У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року Лохвицький районний суд Полтавської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

старшого дізнавача СД ВП

№ 2 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3

власника майна ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лохвиця Полтавської області клопотання старшого дізнавача СД ВП № 2 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 , погоджене начальником Лохвицького відділу Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000326 від 02.12.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,-

в с т а н о в и в:

Старший дізнавач СД ВП № 2 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 , за погодженням із начальником Лохвицького відділу Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_5 , звернувся до суду із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000326 від 02.12.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що 02.12.2021 року близько 16.15 години в м. Лохвиця Миргородського району працівниками ВП № 2 Миргородського РВП був зупинений автомобіль марки «КАМАЗ» зеленого кольору д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 , 1984 року народження, який перевозив деревину об`ємом близько 8 м3 без відповідних документів та документів про походження деревини.

При виїзді на місце пригоди було виявлено автомобіль марки «КАМАЗ» зеленого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого ТСЦ 5944 встановлено, що автомобіль марки «КАМАЗ» моделі «55111», державний номерний знак НОМЕР_1 , 1991 року випуску, на праві власності належить ОСОБА_4 , під керуванням ОСОБА_6 , у кузові якого знаходилась деревина об`ємом близько 8 м3, будь-яких документів про походження та перевезення деревини ОСОБА_6 не надав.

Таким чином, виникла необхідність у накладенні арешту на вантажний автомобіль марки «КАМАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 , в кузові якого знаходиться розпиляна на частини приблизно по 1 м довжиною деревина для проведення слідчих дій, унеможливлення втрати слідів злочину, приховування, перетворення, пошкодження, псування, знищення чи відчуження вказаних речових доказів. Виникає сумнів у законному походженні даної деревини та здобуття її у результаті крадіжки, так як документів, на розпиляну на частини деревину у ОСОБА_6 з собою не малося.

02.12.2021 року вантажний автомобіль марки «КАМАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 , в кузові якого знаходиться розпиляна на частини приблизно по 1 м довжиною деревина визнано речовими доказами.

У судовому засіданні дізнавач ОСОБА_3 клопотання підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у клопотанні, просив його задовольнити та накласти арешт на автомобіль та розпиляну на частни деревину.

Власник майна ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що він орендує земельні ділянки на яких ростуть багаторічні насадження. Дані земельні ділянки розчищалися для подальшого використання під сільськогосподарську продукцію. В подальшому вирубані дерева планувалося перевезти до Чернігівської області. Просить суд відмовити в задоволенні клопотання.

Суд, заслухавши думку дізнавача, третьої особи, дослідивши надані докази, приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до статті 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

В клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна, перелік і види майна, що належить арештувати, документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Слідчим суддею встановлено, що 02.12.2021 року до ЄРДР внесено відомості за № 0000326, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та згідно витягу зазначено, що 02.12.2021 близько 16.15 години в м. Лохвиця Миргородського району працівниками ВП № 2 Миргородського РВП був зупинений автомобіль марки «КАМАЗ» зеленого кольору д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 , 1984 року народження, який перевозив розпиляну на частини деревину об`ємом близько 8 м3 без відповідних на те документів та документів про походження деревини.

Встановлено, що власником автомобіля марки "КАМАЗ", зеленого кольру, реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 є ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В матеріалах кримінального провадження відсутні належні дані, які вказували б на факт вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Вилучене майно, на яке просить дізнавач накласти арешт, не підпадає під визначення майна, зазначеного у ст. 170 КПК України.

Також, у клопотанні про накладення арешту дізнавач наводить хронологію подій, що свідчать про обставини вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Водночас зміст клопотання про арешт майна не містить конкретної підстави і мети арешту вилученого майна, а також відповідного обґрунтування необхідності накладення арешту на майно. Цитування дізнавачем в тексті клопотання положень ст. 170 КПК України не підтверджує підстави і мету арешту вилученого майна, а визначає їх в загальних рисах і неконкретно.

У прохальній частині клопотання, окрім іншого наведена вимога про накладення арешту на деревину об"ємом близько 8 м. куб., разом з тим у матеріалах справи відсутня інформація про власника цього майна.

Вказані обставини позбавляють слідчого суддю можливості в повній мірі дослідити докази, якими дізнавач обґрунтовує доводи клопотання.

Таким чином, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання дізнавача з вищенаведених підстав.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 167, 170, 171, 172, 173 КПК України, суд

у х в а л и в:

У клопотанні старшого дізнавача СД ВП № 2 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 , погоджене начальником Лохвицького відділу Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000326 від 02.12.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1