Справа № 214/5810/20
1-кп/214/252/22
У Х В А Л А
Іменем України

02 березня 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі об`єднане кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0082) щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
До початку судового засідання на адресу суду надійшло клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 на 60 днів. В обґрунтування клопотання прокурор зазначила про існування ризиків, яким неможливо запобігти, окрім як шляхом застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Так, на думку прокурора, ОСОБА_4 може переховуватись від суду, оскільки, він обвинувачується у вчиненні тяжких умисних злочинів, за один з яких передбачене покарання від 6 до 10 років позбавлення волі, не має міцних соціальних зв`язків, тому фактично, відсутні фактори, які могли би утримати його від укривання від суду. Окрім того, ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що обґрунтовується тим, що обвинувачений зі змісту отриманих процесуальних документів міг здогадатись, хто провів оперативну закупівлю, тому може незаконно вплинути на вказаного свідка, а також на понятих та інших свідків, які на теперішній час не допитані в суді, з метою примушування до зміни показів у суді, які викривають ОСОБА_4 у вчиненні злочинної діяльності. Також, прокурор вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити свою злочинну діяльність, так як щодо нього направлені до судів м. Кривого Рогу ще два обвинувальні акти: по кримінальному провадженню №0000471 за ч.1 ст.307 КК України, який на даний час розглядається Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу та по кримінальному провадженню№000002 від 24.02.2021 року за ч.1 ст.309 КК України (2 епізоди), який на даний час розглядається Саксаганським районним судом м.Кривого Рогу. Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, майже одразу після закінчення цілодобового домашнього арешту в іншому кримінальному проваджені, де він є обвинуваченим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України. Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 на шлях виправлення не стає та може продовжити свою злочинну діяльність, пов`язану з незаконним збутом психотропних речовин.
Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання та просила його задовольнити в повному обсязі.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні просив змінити йому запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки бажає вступити до збройних сил України та прийняти участь в обороні країни.
Захисник заперечував проти клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та просив змінити обвинуваченому запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання прокурора, виходячи з таких підстав.
Згідно з положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Стаття 29 Конституції України гарантовано, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Це також узгоджується із ст. 5 Конвенції про захист прав людини, у якій зазначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
У відповідності до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно зі ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу обвинуваченого, його репутацію, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Суд враховує, що сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Також, суд приймає до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України», при вирішенні питання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
На думку суду, подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою не є виправданим, оскільки наявні підстави для зміни цього запобіжного заходу менш обтяжливим.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 має на утриманні неповнолітню дитину доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має постійне місце проживання та реєстрації, що, на думку суду, свідчить про те, що обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки, які його стримають від залишення свого місця мешкання, та переховування від суду.
Суд враховує, що відносно обвинуваченого направлені до судів м. Кривого Рогу ще два обвинувальні акти, а саме: у кримінальному провадженні №0000471 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, який на теперішній час розглядається Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та №0000002 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, який на теперішній час розглядаються Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Однак, відповідно до ч.1 ст.17 КПК України, ОСОБА_4 на теперішній час є особою, яка не має судимостей.

При цьому, на думку суду, на теперішній час зник ризик того, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки станом на момент розгляду клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, судом допитані всі свідки, заявлені стороною обвинувачення. Будь-яких клопотань про додатковий чи повторний допит свідків, ані стороною захисту, ані стороною обвинувачення не заявлено.

Крім того, суд враховує бажання обвинуваченого виконати свій конституційний обов`язок та прийняти участь у захисті Вітчизни в період військової агресії Російської Федерації проти України.

Отже, приймаючи до уваги встановлені обставини, враховуючи складність кримінального провадження, що обумовлює його тривалий судовий розгляд, суд приходить до висновку, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Усі зазначені вище обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_4 , знаходячись на волі не буде переховуватися від суду, не вчинить інше кримінальне правопорушення, чи продовжить свою злочинну діяльність або незаконно буде впливати на свідків.
На думку суду, заявлені ризики, які були підставою для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу та його продовження, зменшились та не виправдовують обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному суперечитиме вимогам п. 1 «с» ст.5 Конвенції від 4 листопада 1950 року «Про захист прав людини і основоположних свобод», а також практиці Європейського суду з прав людини, який в своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу («Єчус проти Литви» рішення від 31.07.2000, п.93). Таким чином, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Крім того, виходячи з положень ч.5 ст.9 КПК України, судом враховується, що тривалість тримання під вартою має бути розумною, що слід вирішувати з врахуванням особливостей кожної справи.
Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.
Разом з цим, тривале тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості.
Також згідно із пунктом 3 статті 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.
Отже, суд враховує, що сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення клопотання прокурора та доцільність зміни ОСОБА_4 раніше обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, а саме на домашній арешт у певний період доби.
Застосовуючи такий запобіжний захід, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, зі ступені тяжкості інкримінованого ОСОБА_4 злочину та вищенаведених судом даних про особу обвинуваченого.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що зміна запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 на домашній арешт у певний період доби, забезпечить належну процесуальну поведінку останнього.
Суд також вважає за доцільне покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені положеннями ч.5 ст.194 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.176-178, 181, 194, 202, 331, 369, 371, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 задовольнити частково.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у певний період доби строком до 02 травня 2022 року.
Заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишати місце свого проживання з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв.,, строком на 2 (два) місяці, тобто до 02 травня 2022 року, за адресою: АДРЕСА_1 .
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 2 (два) місяці, тобто до 02.05.2022 року, наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області;
- не відлучатися без дозволу суду за межі міста Кривого Рогу;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання або реєстрації;
- носити електронний засіб контролю;
- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.202 КПК України, обвинуваченого ОСОБА_4 , звільнити з-під варти та негайно доставити до місця проживання.
Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби передати для виконання до ВП №3 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області в Дніпропетровській області, який повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це суд.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали складений 03.03.2022 року.

Суддя ОСОБА_1