Номер провадження: 11-кп/813/831/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючий: суддя ОСОБА_2 ,
судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12.01.2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеси, заміжньої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , маючої на утримані двох малолітніх дітей, раніше працювала начальником управління аграрної політики та економічного розвитку Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області, раніше не судимої
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.190 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000116 від 05.04.2019 року
установив
Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.01.2022 року, постановленою під час судового розгляду кримінального провадження, задоволено клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_10 та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, тобто до 11.03.2022 року включно. Залишено раніше визначений розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 3994 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме у сумі 7672910 гривень, який було визначено відповідно до ухвали Одеського апеляційного суду від 20.10.2021 року. Зобов`язано начальника філії ЦОЗ «ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях» забезпечити організацію проведення необхідного медичного обстеження та у випадку необхідності надання медичної допомоги обвинуваченій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з наявними в неї діагнозами та скаргами на стан здоров`я. У разі наявності вимоги філії ЦОЗ «ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях», зобов`язано адміністрацію ДУ «Одеський слідчий ізолятор» забезпечити вивіз обвинуваченої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вказаної установи, розташованої за адресою: 54001, м.Миколаїв, вул. Спаська,39-А, для проведення обстеження в узгоджений медичним закладом час. Зобов`язано начальника філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях», повідомити суд про результати проведення медичного обстеження обвинуваченої ОСОБА_8 в письмовому виді з долученням копій відповідних медичних документів у разі проведення лікувальних процедур.
Мотивуючи своє рішення, суд послався на обґрунтованість висунутого обвинувачення, те, що ризики, які були підставою для обрання обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжного заходу, а саме переховування від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення продовжують існувати, та неможливістю застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.
Окрім того, визначаючи обвинуваченій заставу саме у розмірі 3994 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд першої інстанції застосував положення ч.5 ст.182 КПК України та, враховуючи можливість призначення у разі визнання винуватим обвинуваченої їй покарання у виді позбавлення волі, наявність невідшкодованої майнової шкоди у особливо великих розмірах, дійшов висновку, що застава у межах, зазначених у п.2 ч.5 ст.182 КПК України, не здатна забезпечити виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, оскільки відповідно до обвинувального акту встановлено, що матеріальні збитки, завдані потерпілому в особливо великих розмірах на загальну суму 275,5 тисяч доларів США (що відповідно до офіційних даних НБУ за вищевказані періоди становило 7 672 910 гривень), та відповідно до цього суд врахував це при визначенні розміру застави.
Вимоги апеляційної скарги
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, захисник обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та прийняти нове рішення яким застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування своїх доводів вказує, що як сторона обвинувачення в клопотанні, а суд в оскаржуваному рішенні не навели жодних доводів стосовно наявності ризиків передбачених ст.177 КПК України.
Також зазначає, що судом не були враховані обставини передбачені ст.178 КПК України, оскільки ОСОБА_8 має двох неповнолітніх дітей, стан здоров`я обвинуваченої дуже поганий, вона потребує постійного медичного догляду, медикаментозного забезпечення, дієти. Вважає, що викладені обставини є перешкодою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .
Крім того, вказує, що суд першої інстанції встановлюючи розмір застави позбавив ОСОБА_8 можливості його внести, оскільки на даний час вона не працює отримуючи лише пенсію за інвалідністю при цьому вона має на утриманні двох дітей та тяжко хворіє.
Позиції учасників судового розгляду
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченої та її захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; думку прокурора та представника потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Мотиви суду апеляційної інстанції
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Відповідно до 2 абзацу частини 3 статті 407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.
Згідно вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Судом встановлено, що заявлені ризики, які виправдовують тримання обвинуваченої ОСОБА_8 під вартою, продовжують існувати.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність прокурором продовження існування ризику того, що обвинувачена може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, який обумовлений тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна, що у випадку обвинувального вироку, позбавляє суд можливості застосувати норми ст. 75 КК України. Тому, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченої переховуватися від суду, що узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Крім того, з урахуванням обставин вчинення злочинів, в якому обвинувачується ОСОБА_8 а також того, що їй відомі особи потерпілого та свідків, апеляційний суд вважає, що існує ризик того, що обвинувачена може незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, які на теперішній час допитаний на стадії досудового розслідування, однак під впливом обвинуваченої можуть змінити показання під час судового розгляду, про що вірно зазначив суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, який врахував, що в період часу з 03.03.2020 року, коли ухвалою Одеського апеляційного суду було змінено обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за постійним місцем проживання, останньою було вчинено ряд протиправних дій, що свідчить про наявність ризику вчинення нею нових злочинів.
З огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження, встановлені в ході розгляду, а також наявних в рамках даного кримінального провадження ризиків, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої можливо шляхом застосування відносно неї виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак не встановлено підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для продовження строків тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 судом не було встановлено.
Щодо посилання захисника на поганий стан здоров`я ОСОБА_8 , апеляційний суд зазначає, що оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції зазначене питання було вирішено та зобов`язано начальника філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях» забезпечити організацію проведення необхідного медичного обстеження та у випадку необхідності надання медичної допомоги обвинуваченій ОСОБА_8 , у зв`язку з наявними в неї діагнозами; у разі наявності вимоги філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях», зобов`язано адміністрацію ДУ «Одеський слідчий ізолятор» забезпечити вивіз обвинуваченої ОСОБА_8 , до вказаної установи для проведення обстеження в узгоджений медичним закладом час; зобов`язано начальника філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях», повідомити суд про результати проведення медичного обстеження обвинуваченої ОСОБА_8 в письмовому виді з долученням копій відповідних медичних документів у разі проведення лікувальних процедур.
Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Разом з цим, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги що судом встановлений занадто непомірний розмір застави з огляду на таке.

Відповідно до приписів ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пунктом 2 ч.5 ст.182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Таким чином, хоча процесуальний закон дозволяє суду встановлювати вищі суми застави у виняткових випадках, очевидно, таке рішення має бути засноване на ретельному аналізі обставин справи, особистістю обвинуваченої, її майновим становищем, стосунками з іншими особами.

Застава як запобіжний захід у розумінні ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слугує меті забезпечення виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків. Тому її розмір визначається особистістю підозрюваного, його майновим становищем, стосунками з іншими особами.
Апеляційний суд враховує зазначені вище норми законодавства та практику Європейського суду з прав людини.

Так, позиція Європейського суду з прав людини стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, Суд, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, підтвердив, що внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою.

У рішенні Суду у справі «Істоміна проти України» (заява № 23312/15), Суд виходив з того, що гарантії п.3 ст.5 Конвенції стосуються виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків (забезпечення присутності на судовому засіданні), але не відшкодування збитків. Тому застава має встановлюватися з урахуванням особи обвинуваченого, його майна, відносин з особами, які мають забезпечити виконання запобіжного заходу.

Апеляційний суд оцінив матеріальне становище обвинуваченої, яка стверджує про невідповідність суми застави її доходам, та дійшов висновку, що визначений розмір застави є завідомо непомірним для неї, що є неприпустимим та суперечить меті застосування такого заходу та практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді чи суду суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Враховуючи наведене, апеляційним судом встановлені обставини, які тягнуть за собою скасування ухвали суду з постановленням апеляційним судом нової ухвали.

Визначаючи розмір застави, апеляційний суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст.17 КПК України, матеріальне становище обвинуваченої та дійшов висновку, що розмір застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб зможе в повній мірі запобігти ризикам, встановлених судом, забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої та виконання нею своїх процесуальних обов`язків, оскільки, на переконання апеляційного суду, саме такий розмір застави у сукупності з покладенням на ОСОБА_8 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України у разі її внесення, буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченою обов`язків, передбачених цим Кодексом та такий розмір застави здатний стримувати можливу протиправну поведінку обвинуваченої під загрозою звернення застави в дохід держави, та забезпечити виконання покладених на неї процесуальних обов`язків, у випадку її внесення, а також зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково, скасувати ухвалу судді і постановити нову ухвалу, якою продовжити ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави у розмірі 300 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням на обвинувачену обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 194, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12.01.2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.190 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000116 від 05.04.2019 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 11.03.2022 року.

Визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченою ОСОБА_8 обов`язків, передбачених КПК України в розмірі 300 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 744 300 (сімсот сорок чотири тисячі триста) гривень. Обвинувачена або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на розрахунковий рахунок №UA1086720, код отримувача (ЄДРПОУ) - 42268321, банк отримувача ДКСУ м.Київ, код банку отримувача (МФО): 820172, з призначенням платежу: застава за обвинувачену ОСОБА_8 , по справі №522/20212/19.

Обвинувачена звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинувачену ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому вона проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілим, свідками з обставин скоєння кримінального правопорушення;

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_8 наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачена, будучи належним чином повідомлена не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на неї при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.
Зобов`язати начальника філії ЦОЗ «ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях» забезпечити організацію проведення необхідного медичного обстеження та у випадку необхідності надання медичної допомоги обвинуваченій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з наявними в неї діагнозами та скаргами на стан здоров`я.
У разі наявності вимоги філії ЦОЗ «ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях», зобов`язати адміністрацію ДУ «Одеський слідчий ізолятор» забезпечити вивіз обвинуваченої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вказаної установи, розташованої за адресою: 54001, м.Миколаїв, вул. Спаська,39-А, для проведення обстеження в узгоджений медичним закладом час.
Зобов`язати начальника філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях», повідомити суд про результати проведення медичного обстеження обвинуваченої ОСОБА_8 в письмовому виді з долученням копій відповідних медичних документів у разі проведення лікувальних процедур.
Строк дії ухвали апеляційного суду становить до 11.03.2022 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4