Справа № 182/1284/22
Провадження № 1-кс/0182/314/2022
У Х В А Л А
Іменем України

14.03.2022 року м. Нікополь

Слідчий суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши клопотання слідчого СВ Нікопольського РУП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене керівником Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_4 про застосування у кримінальному провадженні, внесеному 11.03.2022 року до ЄРДР за № 0000324, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Дмитрівка, Нікопольського району, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню доньку 2018 р.н., раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізацій військової частини НОМЕР_1 , водія другої роти першого взводу, у військовому званні «солдат», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України ,-

за участю:

прокурора ОСОБА_6

слідчого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Нікопольського РУП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_3 , звернулась із клопотанням, яке погоджене керівником Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_4 про застосування у кримінальному провадженні, внесеному 11.03.2022 року до ЄРДР за № 0000324, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 .

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи на посаді водія другої роти першого взводу у військовому званні солдата, діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення за рахунок держави в особі Міністерства оборони України в особі військової частини НОМЕР_2 , в порушення вимог ст. ст. 6, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, ст. 178 Цивільного кодексу України, п.п. 1 - 4, 9, 15 «Положення по дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №576, додатку №1, затвердженого п.1 постанови Верховної Ради України від 07.06.1992 №2471-XII «Про право власності на окремі види майна», п.п. 2.3.2, 2.6, 8.1, 8.3, 8.8, 8.9, 12.1, 12.2, 12.17 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України від 21.08.1998 №622, ст. ст. 1, 3, 7 Закону України «Про правовий режим майна в Збройних Сил України», затвердженого Законом України №1075-XIV від 21.09.1999 року, 08.03.2022 близько 07 год. 00 хв. перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , привласнив ввірене для службового користування військове майно - особисту зброю автомат «АК-74» серійний номер № НОМЕР_3 , яке належить військовій частині НОМЕР_1 та виніс за межі території вказаної військової частини, з метою його подальшого збуту цивільній особі, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 410 КК України привласнення військовослужбовцем зброї, вчинене в умовах воєнного стану.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан.

Водночас, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань 24.02.2022 Президентом України видано Указ № 69/2022 про оголошення на території України загальної мобілізації.

У відповідності п. п. 1, 2 Закону України «Про основи національного спротиву» затвердженого Законом України № 1702-IX від 16.07.2021 року (далі Закон), доброволець Сил територіальної оборони Збройних Сил України - громадянин України або іноземець чи особа без громадянства, який перебуває в Україні на законних підставах впродовж останніх п`яти років та на добровільній основі зарахований до проходження служби у складі добровольчого формування Сил територіальної оборони Збройних Сил України.

Крім того, добровольче формування територіальної громади - воєнізований підрозділ, сформований на добровільній основі з громадян України, які проживають у межах території відповідної територіальної громади, який призначений для участі у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони в межах території відповідної територіальної громади.

Згідно ст. 8 Закону, для розміщення військових частин Сил територіальної оборони Збройних Сил України в межах відповідних адміністративно-територіальних одиниць використовується інфраструктура (фонди) Збройних Сил України, а також інфраструктура (фонди) складових сил безпеки та сил оборони, органів місцевого самоврядування у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до п. 3 ст. 18 Закону, основи підготовки та виконання завдань територіальної оборони, порядок організації управління, взаємодії, підтримки та забезпечення сил і засобів, які залучаються до територіальної оборони, визначаються в Доктрині територіальної оборони, яка затверджується Верховним Головнокомандувачем Збройних Сил України.

На виконання цього Указу Президента України та визначених завдань ІНФОРМАЦІЯ_2 26.02.2022 року з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 року підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, здійснено призов ОСОБА_5 на військову службу під час мобілізації, яку згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 на посаді водія другої роти першого взводу у військовому званні солдата.

Згідно ст. 24 ч. 1 п. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 року з 26.02.2022 року ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, дотримуватися вимог ст.ст. 6, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999 року, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Таким чином, громадянин ОСОБА_5 є військовослужбовцем на котрого розповсюджується відповідальність за військові злочини та будучі військовослужбовцем знав та розумів, що на території України діє воєнний стан.

Відповідно до пункту 1.3, 1.4, 1.7, 2.4, 2.11, 2.16 Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 29.06.2005 № 359 (далі Інструкція), забезпечення обліку і надійного зберігання зброї та боєприпасів є обов`язком відповідальних осіб. Відповідальні службові особи зобов`язані забезпечити належний порядок охорони, обліку, зберігання і використання зброї, який би унеможливлював її втрати та крадіжки.

Так, відповідно до ст. 178 Цивільного кодексу України, п.п. 1 - 4, 9, 15 «Положення по дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №576, додатку №1, затвердженого п.1 постанови Верховної Ради України від 07.06.1992 №2471-XII «Про право власності на окремі види майна», п.п. 2.3.2, 2.6, 8.1, 8.3, 8.8, 8.9, 12.1, 12.2, 12.17 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України від 21.08.1998 №622, зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ), вибухові речовини й засоби вибуху не можуть перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України. Право носіння, зберігання, придбання, виготовлення, ремонт, передача, чи збут вогнепальної зброї, бойових припасів здійснюється на підставі передбачених законом дозволів.

Відповідно до ст.ст. 1, 3, 7 Закону України «Про правовий режим майна в Збройних Силах України» встановлено, що військовим майном являється державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). Військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління. З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Особи, винні у порушенні вимог цього Закону, притягаються до відповідальності згідно із законом.

Згідно ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

У відповідності до ст. 127 Статуту, солдат у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна.

Відповідно до ст. 128 Статуту, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням, додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни, своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів.

У відповідності до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про основи національного спротиву» затвердженого Законом України № 1702-IX від 16.07.2021 року, стрілецька зброя, інші види озброєння добровольчих формувань територіальних громад та боєприпаси до них зберігаються відповідно до вимог законів України "Про Статут гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України", "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" у військових частинах Сил територіальної оборони Збройних Сил України за територіальним принципом.

Достовірно знаючи вимоги законодавства України та виданих в їх розвиток нормативно-правових актів щодо заборони привласнення, зберігання, придбання чи збуту зброї та боєприпасів, без передбаченого законом дозволу солдат ОСОБА_5 , у порушення вищезазначених норм законодавства України вчинив злочин за наступних обставин.

26.02.2022 відповідно до відомості отримання та закріплення зброї за особовим складом № 5 солдату ОСОБА_5 передано для службового користування зброю автомат «АК-74» серійний номер № НОМЕР_3 , про що свідчить відповідний підпис солдата ОСОБА_5 .

У подальшому, ігноруючи вимоги вищезазначеного законодавства, солдат ОСОБА_5 з метою власного незаконного збагачення за рахунок держави в особі військової частини НОМЕР_2 , вирішив привласнити ввірену йому для службового користування зброю автомат «АК-74» серійний номер № НОМЕР_3 та виносу його за межі військової частини НОМЕР_4 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації перебуваючи на посаді водія другої роти першого взводу військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , 08.03.2022 близько 07 год. 00 хв. знаходячись на території вказаної військової частини, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення за рахунок держави в особі Міністерства оборони України в особі військової частини НОМЕР_2 , в порушення вищевказаних вимог законодавства, привласнив ввірену йому для службового користування зброю автомат «АК-74» серійний номер № НОМЕР_3 .

Для досягнення своєї злочинної мети, направленої на отримання грошових коштів 08.03.2022 близько 07 год. 00 хв. солдат ОСОБА_5 поклав до мішка привласнене ним зброю та виніс межі військової частини НОМЕР_1 .

В той же день, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на збут вогнепальної зброї за грошову винагороду, 08.03.2022 близько 07 год. 30 хв. ОСОБА_5 зустрівся із громадянином ОСОБА_9 біля магазину «АТБ», який знаходиться на вул. Добролюбова в м. Нікополь Дніпропетровської області. В ході даної зустрічі ОСОБА_5 та ОСОБА_9 досягли домовленості про вартість вищезазначеної зброї, а саме автомат «АК-74» серійний номер № НОМЕР_3 , яка склала 20 тисяч гривень.

12.03.2022 о 17 год. 50 хв. ОСОБА_5 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, працівниками сектору карного розшуку Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Вжитими пошуковими заходами працівниками сектору карного розшуку Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області вищезазначений автомат був відшуканий навпроти заправки « ІНФОРМАЦІЯ_3 », яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 та вилучений органами досудового розлідування.

Умисні дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України - привласнення військовослужбовцем зброї, вчинене в умовах воєнного стану.

12.03.2022 року ОСОБА_5 було затримано в порядку ст.208 КПК України.

В ході проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню було встановлено достатній обсяг обставин, що дають підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, а саме документально шляхом проведення слідчих дій зафіксовано злочинні дії ОСОБА_5 щодо привласнення військовослужбовцем зброї, вчинене в умовах воєнного стану.

Вчинення вказаних заборонених Кримінальним Кодексом України дії ОСОБА_5 повністю підтверджуються зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме:

1.Протокол прийняття заяви,

2.Допитами свідків,

3.Протокол затримання в порядку ст. 208 КПК України,

4.Іншими матеріалами кримінального провадження.

Враховуючи той факт, що для розгляду в розумні строки даного кримінального провадження в суді необхідне забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також те, що наявні достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 може:

-переховуватися від суду;

-незаконно впливати на свідків;

-вчинити інше кримінальне правопорушення аналогічне тому, у якому підозрюється, так як раніше був засуджений на вчинення корисливих злочинів а саме:

1)наявні докази про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, що свідчить про перетворення вчинення вказаного злочину у основний спосіб заробітку, що може сприяти вчиненню нових злочинів пов`язаних з викраденням чужого майна, якщо йому не буде обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою;

2)у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі від 10-15 років, що може спонукати його переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні;

3)ОСОБА_5 постійного місця роботи або навчання не має;

4)ОСОБА_5 законних джерел доходів не має

Вважаю, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів таких як, особисте зобов`язання, особиста порука та застава, домашній арешт не забезпечить належне виконання ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, не зможуть запобігти вчинення ним нових злочинів та не здатні запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_5 скоїв особливо тяжкий злочин та може переховуватись від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню, а також те, що забезпечити належну поведінку підозрюваного ОСОБА_5 та запобігти зазначеним ризикам, передбаченим п.1,2,3 ч.1 ст.177 КПК України, неможливо шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, слідчий і звернулась до суду з вказаним клопотанням.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Підозрюваний у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, зазначив, що він не оспорює обстапвини правопорушення, проте, він не вважає себе військовослужбовцем збройних сил України , а є добровольцем територіальної оборони. Зброю, він отримав в приміщенні де розташована територіально оборона, а не в військовій частині. Просив суд відмовити у задоволенні клопотання слідчого та обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання батьків.

Захисник підтримала клопотання підозрюваного, зазначивши, що клопотання прокурора не мотивоване, підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, його вина не доведена, докази, які надані до клопотання отримані без додержання вимог КПК України. Також захисник надала копію заяви матері обвинуваченого ОСОБА_10 , в якій та зазначила, що має житло і може забезпечити належну процесуальну поведінку сина.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст. 178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до п. "с" ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Слідчий суддя враховує, що підозра у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому правопорушення підтверджується дослідженими доказами, а саме: протокол прийняття заяви, допитами свідків, протокол затримання в порядку ст. 208 КПК України.

Також, при розгляді клопотання, слідчий суддя враховує що інкриміновано підозрюваному кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, та санкція за вчинення якого передбачає покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі, тому існують ризики, що він не буде виконувати покладені на нього обов`язки та зможе переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання виним.

Вище встановлені обставини є виправданими та необхідними елементами, що визначають та виправдовують потребу в обранні запобіжного заходу ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, який обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Також слідчий судя вважає, що прокурором доведено, що ОСОБА_5 є суб`єктом злочину, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України у відповідності до вимог ч.1 ст. 1 Закону України «Про основи національного спротиву».

Врахувавши вищевикладене та встановлені в судовому засіданні обставини, слідчий суддя приходить до висновку, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою, оскільки вони не будуть слугувати забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків .

Згідно вимог ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Відповідно до ч.5 ст. 182 КПК України встановлює, що особі, обвинуваченій у вчиненні особливо тяжкого злочину, розмір застави визначається від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Слідчий суддя вважає за необхідне визначити розмір застави, який зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а саме 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 248 100 гривень, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків.

В разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. 194 КПК України покладаються наступні обов`язки:

з`являтися по виклику суду в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження, а в разі неможливості з`явитися з поважної причини, своєчасно повідомляти про це орган який викликає;

не відлучатися з населеного пункту в якому він мешкає без згоди суду, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження;

повідомляти суд, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження про зміну місця проживання;

здати на зберігання у відповідний державний орган паспорт та інші документи, які дають право на виїзд за межі України, які будуть повернуті після скасування запобіжного заходу.

Строк тримання під вартою обвинуваченого належить встановити на строк, що не перевищує 60 діб.

Строк тримання під вартою належить рахувати з 17. год 50 хв 12.03.2022 року.

Керуючись статтями 132, 176-179, 182, 183, 194, 197, 206 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Нікопольського РУП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_3 , яке погоджене керівником Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_4 про застосування у кримінальному провадженні, внесеному 11.03.2022 року до ЄРДР за № 0000324, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів, тобто до 17.50 годин 10.05.2022 року.

Строк тримання під вартою обчислювати з моменту затримання особи, тобто з 17.50 годин 12.03.2022 року.

Одночасно визначити обвинуваченому ОСОБА_5 розмір застави, який зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а саме 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 248 100 гривень, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків.

Підозрюваний або заставодавець має право у будь який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

В разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. 194 КПК України покладаються наступні обов`язки:

з`являтися по виклику суду в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження, а в разі неможливості з`явитися з поважної причини, своєчасно повідомляти про це орган який викликає;

не відлучатися з населеного пункту в якому він мешкає без згоди суду, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження;

повідомляти суд, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження про зміну місця проживання;

здати на зберігання у відповідний державний орган паспорт та інші документи, які дають право на виїзд за межі України, які будуть повернуті після скасування запобіжного заходу.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Виконання ухвали доручити Нікопольському РУП ГУНП в Дніпропетровській області

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1