УХВАЛА

04 січня 2022 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю представника заявника адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Рівненського міського суду надійшло вказане клопотання представника володільця вилученого майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 , у якому просить частково скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області від 02 квітня 2021 року транспортний засіб марки «TOYOTA PRADO», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , сірого кольору, шляхом скасування заборони власнику автомобіля, чи будь-якій іншій особі користуватися вказаним автомобілем.

Представник власника майна ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 в судовому засідання повністю підтримав клопотання, просив його задоволити з викладених у ньому підстав.

Слідчий в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення клопотання та передачі арештованого автомобіля на відповідальне зберіганя його власнику ОСОБА_5 .

Заслухаши думку часників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов до такого висновку.

Судом встановлено, що Рівненським РУП ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000044 від 28.03.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
У рамках даного кримінального провадження, 02.04.2021 ухвалою слідчого судді Острозького районного суду Рівненської області задоволено клопотання слідчого СВ відділення поліції №3 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 та накладено арешт на автомобіль марки «TOYOTA PRADO», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , сірого кольору, який належить на праві власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу право власності на транспортний засіб марки «TOYOTA PRADO», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , сірого кольору зареєстровано за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 .

Відповідно до ухвали суду про накладення арешту на майно слідує, що підставою для цього слугувала необхідність збереження речового доказу з метою повного, всебічного та неупередженого проведення слідчий (розшукових) дій, що в свою чергу може позбавити можливості встановлення істини у кримінальному провадженні, в тому числі проведення експертиз.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або вилучений нею, повинен бути якнайшвидше повернутий власнику, крім випадків передбачених ст.ст. 160-166, 170-174 КПК України.

Відповідно до ст. 167 КПКУ тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Тобто, вилучене майно, відповідно до статті 167 КПК України має статус - тимчасового вилученого майна і питання тимчасово вилученого майна слід було вирішити відповідно до глави 17 КПК України з дотриманням вимог статті 22 КПК України.
Частиною другою ст. 168 КПК України передбачено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.
Згідно ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.
Відповідно до ч. 7 ст. 237 КПК України, вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Передбачено п. 1 ч. 6 ст.100 КПК України, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів, повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.
Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з"ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Під час судового розгляду встановлено недостатність одного лише посилання дізнавача на те, що майно є речовим доказом по даній справі, а тому таке майно підлягає арешту.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").
Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «новоселець кий проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

Як встановлено в ході судового розгляду, процесуальні дії у кримінальному провадженні щодо арештованого автомобіля марки «TOYOTA PRADO», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , не проводяться. ОСОБА_5 , ні будь-якім іншим особам, підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України - не оголошувалась.

Крім того, по вищевказаному автомобілю експертиза була проведена, про що складено Висновок експерта.

Також, заслуговує на увагу твердження адвоката про те, що орган досудового розслідування не може забезпечити схоронність транспортного засобу, оскільки вищевказаний автомобіль, знаходиться на штраф - майданчику в селі Городок, вулиця Б. Штейнгеля, 90, Рівненського району, Рівненської області під впливом природних умов піддається корозії та атмосферному впливу у зв`язку з чим, подальше його зберігання там є недоцільним.

Згідно ч. ч. 1-2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Отже, станом на даний час відпала потреба у збереженні такого арешту, оскільки він не забезпечує досягнення мети накладення такого арешту.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а також спосіб арешту визначений ухвалою слідчого судді від 02.04.2021, слідчий суддя прийшов до висновку, про наявність достатніх підстав для скасування арешту майна в частині щодо володіння (користування) транспортним засобом, залишивши арешт щодо заборони розпорядження транспортного засобу у будь який спосіб, що буде достатнім для збереження майна, та запобіжить ризикам зникнення, втрати, тощо. В тому числі місцезнаходження вилученого майна не зашкодить досудовому розслідуванню та проведенню інших слідчих (розшукових) дій та не вплине на правильність прийнятого судом рішення.
Керуючись ст.ст. 170-173, 174 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання задоволити.

Скасувати частково арешт, накладений на транспортний засіб марки «TOYOTA PRADO», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , сірого кольору, шляхом скасування заборони власнику автомобіля, чи будь-якій іншій особі користуватися вказаним автомобілем.

Зобов`язати начальника відділення слідчого відділу РУП ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_4 передати безоплатно законному власнику ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 на відповідальне зберігання транспортний засіб марки «TOYOTA PRADO», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , сірого кольору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1