Ухвала
про самовідвід
17.11.2021 року м. Львів

Слідчий суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , вивчивши матеріали скарги ОСОБА_3 на бездіяльність відділу поліції №3 Львівського районного управління поліції ГУ НП у Львівській області -

встановив:

14 червня 2021 року ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Франківського районного суду м. Львова зі скаргою на протиправну бездіяльність уповноважених осіб відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції ГУ НП у Львівській області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення.
Згідно протоколу повторного автоматизованого визначення слідчого судді від 15.11.2021 року вказану справу передано до провадження слідчого судді ОСОБА_1 .
Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Під час вивчення матеріалів скарги встановлено, що скаржниця звернулася до слідчого судді Франківського районного суду м. Львова зі скаргою на бездіяльність відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції ГУ НП у Львівській області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення, вказане в заяві скаржниці, яке, як, на її думку, вчинене суддею Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_4 .
Обставини, що виключають участь слідчого судді, судді в кримінального провадженні, передбачені ст. 75 КПК України.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Згідно з ч. 5 ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.
За таких обставин як слідчий суддя вважаю, що дана скарга не можу бути прийнята до розгляду, а відтак заявляю про самовідвід.
Приймаючи рішення щодо задоволення заяви про самовідвід, зважаю, що відповідно до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи у тому випадку коли, у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Відповідно до п. 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. Суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.
Згідно зі ст. 15 Кодексу суддівської етики неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід.
У Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини і громадянина (ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 р.) передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом (п. 1 ст. 6).
Статтею 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини (надалі - також «ЄСПЛ») є обов`язковими для виконання Україною. У статті 16 вказаного Закону прямо закріплюється, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі також - «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до практики ЄСПЛ при розгляді справи має забезпечуватися суб`єктивний критерій неупередженості (безсторонності) суду. У сторони мають бути відсутні будь - які побоювання у безсторонності суду. Кожна із сторін вправі сподіватися на об`єктивне рішення у справі.
Так, ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в його упередженості (рішення у справах Piersac vs Belgium, Grieves vs UK).
Європейський суд з прав людини визнає, що підставою відводу судді може бути як реальне існування обставин, які свідчать про упередженість суду, так і суб`єктивне переконання сторони у їх наявності, наслідком чого може бути відвід складу суду від розгляду справи.
У справі "Фей проти Австрії" ЄСПЛ вказав, що об`єктивна неупередженість суду полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні апріорно викликати в учасників цивільного процесу.
При цьому, у справі «Морріс проти Об`єднаного королівства» Європейський суд з прав людини пояснив: Щодо питання безсторонності існує два аспекти цих вимог. По-перше, суд має бути суб`єктивно вільним від особистої упередженості чи необ`єктивності. По-друге, він має також бути безстороннім з об`єктивного погляду, для чого він має надати істотні гарантії, аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви стосовно цього.
Аналогічні висновки містяться в Рішеннях Європейського Суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у праві «Білуга проти України та Рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» де зазначається, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.
Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 року в справі Білуха проти України, наявність безсторонності визначається в тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких були б неможливі сумніви у його безсторонності.
Недотримання судом зазначених положень означає в принципі порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Україною, і такі обставини знайшли своє підтвердження в ряді рішень Європейського Суду з прав людини, та самі по собі є обов`язкові для врахування судами України.
Враховуючи наведене, а також, що слідчий суддя ОСОБА_1 працює в тому ж суді, що й суддя ОСОБА_4 , то очевидно, що в учасників справи може виникнути сумнів у безсторонності, об`єктивності та неупередженості слідчого судді. Отже, беручи до уваги вищенаведені положення закону та встановлені обставини, приходжу до висновку, що з метою утвердження довіри до суду, який розглядає справу, для створення умов, при яких відпадуть сумніви в неупередженості та безсторонності слідчого судді при розгляді справи, та для недопущення будь-яких сумнівів у законності постановленого за наслідками розгляду справи рішення суду, вважаю за доцільне заявити самовідвід.
На підставі наведеного, керуючись статтями 75, 76, 80, 369-372 КПК України,

постановив:

Задовольнити заяву про самовідвід слідчого судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 від розгляду скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб відділу поліції №3 Львівського районного управління поліції ГУ НП у Львівській області.

Матеріали справи № 465/4591/21, провадження № 1-кс/465/1298/21 передати до загальної канцелярії Франківського районного суду м. Львова на повторний автоматизований розподіл для визначення слідчого судді у порядку, передбаченому ст. 35 КПК України та Положенням про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_5