ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/818/2127/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2021 року, якою задоволено клопотання слідчого ОВС СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0001609 від 21.10.2021, за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст. 190КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2021 року задоволено клопотання слідчого ОВС СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0001609 від 21.10.2021, за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст. 190КК України.
Згідно ухвали, застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 58 днів, в межах строку досудового розслідування - до 26.12.2021р. включно.
Визначено суму застави в розмірі 400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 908000 грн., які необхідно внести на відповідний розрахунковий рахунок до сплину терміну тримання під вартою. При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_7 з-під варти звільнити та покласти на ОСОБА_7 обов`язки: 1) прибувати до слідчого, прокурора чи суду за кожною вимогою; 2) не відлучатися з м. Харкова без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання в м. Харкові; 4) здати на зберігання до Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

На зазначену ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якоюв задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП в Харківській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до 26 грудня 2021 року з визначення розміру застави 400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 908 000 грн. - відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу захисник зазначає, що вважає зазначену ухвала слідчого судді постановленою з грубим порушенням процесуального закону, при її прийнятті слідчий суддя ухилився від виконання функції судового контролю за дотриманням конституційних прав підозрюваного, внаслідок чого вважає, що зазначена ухвала підлягає скасуванню. Посилається на необґрунтованість повідомлення про підозру. Крім того звертає увагу на перевищення граничного строку тримання ОСОБА_7 під вартою. Вказує, що ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, 28.10.2021 року о 18 год. 40 хв. При цьому, ОСОБА_7 , було затримано в порядку ст. 208 КПК України. Про що слідчим в ОВС СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 складено протокол затримання від 27.10.2021 р. Час фактичного затримання слідчим зазначено 27.10.2021 р. о 21 год. 00 хв. Як вбачається з оскаржуваної ухвали слідчого судді строк тримання під вартою ОСОБА_7 визначено в межах строку досудового розслідування. Проте, з резолютивної частини оскаржуваної ухвали вбачається, що строк тримання під вартою ОСОБА_7 повинен обчислюватись з моменту фактичного затриманння, що за протоколом затримання є 27.10.2021 р. о 21 год. 00 хв. та не може перевищувати 60 днів саме з моменту затримання, а граничним строком закінчення тримання під вартою може бути 26.12.2021 р. о 21 год 00 хв. Проте, слідчим суддею не дотримано імперативних положень процесуального закону і в оскаржуваній ухвалі про застосування запобіжного заходу не зазначено часу початку обчислення моменту взяття під варту, не враховано час затримання. Строк тримання під вартою підозрюваного замість максимального дозволеного строку 26.10.2021 р. о 21 хв. 00 хв., згідно оскаржуваної ухвали закінчується 26.12.2021 р. о 23 год. 59 хв., що на 02 год. 59 хв. перевищує межі допустимого. Крім того посилається на те, що протокол затримання складено із істотним порушенням вимог процесуального закону, на що слідчий суддя також не звернув увагі і в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали жодним чином не надав оцінки. Також вказує на недотримання граничних строків повідомлення про підозру з боку слідчого та не звільнення ОСОБА_7 після спливу 24 годин з моменту затримання.

Крім того, захисник посилається на те, що жоден із ризиків на існування яких посилається слідчий суддя, не підтверджується матеріалами клопотання слідчого та достатніми, належними та допустимими.
Звертає увагу на особу підозрюваного, який має посвідку на постійне місце проживання, є фізичною особою підприємцем, має стійкі соціальні зв`язки, одружений весь час з однією дружиною. У шлюбі має двох малолітніх дітей, 2014 та 2019 року. Дружина знаходиться у декретній відпустці у звязку із доглядом за дитиною до 3-х років. Молодша дитина підозрюваного страждає на хронічні захворювання. Крім того, підозрюваний має у власності майно у м. Харкові - квартиру у якій проживає разом із своєю родиною. Характерезується позитивно за місцем роботи та місцем проживання. Крім того, ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, до нього раніше не застосовувались запобіжні заходи, не оголошувалось повідомлення про підозру у вчиненні будь-яких кримінальних правопорушень, до адміністративної відповідальності також не притягувався.

Також зазначає, що оскаржуваною ухвалою слідчого судді визначено розмір застави у межах 400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 908 000 грн., що суперечить практики ЄСПА та положенням процесуального закону. Вказує, що розмір застави повинен, головним чином, визначатися виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховуючи той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки обвинуваченого в суд достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу. Однак, застава у розмірі 400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 908 000 грн., з урахуванням майнового стану ОСОБА_7 є непомірною. Стороною обвинувачення не надано достатніх доказів на обґрунтування саме такого розміру застави.

Крім цього, стороною обвинувачення не враховано наявність на утриманні підозрюваного ОСОБА_7 двох неповнолітніх дітей, один з яких має стійке хронічне захворювання та потребує постійного догляду, що, окрім іншого виключає можливість дружині підозрюваного, яка знаходиться у декретній відпустці, працювати та допомогати в утриманні родини.

З урахуванням всіх досліджених даних стосовно соціально статусу та щодо фінансового стану підозрюваного, явно вбачається що визначена слідчим суддею сума застави у розмірі 400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 908 000,00 грн. є явно непомірною та не відповідає майновому стану підозрюваного, що суперечить положенням ч. 4 ст. 182 КПК України та усталеній практиці ЄСПЛ.

В судове засідання апеляційного суду прокурор, який, відповідно до ч.1 ст. 135 КПК України, був належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду апеляційної скарги засобами телефонного зв`язку, не з`явився, причин неявки суду не повідомив.
Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, який підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001609 від 21.10.2021 за підозрою ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.
27.10.2021 о 21 год. 00 хв. ОСОБА_10 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
28.10.2021 ОСОБА_13 повідомлено про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
29.10.2021 слідчий звернувся до слідчого судді Київського районного суду м. Харкова з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 діб.
В обґрунтування клопотання слідчий посилався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_14 інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.4 ст. 190 КК України, які підтверджується зібраними по кримінальному провадженні доказами.

Зазначив, що існує достатньо підстав вважати про наявність існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість запобігання спробам підозрюваного: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілу, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Слідчий вважає, що стосовно підозрюваного має бути обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності, за злочини у вчиненні якого він підозрюється, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, тому вважає, що жоден з менш суворих запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання про обрання виду запобіжного заходу стосовно ОСОБА_14 , слідчий суддя суду першої інстанції зазначив, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України та зібрані під час досудового розслідування докази, надані до суду вказують на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість запобігання спробам підозрюваного: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілу, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Крім того, слідчий суддя враховував те, що ОСОБА_15 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.
Отже, слідчий суддя дійшов висновку, що з урахуванням характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_15 , сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених у статті 177 КПК України, вказує на недостатність застосування менш суворих запобіжних заходів для забезпечення підозрюваним виконувати покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.
Також слідчий суддя, відповідно до вимог ст. 182 КПК України, з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, розміру одержаної неправомірної вигоди (890 017 грн.), майнового та сімейного стану підозрюваного, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вважав, що застава в розмірах, визначених в п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, не здатна забезпечити виконання підозрюваним у вчиненні особливо тяжкого злочину покладених на нього обов`язків, а тому, на підставі ч. 5 ст. 182 КПК України визначив заставу у розмірі, яка перевищує 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, достатню для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, та призначив заставу в розмірі 400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 908000 грн.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками слідчого судді з наступних підстав.
Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно зі ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".(рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Слідчий суддя суду першої інстанції, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у відповідності до вимог ст.ст.193,194 КПК України заслухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, а наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового розслідування.

КПК України не містить визначення терміну «обґрунтована підозра» і визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.1 ст. 9 КПК України).

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «IlgarMammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. theUnitedKingdom".

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Так, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_14 інкримінованих йому дій, передбачених ч.4 ст. 190 КК України, підтверджується відомостями, які містяться у: протоколі допиту потерпілої ОСОБА_16 , про те, що їй належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яку вона не збиралась продавати, з ОСОБА_17 потерпіла не знайома, довіреність на її ім`я не видавала; протоколі огляду документів від 28.10.2021, в ході яких було оглянуто DVD-R диски із записами негласних слідчих (розшукових) дій, проведених в порядку ст. 263 КПК України, на яких зафіксовано розмови, що відбувались: 29.07.2021 між ОСОБА_18 та жінкою на ім`я ОСОБА_19 , під час якої ОСОБА_18 наполягає на тому, щоб ОСОБА_20 та ОСОБА_19 їхали до чоловіка на ім`я ОСОБА_21 ; 13.09.2021 між ОСОБА_18 та ОСОБА_12 , під час якої ОСОБА_18 цікавиться у ОСОБА_12 , чи має вона довідку про місце проживання, після цього ведеться розмова про те, що оформлення буде на ОСОБА_12 ; 15.08.2021 між ОСОБА_22 та ОСОБА_12 , під час якої ОСОБА_12 повідомляє, що вона хвилюється про те, що «цей» протверезіє та зазначає, що йому необхідно відвезти паспорт; 17.08.2021 між ОСОБА_22 та ОСОБА_12 , під час якої обговорюється питання щодо перевірки боргів по квартирі та паспорту, а також намір закласти квартиру у заставу; 03.09.2021 між ОСОБА_22 та ОСОБА_12 , під час якої обговорюють те, що ОСОБА_23 сказав, що нічого не вийде, оскільки немає документів, а також необхідність пошуку документів мами якогось чоловіка; протоколи про проведення НСРД в порядку ст. 263 КПК України від 28.09.2021, в ході яких 10.08.2021 ОСОБА_18 обговорює з ОСОБА_24 можливість застави майна без володільця, на підставі генеральної довіреності; крім того, ОСОБА_18 запитує, чи можна надати ОСОБА_25 документи для перевірки; 17.08.2021 ОСОБА_22 обговорює з ОСОБА_12 оформлення квартири на ОСОБА_12 та подальшу її передачу у заставу; копії документів, наданих приватним нотаріусом ОСОБА_26 : договірі купівлі-продажу від 20.10.2021; інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №281511791; заяві ОСОБА_12 від 27.10.2021 про те, що у квартирі АДРЕСА_2 не проживають та не зареєстровані малолітні та неповнолітні діти, а також недієздатні чи обмежено дієздатні особи; іпотечному договірі від 27.10.2021;и договір позики від 27.10.2021; речових доказах, вилучених під час проведення обшуку автомобіля Hyundai Sonata, д.н.з. НОМЕР_1 , в ході якого з «барсетки» ОСОБА_18 було вилучено грошові кошти; а з «бардачку» - договір позики від 27.10.2021 та іпотечний договір від 27.10.2021; речових доказах, вилучених під час проведення особистого обшуку ОСОБА_12 , серед вилучених речей знаходилися ключі від квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .; висновку про вартість майна б/н від 28.10.2021, відповідно до якого вартість квартири складає 1 754 967 грн.
Враховуючи вищенаведений обсяг відомостей судового провадження, який об`єктивно свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжних заходів у зв`язку з наявністю саме обґрунтованої підозри, так як наявні у матеріалах провадження докази, формують внутрішнє переконання причетності ОСОБА_10 , до вчинення кримінальних правопорушень, згідно підозри.

Перевіряючи доцільність обрання запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість запобігання спробам підозрюваного: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілу, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та відомості про особу підозрюваного.
Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження ОСОБА_15 , підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.
Враховуючи відомості про особу підозрюваного вбачається, що він є уродженцем м.Імишлі, Азербайджанської республіки, громадянин Азербайджанської республіки, офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність офіційного джерела доходу, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2014р.н., та 2019 р.н., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_4 , а також, враховуючи підвищену суспільну небезпечність дій інкримінованих підозрюваному, згідно підозри, а тому, усвідомлюючи можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі на значний термін, є ймовірність того, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілу, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин вчинення дій, згідно підозри, які інкримінуються підозрюваному ОСОБА_13 , а саме, заволодіння чужим майном, шляхом обману вчиненому повторно та за попередньою змовою групою осіб у великих розмірах, що свідчить про наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема права власності фізичних осіб, внаслідок чого вказані обставини викликають суспільний інтерес, що вочевидь впливає на питання щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового слідства, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Зазначене вказує на неможливість в цьому конкретному випадку застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник підозрюваного стосовно не доведення ризиків, заявлених в клопотанні слідчого, спростовуються матеріалам кримінального провадження, що свідчить про прийняття слідчим суддею обґрунтованого рішення.
Разом з цим, доводи захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України свідчать про необґрунтованість вимоги апеляційної скарги про обрання іншого запобіжного заходу, оскільки обрання будь-якого запобіжного заходу без встановлення ризиків є процесуально незаконним. За таких обставин, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості задовольнити вимоги апеляційної скарги, а доводи захисника ґрунтуються суто на його суб`єктивних оціночних судженнях.

Доводи в апеляційній скарзі щодо того, що ОСОБА_15 є фізичною особою підприємцем, має стійкі соціальні зв`язки, одружений весь час з однією дружиною, у шлюбі має двох малолітніх дітей, 2014 та 2019 року, дружина знаходиться у декретній відпустці у звязку із доглядом за дитиною до 3-х років. Молодша дитина підозрюваного страждає на хронічні захворювання. Крім того про те, що підозрюваний має у власності майно у м. Харкові - квартиру у якій проживає разом із своєю родиною. Характерезується позитивно за місцем роботи та місцем проживання, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, до нього раніше не застосовувались запобіжні заходи, не оголошувалось повідомлення про підозру у вчиненні будь-яких кримінальних правопорушень, до адміністративної відповідальності також не притягувався - не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.
Суб`єктивні доводи апеляційної скарги захисника з приводу необґрунтованості підозри, не свідчать про незаконність рішення слідчого судді. Питання оцінювання доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину на даному етапі провадження судом не вирішуються, оскільки вони підлягають розгляду при судовому розгляді по суті. Суд на цій стадії процесу на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Питання щодо остаточної кваліфікації має бути вирішене органом досудового розслідування. Згідно практики ЄСПЛ, який у рішенні в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р. встановив значення терміну «обґрунтована підозра» як таке, за якого існують факти чи інформація, що можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Апеляційні доводи захисника щодо непомірного розміру застави, визначеного ухвалою слідчого судді у розмірі 400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908000 грн. та не врахування майнового стану підозрюваного, наявність на утриманні малолітніх дітей, один з яких має стійке хронічне захворювання та потребує постійного догляду, що, окрім іншого виключає можливість дружини підозрюваного, яка знаходиться у декретній відпустці, працювати та допомагати в утриманні родини, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки слідчий суддя, вирішуючи питання про визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу у цьому кримінальному провадженні щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, в повній мірі врахував підстави та обставини, передбачені статтями 177, 178, згідно яких суд вправі визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків (ч.5 ст.182 КПК України).
Слідчий суддя суду першої інстанції, визначаючи розмір застави взяв до уваги необхідність обрання запобіжного заходу обумовленого підозрою ОСОБА_13 у вчиненні такого кримінального правопорушення, його обставини, тяжкість кримінального правопорушення, в якому його підозрюють, та суворість покарання за такі дії, наявні з матеріалів клопотання відомості про особу підозрюваного, наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, та інші обставини, які враховуються згідно зі ст. 178 КПК України.
Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про необхідність визначення застави в розмірі 400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 908000 грн., оскільки вважає такий розмір застави пропорційним щодо конкретної особи, враховуючи відомості, які містяться в матеріалах клопотання, та обставин кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, а також достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_14 , як підозрюваним, покладених на нього обов`язків, таким, що забезпечить виконання завдань кримінального провадження.
Між тим, під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_6 не надав будь-які докази на підтвердження матеріального та фінансового стану підозрюваного.
Отже, підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для підозрюваного, колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник щодо незаконного тримання під вартою ОСОБА_10 поза допустимим строком на тримання та посилання на практику ЄСПЛ не свідчать про прийняття слідчим суддею необґрунтованого рішення.
Водночас, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити підозрюваному ОСОБА_13 та його захиснику ОСОБА_6 , що вони не позбавлені права на звернення до слідчого судді суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться підозрюваний, який тримається під вартою зі скаргою, порядку ст. 206 КПК України, на незаконне затримання та утримання в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді є безпідставними, оскільки слідчим суддею було належним чином перевірено та досліджено докази, надані слідчим та стороною захисту, враховані докази, які вказують на обґрунтованість підозри, а також відомості, які характеризують особу підозрюваного, його вік та сімейний стан. При цьому, висновки слідчого судді належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді та вважає, що застосування до ОСОБА_10 іншого, менш суворого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів дійшла висновку, що ухвала судді суду першої інстанції, відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, та обрання підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів - не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 392, 393, 404, 405, ст.407 ч.3 п.1, ст.ст. 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 -залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2021 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді