ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 619/487/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/2360/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.296 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , без участі обвинуваченого ОСОБА_7 , від якого заяв про перенесення розгляду справи не надходило, з участю його захисника ОСОБА_8 , з участю потерпілої ОСОБА_9 , без участі потерпілої ОСОБА_10 , представника потерпілих ОСОБА_11 , належним чином повідомлених про розгляд справи, від яких надійшли заяви про розгляд справи без них, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого та прокурора на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 27 04 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Невинномиськ Ставропольського краю Російської Федерації, громадянина України, маючого середню технічну освіту, одруженого, працюючого менеджером ТОВ «Азотфострейд», раніше не судимого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у в чиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України з призначенням покарання у виді чотирьох років обмеження волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту його затримання після набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково та стягнуто на користь останньої з ОСОБА_7 завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення матеріальну шкоду у розмірі 910 гривень, моральну шкоду у розмірі 5000 гривень та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 8000 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково та стягнуто на користь останньої з ОСОБА_7 завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення шкоду у розмірі 475,13 гривень, моральну шкоду у розмірі 25 000 гривень та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 8000 гривень.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Вказаним вироком встановлено, що 02 січня 2019 року близько 01-00 години ОСОБА_7 прибув до нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснює приватну підприємницьку діяльність ОСОБА_10 та у якому на робочій зміні перебувала раніше незнайома йому ОСОБА_9 .
Приблизно о 01 - 15 хвилин цього ж дня ОСОБА_7 , перебуваючи у тому ж приміщенні, діючи умисно, реалізуючи раптово виниклий прямий умисел, спрямований на вчинення хуліганських дій, усвідомлюючи той факт, що він перебуває у громадському місці, безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, нехтуючи загальноприйнятими в суспільстві нормами моралі та поведінки, бажаючи самоствердитися за рахунок приниження ОСОБА_9 , супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, став виражатися на адресу останньої нецензурною лайкою, чим принижував її честь та гідність.
Після цього, ОСОБА_7 продовжуючи незаконні хуліганські дії, діючи з особливою зухвалістю, наніс один удар правою ногою по дерев`яних дверцятах, через які здійснюється вхід до робочого місця оператора ОСОБА_9 , тим самим незаконно їх пошкодив вибив, чим завдав потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 910 гривень та впритул наблизився до ОСОБА_9 .
Після чого, ОСОБА_7 , не бажаючи припиняти свої незаконні хуліганські дії, діючи умисно, продовжив грубо порушувати громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжуючи свої дії з особливою зухвалістю та бажаючи протиставити себе ОСОБА_9 , перебуваючи в безпосередній близькості до неї, усвідомлюючи свою явну фізичну перевагу над останньою, схопив своєю правою рукою за волосся ОСОБА_9 , яка сиділа на стільці та застосовуючи фізичну силу, утримуючи її волосся у своїй руці, потягнув за нього, спричинивши своїми зухвалими діями фізичний біль ОСОБА_9 , після чого потягнув її з робочого місця до протилежної сторони приміщення.
В результаті незаконних хуліганських дій ОСОБА_7 потерпіла ОСОБА_9 отримала садна на тильній поверхні правої кисті у ділянці проекції п`ятої п`ясної кістки з поширенням на правий променево-зап`ястковий суглоб у ділянці проекції ліктьового суглобу по задній поверхні, що за ступенем тяжкості відповідно до висновку експерта №09-11/2019від 09 01 2019 року належать до легких тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано судом першої інстанції за ч.1 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить про його зміну в частині перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч.1 ст.296 КК України на ч.1 ст. 125 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилається на відсутність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, оскільки хоча конфлікт між ним та потерпілою і відбувся у громадському місці, однак основним безпосереднім об`єктом посягання обвинуваченого було здоров`я потерпілої, а не громадська безпека.

Вважає, що оскільки у закладі гральних автоматів, а саме в тій його частині де відбувався конфлікт, окрім потерпілої та обвинуваченого нікого не було, стверджувати про порушення громадського порядку у даному випадку нелогічно.

Крім того, у зв`язку з недоведеністю сум цивільних позовів, вважає рішення суду першої інстанції в частині їх задоволення необґрунтованим.

Вказаний вирок оскаржено також прокурором у кримінальному провадженні, проте до початку розгляду справи останній відмовився від своїх апеляційних вимог, надавши письмову заяву.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 підтримав доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_12 , просив задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Прокурор просила залишити апеляційну скаргу захисника обвинуваченого без задоволення.

Потерпіла ОСОБА_9 вважала рішення суду законним і обґрунтованим.

Обвинувачений ОСОБА_7 , потерпіла ОСОБА_10 та представник потерпілих ОСОБА_11 , будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника обвинуваченого, думку прокурора та потерпілої, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції у повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального закону.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковані судом першої інстанції саме за ч.1 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, на думку колегії суддів, при наведених у вироку обставинах, підтверджуються зібраними та дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції частково визнав свою вину у вчиненому, пояснивши при цьому, що в ніч з 1 на 2 січня 2019 року він прийшов у приміщення гральних автоматів за адресою АДРЕСА_2 . З раніше незнайомим йому чоловіком, імені якого не знає, вони розпили пів пляшки коньяку і сіли грати за автомати, при цьому обвинувачений попросив потерпілу ОСОБА_13 виставити доріжки, але остання йому грубо відповіла та сказала, що підходити до них не буде. Своєю поведінкою потерпіла його провокувала на сварку, тому він взяв останню за плече чи за волосся та потягнув до автомата. Остання перебувала напівприсядки та ногами перебирали по полу. Барні дверцята він розбив ногою, коли витягував ОСОБА_14 через барну стійку. Тілесних пошкоджень потерпілій не наносив, нецензурною лайкою висловлювався, тому розуміє, що поводив себе неправильно. Конфлікт між ним та потерпілою тривав хвилин п`ять. Після цього ОСОБА_14 викликала поліцію та власника закладу. Обвинувачений просив вибачення у потерпілої до приїзду працівників поліції, а також намагався відшкодувати завдані збитки, але власник відмовився від ремонту дверцят.
Проте, незважаючи на лише часткове визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України доводи апеляційної скарги його захисника, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, зокрема:

- поясненнями потерпілої ОСОБА_10 , яка пояснила, що на початку 2019 року, точної дати вона не пам`ятає, в приміщенні, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де вона здійснює приватну підприємницьку діяльність, обвинувачений ОСОБА_7 у нетверезому стані побив працівницю ОСОБА_13 , розбив дерев`яні двері в закладі, чим завдав матеріальну шкоду. Обвинувачений ОСОБА_15 та його друзі продовжують погрожувати ОСОБА_13 до теперішнього часу. Всі хуліганські дії обвинуваченого зафіксовані на відеозаписі з приміщення інтернет магазину. Після вказаних подій працівники бояться виходити на роботу, так як такі дії можуть бути повторені;

- поясненнями потерпілої ОСОБА_9 про те, що в ніч на 2 січня 2019 року вона перебувала на робочому місці в магазині за адресою: АДРЕСА_2 . У нетверезому стані прийшов ОСОБА_7 , який спочатку попросив дати йому 20 грн. похмелитися, на що вона погодилася, щоб уникнути конфлікту. Обвинувачений перебував з невідомим їй чоловіком, вони сіли пити спиртні напої, на що вона зробила зауваження, що розпивати спиртні напої у них заборонено. Обвинувачений почав принижувати її, обзивати, висловлюватися нецензурною лайкою на її адресу, потім вимагав включити гральні автомати, на що вона відмовилася, тому останній розбив двері, вдарив її кулаком в обличчя, схватив її за волосся, тягнув по полу до гральних автоматів, продовжуючи висловлюватися ненормативною лексикою. Коли потерпіла звільнилася від ОСОБА_15 , то зателефонувала до поліції та до власника закладу, а сама закрилася в приміщенні біля туалету, де маються металеві двері. Дії обвинуваченого тривали хвилин 40, вона просилася у обвинуваченого не чіпати її більше. Після приїзду працівників поліції та власника закладу ОСОБА_7 припинив свої дії. Потерпіла вдарилася головою, коли обвинувачений тягнув її по полу або об коліно обвинуваченого, але до лікаря невропатолога звернулася не відразу, а коли почала відчувати погіршення стану здоров`я 09 січня 2019 року. На лікування вона витратила особисті гроші та друзі допомагали. До теперішнього часу потерпіла боїться навіть ходити по вулиці, так як ОСОБА_15 та його друзі погрожують їй;

- поясненнями свідка ОСОБА_16 про те, що він є цивільним чоловіком ОСОБА_10 , яка займається підприємницькою діяльністю за адресою: АДРЕСА_2 . На початку 2019 року їм зателефонувала працівниця ОСОБА_13 , яка повідомила, що чоловік на ім`я ОСОБА_17 вчинив хуліганські дії в магазині, побив її та пошкодив майно. Коли свідок прибув на місце, то побачив нетверезого чоловіка, яким виявився ОСОБА_7 . Працівники поліції обвинуваченого не затримували, але відвезли його. ОСОБА_7 на наступний день приходив до закладу, але він не намагався відремонтувати пошкоджене майно, а погрожував їм, щоб забрали заяву. Ремонт вони здійснили власними коштами. Жодного відшкодування від обвинуваченого вони не отримували.

Будь-які підстави вважати, що свідчення потерпілих та свідка є недостовірними, зважаючи на рівень їх аргументованості, відсутні, оскільки вони є логічними, послідовними та несуперечливими, а також додатково підтверджуються: даними протоколу проведення слідчого експерименту від 03 01 2019 року та фототаблицею до нього, відповідно до якого ОСОБА_13 вказала при яких обставина вона отримала тілесні ушкодження (т.2 а.с. 17-23); даними висновку судово-медичної експертизи № 09-11/2019 від 09 01 2019 року, відповідно до якого у потерпілої наявні садна на тильній поверхні правої кисті у ділянці проекції п`ятої п`ясної кістки з поширенням на правий променево-зап`ястковий суглоб та у ділянці проекції правого ліктьового суглобу по його задній поверхні. Дані ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості діючих поверхонь яких не відобразились, за механізмом удару-тертя-ковзання, та, враховуючи їх морфологічні ознаки, могли бути отримані протягом 1-2 доби до проведення первинного огляду (03.01.2019). За ступенем тяжкості садна відносяться до легких тілесних ушкоджень. (т.2 а.с. 30-31); даними протоколу огляду предметів від 03 січня 2019 року, а саме пошкоджених дерев`яних дверцят у приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 (т.2 а.с. 43-44); даними протоколу огляду предметів від 10 01 2019 року, а саме (диску) DVD-R «MEP3422VG19134755» від 10 січня 2019 року, на якому розміщено 5 відеофайлів формату «MP4» (т. 2 а.с. 46-50); даними звукозапису, дослідженим у судовому засіданні суду апеляційної, на якому відображені події 02 01 2019 року (т. 2 а.с. 52).
Аналізуючи усі вищевказані докази, колегія суддів приходить до висновку про їх належність та допустимість, будь-яких процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та їх оцінці, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів критично відноситься до доводів захисника обвинуваченого щодо відсутності у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України через відсутність у діях останнього порушення громадського порядку, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст. 296 КК України хуліганство - це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

З огляду на висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 07 2019 року по справі №288/1158/16-к безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також морально-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття. За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину. Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту.

Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

З урахуванням зазначеного дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Таким чином, для юридичної оцінки діяння за ст.296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

Грубість порушення громадського порядку визначається з урахуванням місця вчинення хуліганських дій, їх тривалості, кількості і характеристики потерпілих, ступеня порушення їхніх прав та законних інтересів. Отже, грубе порушення громадського порядку має місце тоді, коли йому заподіюється істотна шкода, коли хуліганство пов`язане з посяганням на інші правоохоронювані цінності, задля збереження яких підтримується громадських порядок, коли це зачіпає важливі інтереси чи інтереси багатьох осіб, коли відновлення порядку вимагає значних тривалих зусиль.

Що стосується посилання захисника обвинуваченого на те, що нелогічно кваліфікувати дії обвинуваченого, як хуліганство, оскільки під час вчинення ОСОБА_7 протиправних дій, окрім нього самого та потерпілої у приміщенні нікого не було, колегія суддів вважає їх помилковими та позбавленими правових підстав, з огляду на наступне.

Кримінально каране хуліганство полягає з об`єктивної сторони в посяганні на правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю та винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Громадське місце це частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, зокрема під`їзди, а також підземні переходи, стадіони.

З матеріалів кримінального провадження, вбачається, що хоча на час вчинення ОСОБА_7 протиправних насильницьких дій щодо потерпілої ОСОБА_13 окрім них у приміщенні гральних автоматів нікого не було, проте обізнаність обвинуваченого про його перебування у громадському місці, а саме у приміщенні гральних автоматів, що є вільним у доступі, є безумовною. Порядок та характер дій, спричинення потерпілій ОСОБА_18 тілесних ушкоджень, поза розумним сумнівом свідчить про наявність умислу у обвинуваченого на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю у виді нецензурної лайки, застосування сили до потерпілої та, як наслідок спричинення фізичного болю останній, а також пошкодження дерев`яних дверцят, через які здійснювався вхід до робочого місця оператора гральних автоматів.

На підставі вищевикладених положень кримінального процесуального законодавства та враховуючи практику Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст. 296 КК України, оскільки було достеменно встановлено та підтверджено самим обвинуваченим, що конфлікт між ним та потерпілою ОСОБА_18 виник на території приміщення гральних автоматів, тобто в громадському місці, після розпиття ним алкогольних напоїв. При цьому обвинувачений ОСОБА_7 супроводжуючи порушення громадського порядку нецензурною лайкою, заподіяв потерпілій ОСОБА_18 легкі тілесні ушкодження. При цьому мало місце пошкодження майна.

Невизнання обвинуваченим своєї провини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та твердження захисника про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч.1 ст. 296 КК України на ч.1 ст. 125 КК України колегія суддів вважає спробою пом`якшення долі обвинуваченого та намагання уникнути відповідальності за вчинене.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України відповідає обставинам, з`ясованим судом, встановленим під час кримінального провадження; підтверджений ретельно перевіреними у судовому засіданні і детально наведеними у вироку доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованим.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, на думку колегії суддів, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року), а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого в частині перекваліфікації дій ОСОБА_7 , не вбачається.

Що стосується твердження захисника щодо порушення норм КПК України під час долучення до матеріалів кримінального провадження доказів, а саме відеофайлів, то колегія суддів вважає їх надуманими, такими, що містять ознаки перекручення, та як вже було зазначено судом першої інстанції не відповідають дійсності, оскільки матеріали кримінального провадження, а саме том 2 а.с. 45 містять заяву потерпілої ОСОБА_9 про долучення п`яти відеофайлів записів з камери відео нагляду з приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі викладеного твердження захисника обвинуваченого про неналежність та недопустимість вказаного доказу, через його надання неналежним суб`єктом, а саме свідком у справі ОСОБА_16 , не відповідають дійсності.

Перевіряючи вирок в межах апеляційних доводів захисника обвинуваченого щодо безпідставного задоволення цивільних позовів, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції і в цій частині законним та обґрунтованим, а суму як матеріальної так і моральної шкоди стягнутої на користь потерпілих виваженою та об`єктивною.

Так, згідно ст.129 КПК України, ухвалюючи вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

З положень зазначеної статті вбачається, що в мотивувальній частині вироку суд на основі всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи має навести мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову або про покладення на засудженого, цивільного відповідача обов`язку відшкодувати шкоду, зазначивши, якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, з кого саме вони стягуються, на чию користь та в якому порядку проводити стягнення, зарахувати суми, добровільно передані цивільному позивачеві, вказати матеріальний закон на підставі якого вирішено цивільний позов, давши при цьому належну оцінку зазначеним обставинам.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження між подією, що відбулася 02 січня 2019 року та отриманням потерпілою ОСОБА_9 тілесних ушкоджень є прямий причинний зв`язок.

Висновком експерта № 09-11/2019 від 09 січня 2019 року встановлено, що у громадянки ОСОБА_9 мали місце наступні ушкодження: садна на тильній поверхні правої кисті у ділянці проекції п`ятої п`ясної кістки з поширенням на правій променево-зап`ястковий суглоб по його задній поверхні.

Дані ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості діючих поверхонь яких не відобразились, за механізмом удару-тертя-ковзання та враховуючи їх морфологічні ознаки, могли бути отримані протягом 1-2 доби до проведення огляду (03 01 2019 року) (т.1 а.с. 30-31).

Як вбачається з матеріалів справи, препарати, що вказані у наданих потерпілою чеках, придбавались останньою зі спливом незначного проміжку часу, після події, яка стала причиною спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, з чого можна зробити висновки, що придбані препарати були направлені на лікування та усунення наслідків неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_7 .

Будь-яких належних та допустимих доказів того, що копії чеків лікарських препаратів наданих потерпілою, не відповідають схемі необхідного лікування, ані обвинуваченим, ані його захисником надано не було.

На підставі викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що стягнення з обвинуваченого на користь ОСОБА_9 матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у сумі 475,13 гривень, є цілком обґрунтованим.

Стягнення ж з обвинуваченого матеріальної шкоди у сумі 910 гривень на користь потерпілої ОСОБА_10 , на думку колегії суддів є також цілком виправданим, оскільки, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено самим обвинуваченим, останнім було здійснено пошкодження дверей у закладі де відбувався конфлікт. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 потерпіла ОСОБА_10 понесла матеріальні витрати пов`язані з ремонтом вказаних дверей у сумі 910 гривень, що підтверджується копією рахунку-фактури, доданої до позову (т.2 а.с. 48).

Перевіряючи вирок в частині стягнення на користь потерпілих моральної шкоди, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції в цій частині законним та обґрунтованим, а суму моральної шкоди, визначену обом потерпілим, виваженою та об`єктивною.

Так відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, при визначенні розміру заподіяної моральної шкоди, суд першої інстанції в повній мірі врахував тривалість та обсяг душевних страждань, фізичного болю, характер наслідків спричинених потерпілій ОСОБА_9 , а саме те, що вона в зв`язку з ушкодженням здоров`я вимушена була лікуватися та витрачати на це кошти. Був порушений та змінений звичайний спосіб життя потерпілої, у неї виникали часті головні болі, запаморочення, безсоння, у зв`язку з чим емоційний стан останньої втратив стабільність.

Визнаючи обґрунтованим розмір призначеної судом першої інстанції моральної шкоди потерпілій ОСОБА_10 , колегія суддів враховує те, що у зв`язку з неправомірними діями обвинуваченого їй була завдана моральна шкода, яка виразилася у порушенні звичного способу життя, замість того, щоб продовжувати свою господарську діяльність, остання була вимушена займатися ремонтом, здійснювати допомогу іншій потерпілій у її лікуванні, відчуваючи при цьому страх від безпідставно завданих обвинуваченим ушкоджень.

ОСОБА_10 мала певні підстави побоюватись повторення зазначеної ситуації, через що втратила відчуття своєї захищеності та захищеності свого майна, що поставило під сумнів стабільність її господарської діяльності.

Крім того, колегія суддів не може залишити поза увагою відсутність критичної оцінки своєї поведінки обвинуваченим та невизнання ним як своєї провини так і цивільного позову.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що заподіяна моральна шкода потерпілим є очевидною, а при визначенні суми її відшкодування, суд першої інстанції керувався принципами розумності та справедливості та обґрунтовано задовольнив позовні вимоги потерпілих частково, а саме у розмірі 25 000 грн на користь ОСОБА_9 та у розмірі 5 000 гривень на користь ОСОБА_10 .

Крім того, колегія суддів вважає беззаперечним висновок суду першої інстанції щодо необхідності задоволення цивільних позовів в частині стягнення з обвинуваченого витрат на правову допомогу.

Так, відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом для справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Приписами ч. 1 ст. 124 КПК передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Вивченням матеріалів кримінального провадження встановлено, що представником потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 адвокатом ОСОБА_11 на виконання вимог ст. 124 ПК України було долучено копії Договорів про надання правничої (правової) допомоги №22 та №23 від 23 квітня 2020 року; копію додатку № 1 від 19 квітня 2019 року; копію платіжних доручень на оплату гонорарів до договорів про надання правової допомоги №22 та №23 здійсненої у кримінальному провадженні № 619/487/19 ( т.2 а.с. 29-32, 37-40, 49, 56).

Відомості щодо оскарження кимось із сторін вказаних документів в матеріалах кримінального провадження відсутні.

При цьому, потерпілими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 заявлено відшкодування саме тих витрат, які зазначені адвокатом ОСОБА_11 , у якості гонорару за виконані послуги у сумі 8000 гривень з кожної та не заявлено інших будь-яких відшкодувань, які документально ними не підтверджені.
На думку колегії суддів витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом наданих послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Відтак, доводи апелянта про необґрунтованість задоволення цивільного позову колегія суддів вважає такими, що не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, оскільки погоджується з оцінкою доказів та зазначеним мотивуванням судом першої інстанції обґрунтованості понесених потерпілими витрат.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п.2 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 27 04 2021 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скарги захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ___________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4