УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в межах кримінального провадження № 0004940, та № 0001195 апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 листопада 2021 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, маючого середню освіту, офіційно не працюючого, не одруженого, малолітніх дітей на утриманні не маючого, раніше судимого: 12.09.2016 р. Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.1 ст. 309 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік, відповідно до ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 185 КК України,

-якою продовжено ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 26 січня 2022 року включно.

Учасники судового провадження:

Захисник ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_5
( в режимі відео конференції з ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» )

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить ухвалу суду скасувати та змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.

Короткий зміст ухвали.
Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 . Продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26 січня 2022 року включно. У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який відмовлено.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений вважає ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що ризики на які послався суд при продовжені відносно нього строку тримання під вартою не доведені та необґрунтовані. Оскільки він має на утриманні двох неповнолітніх дітей, бабусю похилого віку, міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, працевлаштований.

Звертає увагу, що має низку захворювань, а тому вважає за можливе застосувати до нього більш м`який запобіжний захід.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
В провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебувають матеріали кримінальних проваджень № 0004940, та № 0001195 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 185 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , дія якого спливає 05 грудня 2021 року, пославшись в обґрунтування своєї позиції на те, що ризики, задля запобігання яких до останнього застосований запобіжний захід станом на теперішній час не зникли і не зменшилися.

Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 . Продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26 січня 2022 року включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов до висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які послужили підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до матеріалів судового провадження в провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебувають матеріали кримінального провадження № 0004940, та № 0001195 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень,передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 185 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , дія якого спливає 05 грудня 2021 року, оскільки ризики, задля запобігання яких до останнього застосований запобіжний захід станом на теперішній час не зникли і не зменшилися.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, пославшись на відомості, що характеризують його особу, обставини вчинення кримінальних правопорушень та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним, прийшов до висновку, що заявлені ризики прокурором продовжують існувати, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення за вчинення якого передбачено відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк до п`яти років. Тому, тяжкість покарання за вчинення кримінального правопорушення, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях та відсутність офіційних джерел прибутків, може призвести до того, що обвинувачений ухилитиметься від кримінальної відповідальності. Крім того, встановлено, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, що призведе до спроб переховуватись від суду, що відноситься до ризиків передбачених п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Також, підставами вважати, що ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків та потерпілого є те, що останні вказують на причетність ОСОБА_5 до вчинення вказаного кримінального правопорушення, а тому враховуючи те, що останньому відомо адреси проживання свідків, номери телефонів останніх, перебуваючи на волі може вживати заходи впливу на вказаних свідків, шляхом погроз фізичною розправою, знищенням або пошкодженням майна, з метою зміни ними показів на його користь, що відноситься до ризиків передбачених п.3 ч. 1 ст.177 КПК України.

Окрім того, підставами вважати, що ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, є те, що останній будучи раніше судимим за скоєння злочинів проти власності, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не встав, відповідних висновків не зробив та знову обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень з корисливих мотивів, а отже є ризик того, що він може чинити й інші протиправні кримінальні правопорушення. Крім того, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень в період випробувального терміну за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Також, на даний час у Центральному районному суді міста Миколаєва продовжується судовий розгляд за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, що відноситься до ризиків передбачених п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Також судом враховано відомості на особу обвинуваченого, який офіційного заробітку не має, офіційно не одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше неодноразово судимий.

Вищенаведене вказує на існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а тому висновок суду першої інстанції про продовження існування зазначених ризиків є вірним.

Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не є доцільним, оскільки наявність місця проживання, та на утриманні дітей (зі слів обвинуваченого), не є визначальною обставиною, яка б давала можливість обрати останньому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

З урахуванням злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_5 та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_5 для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, про що просить апелянт.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання про продовження запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 листопада 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: