Справа № 734/2211/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/837/21
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 листопада 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою, яку було винесено під час судового розгляду, за клопотанням прокурора продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 у кримінальному провадженні за №0001099 від 10.12.2019, за вчинення правопорушень передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, до 03 січня 2022 року.

Суд першої інстанції, дійшовши до висновку про необхідність продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що на теперішній час обставини, які враховані при застосуванні запобіжного заходу у відношенні даної особи не зменшилися. Подальше тримання під вартою є виправданим, оскільки неможливо запобігти зазначеним прокурором ризикам, застосувавши до обвинуваченого будь-який більш м`який запобіжний захід.

Не погоджуючись з рішенням суду обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, та змінити обраний йому запобіжний з тримання під вартою на інший, більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог зазначає, що рішення суду не містить жодної інформації з приводу ризиків, які суд вважає доведеними, та за наявності яких не вбачає підстав для обрання більш м`якого виду запобіжного заходу, в зв`язку з чим вважає, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду справи.

Зауважує, що під час винесення оскаржуваної ухвали суду, були порушені його права на захист, оскільки прокурором подання про продовження строку тримання під вартою було подано не за довго до початку судового засідання, що позбавило його та сторону захисту належним чином підготуватися до вирішення даного питання, при цьому суд не звернув увагу на його погане самопочуття, яке він підтвердив наданою до матеріалів справи довідкою лікаря.

Заслухавши суддю - доповідача, думку захисника-адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які висловились на підтримку поданої обвинуваченим апеляційної скарги, взявши до уваги позицію прокурора, відповідно до якої він заперечував проти задоволення апеляційних вимог, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за №0001099 від 10.12.2019, за вчинення правопорушень ОСОБА_8 передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, продовжено останньому строк тримання його під вартою до 03 січня 2022 року.

Враховуючи Рішення Конституційного суду України від 13 червня 2019 року, яким визнано неконституційним закріплене статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.

На даний час нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено. Тому, при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, суд керується загальними засадами кримінального провадження.

Для забезпечення перевірки законності та обґрунтованості тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, суд вважає за необхідне провести апеляційний розгляд даного провадження у порядку, передбаченому для оскарження ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час досудового розслідування.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неможливість завершення судового розгляду з ухваленням судового рішення по суті у вказаному кримінальному провадженні до закінчення строку дії обраного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який спливає 16 листопада 2021 року.

Є безпідставним доводи обвинуваченого відносно необґрунтованості висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Про наявність зазначених ризиків свідчать матеріали кримінального провадження, з яких вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні двох кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким та особливо тяжким злочином, за яке передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, в зв`язку з чим, розуміючи невідворотність покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим у інкримінованих кримінальних правопорушеннях, може переховуватись від суду чи вчинити інше кримінальне правопорушення, та може намагатися уникнути від відбування реального строку покарання. При цьому, враховуються мотив та спосіб вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, загрозу для суспільного порядку кримінально караних діянь, їх тяжкість, мотив та спосіб вчинення, його вік, сімейний та матеріальний стан, тобто ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не минули на даний час.

Доводи викладені в апеляційній скарзі про те, що в матеріалах справи відсутні посилання на ризики, які стали підставою для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, є безпідставними і жодним чином не обґрунтованими, та спростовуються відомостями, викладеними в мотивувальній частині судового рішення.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для зміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 на інший, більш м`який, як про це йде мова в поданій апеляційній скарзі, з огляду на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ряду тяжких злочинів, наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також тяжкості покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованих злочинів, та не вбачає за доцільне змінити обраний запобіжний захід відносно обвинуваченого з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з позбавленням волі, про що він просить в подані й апеляційній скарзі.

З огляду на наведене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 листопада 2021 року якою було продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, за №0001099 від 10.12.2019, за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, до 03 січня 2022 року без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4