Ухвала
Іменем України

23 грудня 2021 року
м. Київ

справа № 323/968/21
провадження № 51-5945 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 10 листопада 2021 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
За вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 19 травня

2021 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Оріхівського районного суду Запорізької області

від 08 квітня 2021 року за ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК)

до покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин,
засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.
Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 08 квітня 2021 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК до 80 годин громадських робіт, постановлено виконувати окремо.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 10 листопада 2021 року вказаний вирок змінено. Виключено з резолютивної частини вироку суду посилання

на окреме самостійне виконання ОСОБА_4 вироку Оріхівського районного суду Запорізької області від 08 квітня 2021 року у виді 80 годин громадських робіт.
В решті вирок суду залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_4 засуджено за те, що він, будучи засудженим

за ч. 1 ст. 185 КК, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе

не зробив та знову вчинив аналогічний корисливий злочин.

28 березня 2021 року близько 23 години 30 хвилин та 30 березня 2021 року близько 20 години, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись за адресою: по АДРЕСА_1 , де мешкає разом зі своєю матір`ю, усвідомлюючи, що залишається непоміченим, викрав чуже майно: дві діжки з нержавіючої сталі, вартістю 2090 гривень 09 копійок та 1781 гривня 32 копійки, а також викрав з приміщення літньої кухні Т2 тюнер марки World Vision T 62D, вартістю 392 гривні 25 копійок, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.
У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування ухвали суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_4 та призначення нового розгляду в цьому суді з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості.
На обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що апеляційний

суд, в порушення ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), не зазначив мотиви, з яких апеляційну скаргу прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність

та м`якості призначеного покарання визнано необґрунтованою.

Також зазначає, що апеляційний суд належним чином не обґрунтував свого висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства, оскільки в повній мірі не врахував того, що ОСОБА_4 має непогашену судимість, не працевлаштований, продовжив скоювати корисливі злочини навіть після направлення щодо нього іншого кримінального провадження до суду, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення.
Крім того вказує, що ОСОБА_4 був засуджений вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 08 квітня 2021 року за ч. 1 ст. 185 КК до покарання

у виді громадських робіт на строк 80 годин, а згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК, апеляційний суд повинен був призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного або часткового складання покарань за правилами ст. 72 КК. Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 18 травня 2021 року (справа № 320/6835/18).

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такої думки.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі прокурором не оспорюються.
Положеннями ч. 1 ст. 438 КПК передбачено, що підставами для скасування

або зміни судового рішення судом касаційної інстанції можуть бути лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Згідно зі ст. 65 КК при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару,

а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення

та попередження нових кримінальних правопорушень.
Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини,

що його пом`якшують та обтяжують.
Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду

на положення ст. 75 КК, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань,

у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання,

при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, але й інші обставини справи.
Згідно зі змістом касаційної скарги прокурор порушує питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції, в якій не наведено обґрунтування відмови

у задоволенні апеляційної скарги прокурора щодо скасування вироку суду першої інстанції в частині призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК

та не застосуванням ч. 4 ст. 70 цього Кодексу.
Як убачається з ухвали суду апеляційної інстанції, такі твердження прокурора

перевірялися під час перегляду кримінального провадження щодо ОСОБА_4

в порядку апеляційної процедури.
Зокрема, апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції, призначаючи

ОСОБА_4 покарання, врахував повне визнання вини, у зв`язку з чим кримінальне провадження розглянуто в порядку ч. 3 ст. 349 КПК, та щире каяття, які суд визнав пом`якшуючими покарання обставинами, вчинення два епізоди кримінального правопорушення, в результаті яких тяжких наслідків не настало, відсутність обставин, що обтяжують покарання, й прийшов до висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі та звільнення останнього від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК
Крім того, як убачається з ухвали, суд апеляційної інстанції врахував те, що під час апеляційного розгляду потерпіла ОСОБА_5 , яка є рідною матір`ю обвинуваченого, пояснила, що на даний час вона повністю примирилася з обвинуваченим, який є її сином і єдиним годувальником. Жодних претензій до сина вона не має. Заподіяна

їй шкода є незначною. Потерпіла жалкує про те, що взагалі звернулась із заявою про вчинення ОСОБА_4 злочину, оскільки не бажала і не передбачала своєму сину того покарання, яке вимагав прокурор. Також потерпіла зазначила,

що на теперішній час вона із сином перехворіли на Covid-19 із негативними наслідками. Тому за станом здоров`я вона потребує постійної допомоги сина.
Таким чином, апеляційний суд урахував усі обставини в їх сукупності й зазначив, що суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. 50 КК, зважаючи на конкретні обставини провадження, відсутність даних, які би безумовно свідчили про неможливість досягти мети покарання і виправлення обвинуваченого в умовах здійснення контролю за його поведінкою, дійшов мотивованого висновку про застосування до ОСОБА_4 положень ст. 75 КК та звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Також суд апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення у даній справі до постановлення попереднього вироку, яким йому було призначено покарання у виді громадських робіт. Однак, згідно з довідкою Пологівського РВ №1 філії ДУ «Центр пробації», на час апеляційного розгляду обвинувачений повністю відбув покарання за вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 08 квітня 2021 року у виді громадських робіт, а тому апеляційний суд вважав за необхідне виключити з резолютивної частини вироку рішення про окреме самостійне виконання цього вироку.
Посилання прокурора у касаційній скарзі на те, що апеляційним судом

при призначенні покарання не застосовано ч. 4 ст. 70 КК хоча і заслуговують

на увагу, але з урахуванням того, що на час розгляду кримінального провадження апеляційним судом ОСОБА_4 повністю відбув покарання за попереднім вироком, незастосування зазначених норм закону про кримінальну відповідальність

не вплинуло в цілому на законність судового рішення та не є підставою для його касаційного перегляду.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були

би безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.
Оскільки з наведених у касаційній скарзі прокурора мотивів убачається, що підстав для задоволення скарги немає, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав

для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 10 листопада 2021 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3