ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2362/21 Справа № 192/830/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року за ч. 3 ст. 185, ч.1 ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, початок строку 18.06.2018 року, кінець строку 18.12.2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання про звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання умовно-достроково.
Рішення суду обґрунтовано тим, що на даний час відсутні підстави для визнання засудженого таким, що належно ставиться до праці та режиму утримання, оскільки останній не працює, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, заохочення від адміністрації установи має епізодично, по одному на рік, також суд прийняв до уваги той факт, що до засудженого вже неодноразово застосовувався такий правовий інститут, як умовно дострокове звільнення у 2003 та у 2014 році, незважаючи на що засуджений після цього неодноразово вчиняв злочини та був за них засуджений. Згідно наявних в особовій справі характеристик засуджений за весь період відбування покарання характеризувався посередньо. 10 квітня 2020 року комісією установи СВК № 21 було відмовлено у поданні до суду клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення засудженому ОСОБА_7 , як особі, яка не довела свого виправлення. Також комісією установи засудженому було погоджено оцінку ступеню виправлення як такий, що не довів свого виправлення.
Суд першої інстанції не визнав поведінку засудженого як сумлінну, оскільки порушення порядку відбування покарання хоч і відсутні, а ставленням до праці останній не довів своє виправлення, оскільки має тільки три заохочення.

Засуджений ОСОБА_7 не погодився з рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2021 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою звільнити його умовно-достроково від відбування призначеного покарання.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що за час відбування покарання отримав три подяки, здобув освіту та отримав диплом, бере участь у програмі диференційованого виховного впливу та ходить в бібліотеку, постійно бере участь в спортивних змаганнях, але має хронічні захворювання.

Засуджений в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу і з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Дослідивши надані матеріали, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи апелянта про наявність підстав для застосування в данному випадку умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, апеляційний суд вважає безпідставними.
Згідно з матеріалами провадження та технічної фіксації судового розгляду, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження і прийшов до обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений умовно-достроково.
Зі змісту частини другої статті 50 КК України слідує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Таким чином, з вищенаведеної статті вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці за весь час відбування покарання, а також досягнення цілей покарання.
Як слідує із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
З матеріалів провадження видно, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, наразі відбуває покарання, призначене вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року за ч. 3 ст. 185, ч.1 ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, початок строку 18.06.2018 року, кінець строку 18.12.2021 року.
В місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_7 перебуває з 19.06.2018 року. Під час утримання в Установі виконання покарань №4 м. Дніпра характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.
З 24.01.2019 року відбуває покарання в ДУ «Солонянська виправна колонія №21», відбув 2/3 частини строку покарання, на даний час не працевлаштований, режиму утримання дотримується, має три заохочення, стягнень не має, визнає провину у вчиненому злочині, заборгованості за виконавчими листами не має.
Згідно витягу з протоколу № 129 від 23.10.2020 року засідання комісії ДУ «Солонянська виправна колонія №21» засудженому ОСОБА_7 в поданні матеріалів до суду щодо умовно-дострокового звільнення згідно ст. 81, 107 КК України відмовлено, як такому, що не довів своє виправлення.
Таким чином, доводи апелянта про те, що він досяг прогресу у напрямку виправлення та зазнав змін, спростовуються вищевикладеним.
Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Таким чином, відсутні фактичні обставини, які б свідчили, що ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд доходить висновку, що твердження апелянта про те, що він довів своє виправлення і готовий до правослухняної поведінки без відбування покарання є голослівними, оскільки матеріали провадження свідчать про недосягнення такої мети покарання як виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Оскільки умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, апеляційний суд дійшов висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення в даному випадку є передчасним.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання умовно-достроково і вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, підстав для її зміни чи скасування апеляційним судом не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4