УХВАЛА
Іменем України
20 грудня 2021 року
м. Київ
справа № 953/17344/21
провадження № 51-5854ск21
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

вивчивши скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Київського районного суду

м. Харкова від 14 вересня 2021 року,

встановила:
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2021 року, яку залишено без зміни ухвалою Харківського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року, у задоволенні скарги ОСОБА_4 про зобов`язання прокурора Київської окружної прокуратури внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідуваньза її заявою від 06.09.2021 відмовлено.
Не погоджуючись із постановленими рішеннями, ОСОБА_4 ставить питання про їх перевірку в касаційному порядку, просить скасувати та повернути на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на істотне порушення вимог КПК України.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність відмовити у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 8 січня 2008 року щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо стосовно умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, якої намагаються досягнути.
За таких обставин наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищої інстанції в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже, не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Згідно з ч. 2 ст. 19, п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.
Зазначені норми гарантують право на касаційне оскарження судового рішення тільки у випадках, прямо визначених законом.
Згідно ст. 310 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) оскарження ухвал слідчого судді здійснюється в апеляційному порядку.
Відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України ухвала слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку, а також ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на таку ухвалу оскарженню в касаційному порядку не підлягають.
Як убачається зі змісту касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень, ОСОБА_4 звернулася до касаційного суду з касаційною скаргою на ухвалу слідчого судді, яка вже була розглянута судом апеляційної інстанції по суті, тобто на судове рішення, яке відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК не підлягає оскарженню в касаційному порядку, тому Верховний Суд дійшов висновку про те, що на підставі ч. 4 ст. 424 КПК України та відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 428 цього Кодексу скаржникові слід відмовити у відкритті касаційного провадження.

Ураховуючи викладене та керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 14 вересня

2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3