ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2426/21 Справа № 193/370/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання щодо ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2021 року клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання було залишено без задоволення.
Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_7 хоч і відбув більше ніж 3/4 частини строку призначеного покарання, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчинених злочинів, поведінку засудженого протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх даних в сукупності, і є правом, а не обов`язком суду, суд вважав, що для досягнення цілей покарання засуджений ще потребує нагляду в умовах відбування покарання у виді позбавлення волі, тому в задоволенні клопотання засудженого було відмовлено.

Засуджений ОСОБА_7 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2021 року скасувати та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що сумлінно виконує свої обов`язки, покладені на нього в установі виконання покарань, отримав чотири заохочення, бере участь у благоустрої прилеглої території та в реалізації програми диференційованого впливу, має позитивну характеристику, свою вину визнав в повному обсязі та щиро розкаюється.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку засудженого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши надані матеріали та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Обґрунтованим є рішення, в якому наведені належні та достатні мотиви та підстави його ухвалення. З оскарженої ухвали вбачається, що всупереч вимогам зазначеної правової норми, оскаржена ухвала не обґрунтована та не вмотивована.
Відповідно до положень ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Апеляційним переглядом встановлено, що ОСОБА_7 відбуває покарання у Софіївській ВК-45 за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2019 року, за яким його засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 1, ч. 4 ст. 70, КК України до 4-х років і 1-го місяця позбавлення волі.
Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 19.01.2019 засудженому ОСОБА_7 зараховувався в строк вибування покарання, строк попереднього ув`язнення з 07.10.2014 по 08.04.2015, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі згідно ч. 5 ст. 72 КК України.
Початок строку відбування покарання: 10.10.2018 року, кінець строку: 07.05.2022 року.
Засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі перебуває з 10.10.2018 року. Під час утримання у ДУ «Криворізька установа виконання покарань (№ 3)», характеризувався посередньо, заохочень не мав, був підданий одному стягненню, що мало місце 19.02.2019 року.
З 27.04.2019 року відбуває покарання у Софіївській ВК-45. За час відбування покарання чотири рази заохочувався за добру поведінку та сумлінне ставлення до праці, востаннє 22.01.2021. Тричі допускав порушення вимог режиму утримання, через що до нього у відповідній кількості застосовувалися стягнення, останнє з яких 14.11.2019 року.
Відомості щодо наявності не відшкодованих збитків завданих злочином, чи то процесуальних витрат, матеріали особової справи не містять. Відповідні виконавчі листи до установи не надходили. Відсутні цивільні позови й за вироками судів, за якими ОСОБА_7 засуджувався до позбавлення волі.
Аналізуючи дані про поведінку засудженого та ставлення його до праці за весь період відбування покарання, суд першої інстанції вірно зазначив, що за вироком суду ОСОБА_7 хоч і відбув більше ніж 3/4 частини строку призначеного покарання, водночас відомості про його особу та поведінку протягом всього строку відбування покарання, з урахуванням усіх даних в сукупності, дають підстави стверджувати, що для досягнення цілей покарання засуджений ще потребує нагляду в умовах відбування покарання у виді позбавлення волі.
Крім того, суд першої інстанції доцільно зауважив, що засуджений на протязі одинадцяти років вісім разів засуджувався за вчинення злочинів проти власності, серед яких і тяжкого злочину, в тому числі тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів. До ОСОБА_7 двічі під час призначення покарань застосувався іспитовий термін. 30.07.2014 року він був звільнений від відбування покарання через застосування стосовного нього Закону України «Про амністію». 18.05.2018 року до засудженого також застосовувалося умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, який складав 1 рік, 10 місяців і 19 днів, проте ОСОБА_7 , менш, ніж за за два місяці після такого звільнення, вчинив нові злочини, серед яких і тяжкий злочин проти власності.
Тож, суд першої інстанції дійшов висновку, що судами під час призначення ОСОБА_7 попередніх покарань вже застосовувалися численні законодавчо встановлені «стимулювання» засудженого до виправлення його поведінки та припинення протиправних діянь, проте останній на шлях виправлення не ставав і після відбуття покарання щоразу вчиняв новий злочин, тобто він є особою, яка схильна до скоєння правопорушень.
З таким висновком погоджується й колегія суддів та вважає за необхідне зазначити, що все вищенаведене свідчить про не готовність ОСОБА_7 до самокерованої правослухняної поведінки, а отже подання про умовно-дострокове звільнення засудженого наразі є передчасним. В даному випадку наявність у засудженого 4 заохочень на теперішній час жодним чином не доводить досягнення ним виправлення, що є обов`язковою підставою для умовно-дострокового звільнення, оскільки висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання, а також надані матеріали не містять конкретних переконливих даних про те, що процес виправлення ОСОБА_7 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.
Таким чином, з урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про те, що факт, того, що ОСОБА_7 виконує свої прямі обов`язки та претензій з боку працівників установи до нього немає, свідчить лише про те, що останній виконує їх на підставі закону, оскільки це є прямим обов`язком всіх засуджених, а умовно дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині, і з огляду на це такі дії засудженого не можна розцінювати як сумлінну поведінку та належне ставлення до праці, а отже суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_7 своїм відношенням до праці та поведінкою не довів своє виправлення та перевиховання і обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання останнього, оскільки в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, а тому доводи засудженого про наявність підстав для його умовно-дострокового звільнення необґрунтовані, у зв`язку з чим ухвала суду є законною та обґрунтованою, а підстав для зміни чи скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст., 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4