Справа № 446/2358/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2022 м.Кам`янка-Бузька

Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт в кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000388 від 11.10.2020 заобвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, працюючого різноробочим в ПП «Скіфи», з середньо-спеціальноюосвітою, не одруженого,н е депутата, не судимого, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України,
встановив:
10 жовтня 2020 року близько 17:00 години, ОСОБА_5 зняходячись за місцем свого проживання, що по АДРЕСА_1 , в кімнаті житлового будинку, спільно з малолітньою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підійшов до останньої нехтуючи її правом на статеву недоторканість, чітко усвідомлюючи, що остання являється малолітньою припустив її штани та спідню білизну до низу, маючи на меті отримати сексуальне задоволення своєї статевої пристрасті, вчинив розпусні дії по відношенню до малолітньої ОСОБА_7 , а саме торкався своєю правою рукою їїстатевого органу, а своєю лівою рукою в цей час здійснював мастурбуваннясвого пенісу. Після чого боячись бути виявленим матір`ю ОСОБА_7 , яка ввійшла на територію його господарства, свої розпусні дії припинив.
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив розпусні дії щодо малолітньої особи, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав у повному обсязі свою вину у скоєнні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 156 КК України та при обставинах, викладених в обвинувальному акті. Пояснив, що він дійсно 10.10.2020 покликав малолітню ОСОБА_8 до себе додому для того щоб дати їй цукерки та вчинив щодо неї розпустні дії. Вказав, що розкаюється за вчинене та просить його суворо не карати.
Законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_4 в судовому засіданні вказала про те, що 10.10.2020 її сусід обвинувачений ОСОБА_5 прийшов до неї додому та покликав зі собою її доньку малолітню ОСОБА_8 . Через деякий час вона прийшла до будинку ОСОБА_5 та побачила що він тримає її доньку. Вона забрала доньку додому та розпитала її про те, що сталось донька розповіла їй про те, що ОСОБА_5 роздягав її а робив їй масаж. ЇЇ донька в силу віку та свого психічного стану не до кінця може усвідомлювати того що з нею відбувається, однак вона розповіла про те, що обвинувачений роздягав її та робив їй масаж в ділянці статевих органів. В ході судового розгляду вказала про те, що вважає що ОСОБА_5 слід суворо покарати, а саме позбавити волі та про те, що після вчиненого він пробачення у неї не просив та жодним чином не намагався відшкодувати завдану шкоду. Вказала про те, що після того що обвинувачений зробив із її дитиною у неї почались психологічні розлади та вона лікувалась. Однак в подальшому в ході розгляду справи вказала про те, що обвинуваченого слід карати не суворо.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінального правопорушення, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та приймаючи до уваги, що прокурор і захисник законний представник малолітньої обвинуваченої та представник потерпілої також не оспорювали встановлені фактичні обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин скоєння кримінальних правопорушень, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого, законного представника малолітньої потерпілої дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особи обвинуваченого та щодо речових доказів, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінального правопорушення при встановлених судом обставинах, доведена повністю, а його дії необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 156 КК України, як вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи.
При призначенні покарання суд враховує положення ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якого покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Також суд враховує загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, а саме призначення покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно положень Загальної частини цього Кодексу та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 КК України є тяжким злочином та проти статевої недоторканості особи.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , у відповідності до ст. 66 КК України судом не встановлено.
Причому, суд відхиляє покликання учасників процесу, в т.ч. прокурора про те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому. Так, як вказав ВС у постанові від 27.04.2021 № 520/16394/16-к, той факт, що засуджений визнав свою вину, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки.
З обставин справи видно, що обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненому, проте його поведінка під час судового розгляду вказує на відсутність у нього щирого жалю з приводу вчиненого,оскільки в ході судового розгляду справи він жодним чином не виявляв жалю з приводу вчиненого ним кримінального правопорушення та не міг пояснити суду чому саме він вчинив кримінальне правопорушення. Обвинувачений не вчиняв дій по відшкодуванню будь-якої шкоди потерпілій не намагався вибачитись перед нею починаючи з жовтня 2020 та не висловлював жалю з приводу вчиненя ним кримінального правопорушення.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , у відповідності до ст. 67 КК України є вчинення злочину щодо особи,якам страждає на психічний розлад.
Досліджуючи дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 , суд бере до уваги, що він є особою, яка раніше не судима, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває.
З урахуванням усіх обставин суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_5 за ч. 2 ст.156 КК України повинно бути у виді позбавлення волі, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю, оскільки саме такий вид покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.
Оцінюючи прохання прокурора, обвинуваченого та його захисника про необхідність звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд вважає, що таке звільнення від відбуття покарання не може мати місця у даному випадку з огляду на таке.
Згідно положень ст. 75 КК України, якщо суд, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
За змістом кримінального закону ступінь тяжкості вчиненого злочину передбачає не тільки врахування самої категорії тяжкості, визначеної ст. 12 КК України, а й індивідуальних особливостей злочинного діяння.
Так, вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення є тяжким, однак враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення зокрема вчинення кримінального правопорушення щодо особи яка являється інвалідом дитинства має психічні розлади та саме таким станом малолітньої потерпілої скористався обвинувачений. При цьому в ході розгляду справи встановлено, що обвинувачений перебував у добросусідських стосунках із сім`єю малолітньої потерпілої неодноразово приходив до них у гості та знав про те, що малолітня потерпіла хворіє на психічний розлад. Тому, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення обвинуваченим, на переконання суду, не дає підстав для висновку, що його виправлення можливе без відбування покарання.
Дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше не судимий, та на даний час працевлаштований, на переконання суду також не свідчити про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Приходячи до висновку про обрання покарання у виді позбавлення волі і відсутності підстав для застосування до основного покарання вимог ст.ст. 75,76 КК України,суд враховує вимоги міжнародного законодства,закріплені в Конвенції ООН про права дитини та Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства (Лацаторської конвенції) про високу суспільну небезпечність злочинів проти статевої недоторканості неповнолітніх,яка зумовлюється шкодою,що заподіюється статевій недоторканості та нормальному фізичному та психічному розвитку неповнолітнього.
Згідно з статтею 19 Конвенції, жодна дитина не може бути обєктом свавільного або незаконного втручання у здійнення її права на особисте життя.
Зазначені висновки знайшли свої відображення і у постанові ВС у справі № 521/15217/19,яка враховується судом при обранні покарання обвинуваченому.
За таких обставин, призначення обвинуваченому покарання в межах санкції статті кримінального закону, без прийняття рішення про звільнення його від відбуття покарання з випробуванням, забезпечить справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи обвинуваченого.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Речові докази вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Цивільного позову не було пред`явлено.
Запобіжний захід не обирався.
Керуючись ст. ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п"яти ) років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Арешт накладений ухвалою слідчого судді Кам`янка -Бузького районного суду Львівської області від 13.10.2020-скасувати.
Речові докази: дитячий одяг, а саме кофту червоного кольору з капюшоном,спортивні штани сірого кольору,футболку сірого кольору та труси сірого кольору в горошок білого кольору- повернути законному представнику малолітньої потерпілої (а.с. 47);
- комплект постільної білизни, одяг ОСОБА_5 а саме кепку зеленого кольору,куртку червоного кольору, кофту чорного кольору з полосками сірого кольору,футболку білого кольору, спортивні штани чорного кольору,труси чорного кольору пару шкарпеток чорного кольору повернути ОСОБА_5 (а.с. 47).
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Львівського апеляційного суду через Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок ухвалено в нарадчій кімнаті 08.02.2022.
Включити інформацію про засудженого ОСОБА_5 за вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України до Єдиного реєстру осіб,засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.
Суддя ОСОБА_1