Справа № 728/1970/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/753/21
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Борзнянського районного суду Чернігівської області від 24 вересня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою місцевого суду обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні за обвинуваченням його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і застосовано відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком до двох місяців, а саме, до 24 листопада 2021 року, заборонивши йому цілодобового залишати місце свого зареєстрованого постійного проживання за адресою АДРЕСА_1 , без дозволу суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_8 наступні додаткові обов`язки:

- не залишати місце свого зареєстрованого проживання за адресою АДРЕСА_1 , без дозволу суду;

- прибувати за першою вимогою до суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання, а також виїзд за межі м. Бахмач Чернігівської області;

- утримуватись від спілкування із свідками по справі;

- носити електронний засіб контролю.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 на даному етапі судового провадження більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, адже прокурором всупереч вимогам ч.1 ст.183, п.6 ч.1 ст.184, п.3 ч.1 ст.194 КПК України не обгрунтовано та не доведено жодними доказами недостатність застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її в частині застосування запобіжного заходу, та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, без права внесення застави. Вказує, що в ході судового розгляду було встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватись від суду, а також незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні. На думку прокурора, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення належного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який наголошував на задоволенні апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які наполягали на залишенні ухвали суду без змін, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Порядок розгляду суддею клопотання про застосування запобіжного заходу відповідає вимогам п.п.3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Дані вимоги закону при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 судом були дотримані.

Як вбачається з матеріалів провадження, 17 вересня 2021 року стосовно ОСОБА_8 складено обвинувальний акт про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду.

Суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

При судовому розгляді клопотання суд перевірив відповідність змісту клопотання вимогам закону та з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні прокурора підстав для застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

Суд врахував обсяг повідомленої підозри, обставини справи, особу обвинуваченого, а тому прийшов до висновку про можливість застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, з необхідністю покладення на нього обов`язків, що передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Із змісту апеляційної скарги та доводів прокурора, на думку колегії суддів апеляційного суду, не вказано переконливих доводів того, що запобіжний захід у виді домашнього арешту, застосований відносно ОСОБА_8 , буде недостатнім та не забезпечить запобігання відповідним ризикам.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд при обранні запобіжного заходу у виді домашнього арешту в повній мірі взяв до уваги відомості, що були в матеріалах клопотання відносно особи обвинуваченого, та правильно оцінюючи їх, також в сукупності з іншими доказами, які підтверджували заявлені прокурором ризики, зробив висновок по вирішенню клопотання.

Зокрема, судом враховано, що обвинувачений має постійне та зареєстроване місце проживання; одружений та отримує дохід від заробітків по найму, що прокурором не спростовано; негативних характеристик чи фактів притягнення до адміністративної відповідальності не має; раніше не судимий; процесуальна поведінка обвинуваченого після звільнення та закінчення строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою вказує на його позитивні наміри виконувати свої процесуальні обов`язки.

Під час апеляційного розгляду прокурором не наведено таких обставин, які можуть вказувати на те, що обвинувачений порушуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки, а також, що запобіжний захід у виді домашнього арешту є недостатнім та не забезпечить запобігання відповідним ризикам.

На думку суду апеляційної інстанції, за встановлених під час розгляду клопотання обставин суд правильно дійшов висновку, що в даному випадку необхідним є застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Перевіривши доводи прокурора, суд апеляційної інстанції вважає, що суд дослідив належним чином всі матеріали провадження та прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу, яке не порушує прав обвинуваченого, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Суд апеляційної інстанції не вбачає на даний час підстав для обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З огляду на викладене, суд при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, а тому зазначені в клопотанні прокурора підстави, в яких він просить застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, не знайшли свого підтвердження.

Апеляційні доводи прокурора не спростовують висновку суду про достатність для гарантування належної процесуальної поведінки обвинуваченого домашнього арешту. Посилання прокурора на те, що суд з достатньою повнотою не дослідив обставини, з якими закон пов`язує необхідність обрання такого запобіжного заходу, та не надав аналізу тим ризикам, на які він посилався у клопотанні, не ґрунтуються на матеріалах провадження та змісті ухвали. Судом наведені достатні мотиви для відмови у триманні обвинуваченого під вартою і обрання йому домашнього арешту. Сама тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , не може бути підставою для тримання його під вартою.

Отже, ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд не вбачає.

Строк дії ухвали слідчого судді визначено у відповідності з вимогами ст. 197 КПК України, тобто в межах строку досудового розслідування.

Крім того, колегія суддів вважає необхідне акцентувати увагу на тому, що з урахуванням усіх викладених вище обставин, суд першої інстанції, користуючись наданими йому дискреційними повноваженнями, вирішив обрати обвинуваченому інший запобіжний захід, ніж запропонований прокурором. Хоча діюче кримінальне процесуальне законодавство і передбачає можливість обрання апеляційним судом іншого запобіжного заходу, ніж обраний місцевим судом, тим не менш, виконання таких процесуальних дій на стадії судового розгляду справи, у певній мірі являтиметься порушенням конституційного принципу незалежності суду, що є неприпустимим.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційної скарги.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі судового рішення, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст.ст. 177, 178, 182-183, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Борзнянського районного суду Чернігівської області від 24 вересня 2021 року, якою застосовано відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком до двох місяців, а саме, до 24 листопада 2021 року, із забороною йому цілодобового залишати місце свого зареєстрованого постійного проживання без дозволу суду, з покладенням на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язків відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4