ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/478/21 Справа № 331/609/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11
представника потерпілих ОСОБА_12
обвинуваченого ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора прокуратури Запорізької області, апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_14 , який діє в інтересах потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_11 на виправдувальний вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000231 відносно:

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Комишани Херсонської області, українця, громадянина України, який має базову середню освіту, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених положеннями ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2019 року ОСОБА_13 визнано невинуватим та виправдано його на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України в зв`язку з недоведеністю стороною обвинувачення вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст, 15, ч. 2 ст. 194 КК України.
Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили у виді тримання під вартою ОСОБА_13 - скасовано.
Заявлені потерпілими ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 цивільні позови про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_13 завданої злочинами матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Органами досудового розслідування ОСОБА_13 обвинувачувався у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, за наступних обставин.

У період часу з 23 години 30 хвилин 24 серпня 2016 року до 03 години 00 хвилин 25 серпня 2016 року, знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, через неприязні відносини, які склалися на ґрунті раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_15 та ОСОБА_16 під час спільного вживання спиртних напоїв, невстановленим предметом наніс множинні удари в область голови та шиї ОСОБА_16 , спричинивши останньому згідно висновку судової медичної експертизи №2834 від 25 вересня 2016 року: лінійні садна на лівій боковій поверхні шиї (в проекції грудино-ключичного м`язу), на передній поверхні шиї зліва, на передньо-правій поверхні грудної клітини; садна на слизовій оболонці нижньої губи. Зазначені пошкодження у прямому причинному зв`язку із настанням смерті не знаходяться, та кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Після чого, ОСОБА_13 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, спрямований на вбивство, наявним у нього ножем, який він узяв зі столу зазначеної квартири, наніс множинні удари в область шиї ОСОБА_16 , чим спричинив останньому згідно висновку судової медичної експертизи №2834 від 25 вересня 2016 року:

- одиночне сліпе колото-різане поранення шиї з пошкодженням шкіри та підшкірно- жирової клітковини; одиночне сліпе колото-різане поранення з локалізацією ран в області лівої вушної раковини та в лівій завушній області на рівні сосцевидного відростку; одиночне наскрізне колото-різане поранення з локалізацією ран на передньовнутрішній поверхні правого передпліччя у нижній третині з пошкодженням поверхневих згиначів кистей. Зазначені пошкодження у прямому причинному зв`язку із настанням смерті не знаходяться та кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які потягли короткочасний розлад здоров`я;

- поверхневі різані рани в області перенісся (по лівому краю), на передньозовнішній поверхні лівого плеча у верхній третині, на задній поверхні лівого передпліччя у середній третині. Зазначені пошкодження у прямому причинному зв`язку із настанням смерті не знаходяться та кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження; множинні сліпі колото-різані поранення шиї з локалізацією шкіряних ран на передній поверхні шиї праворуч та ліворуч з пошкодженням шкіри, підшкірно-жирової клітковини, підшкірного м`язу шиї, лівого грудино-під`язичного м`язу, лівої верхньої щитовидної артерії та вени, правого щито-під`язичного м`язу, правого переднього сходового м`язу, правого грудино-щитовидного м`язу, правого середнього сходового м`язу, правої зовнішньої сонної артерії та правої внутрішньої яремної вени;

- на задній поверхні шиї зліва (група ран у кількості 10) з пошкодженням шкіри, підшкірно-жирової клітковини, лівого трапецевидного м`язу, лівого переднього прямого м`язу голови, бокового прямого м`язу голови, лівої тім`яної артерії та вени. Зазначені пошкодження привели до масивної крововтрати, що явилося безпосередньою причиною смерті, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження та знаходяться у прямому причинному зв`язку із настанням смерті.

Не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_13 , діючи без розриву в часі, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи у приміщенні кв. АДРЕСА_3 , реалізовуючи свій злочинний умисел на вбивство ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , тобто умисне вбивство двох осіб, невстановленим предметом наніс множинні удари в область голови та тулубу ОСОБА_15 , спричинивши останній згідно висновку судової медичної експертизи № 2835 від 16 вересня 2016 року:
- закриту внутрішньочерепну травму: очагові крововиливи під м`якими оболонками головного мозку: над скроневими долями і в області полюсів лобних долей, крововиливи в м`яких тканинах скроневих областей - у живих осіб аналогічні пошкодження оцінювались би по результату, але не менш ніж тілесні ушкодження середньої тяжкості, у причинному зв`язку зі смертю не знаходиться;

- забійні поранення верхньої та нижньої іуби зліва, крововиливи: на спинці носа, на слизовій оболонці нижньої губи, на підборідді справа, садна: в околовушно-скуловій області зліва, на шкірі верхньої та нижньої губи, на підборідді справа, в області лівого кута нижньої щелепи, у причинному зв`язку зі смертю не знаходяться, кваліфікуються ж легкі тілесні ушкодження;

- крововилив у м`які тканини грудної клітини в області 12 ребра по задній підм`язовій лінії, у причинному зв`язку із смертю не знаходиться, кваліфікується як легке тілесне ушкодження;

- крововиливи: на рівні крила лівої подвздошної кістки, на передніх поверхнях колінних суглобів та на гомілках, у причинному зв`язку із смертю не знаходяться, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Після чого, ОСОБА_13 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, спрямований на вбивство, наявним у нього ножем, який він узяв зі столу зазначеної квартири, наніс декілька ударів в область шиї ОСОБА_15 , спричинивши останній згідно висновку судової медичної експертизи № 2835 від 16 вересня 2016 року:

- колото-різане поранення шиї, що продовжується раневим каналом, з пошкодженням м`язів і фасцій, з глибиною раневого каналу до 3 см; поверхневе різане поранення на підборідді зліва; поверхневі колото-різані поранення шиї зліва, у причинному зв`язку із смертю не знаходяться, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження;

- одиночне колото-різане поранення шиї зліва, з пошкодженням лівої зовнішньої яремної вени, що ускладнилось гострою крововтратою, яке кваліфікується ж тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя, та знаходиться у прямому причинному зв`язку зі смертю.

Від спричинених ОСОБА_13 тілесних ушкоджень на місці події настала смерть ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Крім цього, після вчинення умисного вбивства ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , не зупиняючись на досягнутому та продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_13 , приблизно у період часу з 00 години 35 хвилин до 04 години 35 хвилин 25 серпня 2016 року, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи у приміщенні кв. АДРЕСА_3 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_10 маючи намір на умисне пошкодження чужого майна у великих розмірах, шляхом підпалу, здійснив підпал занавіски, яку кинув на дерев`яну шафу, що знаходилася у спальній кімнаті зазначеної квартири, після чого відкрив конфорки газової плити у кухні та залишив місце злочину, тим самим вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця - умисного пошкодження чужого майна, у великих розмірах, а саме кв. АДРЕСА_3 , вартість якої згідно звіту про оцінку нерухомого майна №ОЦ-85, складає 378866 грн., яка на праві приватної власності належить ОСОБА_10 , шляхом підпалу, але злочин не було доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки виникла від його умисних дій пожежа була своєчасно виявлена сусідами та ліквідована працівниками відділення Державної пожежно-рятувальної частини №1 Державної служби надзвичайних ситуацій, однак в результаті дії вогню було пошкоджено майно ОСОБА_10 , а саме підлога, стіни та стеля квартири, тим самим ОСОБА_13 спричинив матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_10 на загальну суму, згідно висновку експерта №ОС-61, 30356,36 грн.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_13 кваліфіковані за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині - вбивство двох осіб, та за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України як закінчений замах на умисне пошкодження чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах, вчинене шляхом підпалу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор вважає вирок незаконним, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження (висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки), неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню. На думку сторони обвинувачення, суд, дослідивши протокол огляду місця події від 25 серпня 2016 року дійшов до висновків, які суперечать фактичним обставинам справи, оскільки у приміщенні №3, де було виявлено труп ОСОБА_16 , де згідно свідчень самого ОСОБА_13 він разом з ОСОБА_16 та ОСОБА_15 розпивали спиртні напої, на столі виявлено саме 2 металеві чарки, а недопалки цигарок у попільничці саме 2 видів. Вказані обставини повністю співпадають із даними, встановленими під час проведення аудіо-, відео контролю особи ОСОБА_13 . Наявність недопалків різних марок цигарок також підтверджують факт перебування ОСОБА_13 у квартирі разом із ОСОБА_16 та ОСОБА_15 . Вважає, що наявність у квартирі, де мешкав ОСОБА_16 , двох головних уборів та футболки не може жодним чином свідчити про перебування у квартирі сторонньої особи. Посилання суду на ненадання прокурором певних висновків експертиз вважає також незаконним у зв`язку із тим, що у кримінальному провадженні проведено значну кількість експертиз, які не надали жодного результату, а тому прокурором з метою дотримання розумних строків було надано суду лише ті докази, що мають значення для встановлення істини у справі.
Крім того, судом безпідставно визнано недопустимими протоколи про результати проведення аудіо-, відео контролю ОСОБА_13 від 08 вересня 2016 року. Враховуючи, що станом на 08 вересня 2016 року у кримінальному провадженні не було встановлено повної картини вбивства ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , а також особу, яка його вчинила, слідчим та прокурором було отримано дозвіл на проведення відносно ОСОБА_13 негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо-, відео контроль особи. Зазначає, що під час допиту в якості свідка, а у подальшому в якості підозрюваного, ОСОБА_13 надавав свідчення та заперечував свою провину у вчиненні вбивства ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , а також підпалу квартири. В той же час, 08 вересня 2016 року ОСОБА_13 , знаходячись у приміщенні УКР ГУНП в Запорізькій області, під час розмови з оперуповноваженим УКР ГУНП, якому було доручено проведення аудіо-, відеоконтролю ОСОБА_13 , повідомив обставини та деталі вчиненого ним вбивства ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , при цьому повідомив такі деталі, які станом на 08 вересня 2016 року слідчим та оперативникам відомі не були. Зокрема, характер та локалізацію поранень, нанесених ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , при тому, що висновки судово-медичних експертиз були виготовлені 16 та 25 вересня 2016 року. Таким чином, формально не визнаючи провину у вчиненні вбивства ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , розраховуючи на приватність спілкування з оперуповноваженим УКР ГУНП, повідомив обставини вчиненого ним злочину. За таких умов, вважає, що проведена негласна слідча (розшукова) дія - аудіо-, відео контроль особи ОСОБА_13 повністю відповідає вимогам КПК України, а підстави для визнання вказаних протоколів недопустимими доказами або їх відхилення безпідставне.
Також прокурор вважає, що суд безпідставно вказав, що у протоколах про результати аудіо-, відео контролю ОСОБА_13 від 08 вересня 2016 року відсутнє посилання на те, де саме та ким проведено слідчу дію. Так, на першій сторінці протоколу про результати аудіо-, відео контролю ОСОБА_13 із додатками №564нт зазначено, що протокол складено оперуповноваженим УКРГУНП в Запорізькій області капітаном поліції ОСОБА_17 про результати проведеного аудіо-, відео контролю ОСОБА_13 у приміщенні УКР ГУНП в Запорізькій області за адресою: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, б. 56.
Таким чином, прокурор вважає, що судом безпідставно відхилено доводи прокурора про законність проведеної слідчої дії та прийнято в якості доказу свідчення обвинуваченого про те, що він обмовив себе. Також, суд зазначив, що під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_13 був фактично затриманий 06 вересня 2016 року у м. Херсоні та з невідомих обставин з`явився 09 вересня 2016 року до поліції в якості свідка, в цей же день відносно нього проведено ряд слідчих дій із порушенням його прав. Проте, в ході судового розгляду прокурором вказувалось, що прокуратурою області розслідувалось кримінальне провадження за заявою ОСОБА_13 щодо неправомірних дій працівників правоохоронних органів Запорізької області, за результатами якого 18 листопада 2018 року слідчим було винесено обґрунтовану постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю у діях працівників поліції складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.
Окрім цього, прокурор вважає, що судом безпідставно визнано недопустимими протоколи слідчих експериментів за участі ключових свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . Так, свідок ОСОБА_18 як в ході слідчого експерименту, так і в ході його безпосереднього допиту в суді, надавав свідчення лише щодо тих обставин, які сприймав безпосередньо. Також ОСОБА_18 під час його допиту в суді повідомив, що як в ході досудового розслідування, так і під час судового розгляду, на нього з боку невідомих осіб в інтересах ОСОБА_13 здійснюється тиск. Зокрема, неодноразово невідомі особи схиляли його до відмови від дачі показань, їх зміни в інтересах ОСОБА_13 , в результаті чого його змусили з`явитись до офісу адвоката ОСОБА_13 та надати пояснення, які не відповідають дійсності. З боку правоохоронців на нього жодного тиску не здійснювалось. При цьому, суд прийняв як доказ протокол опитування ОСОБА_18 , наданий захисником, та критично сприйняв безпосередні свідчення самого ОСОБА_18 . Крім цього, судом визнано недопустимим протокол слідчого експерименту за участі ОСОБА_19 від 27 жовтня 2016 року з тієї причини, що свідок ОСОБА_19 не був допитаний судом безпосередньо. Тобто, суд безпідставно ототожнив два наданих різновиди джерел доказів - документ (протокол слідчого експерименту) та показання. Так, дослідивши протокол слідчого експерименту за участі ОСОБА_19 , суд не визнав вказаний протокол неналежним або очевидно недопустимим та продовжив судовий розгляд. Однак, після початку допиту свідка ОСОБА_19 та встановлення порушення правил допиту свідків в судовому засіданні (свідок ОСОБА_19 перебував в залі суду під час допиту свідка ОСОБА_18 ), обов`язок дотримання яких покладено на суд, у проведенні його допиту було відмовлено. Також суд вказав, що проведені по справі імунологічна та генетична експертиза еластичного бинта, який знаходився на ОСОБА_13 не виключають одна одну, а доповнюють та уточнюють, однак як доказ вини ОСОБА_13 відхилив.
На думку прокурора, суд необґрунтовано визнав недопустимим доказом протокол тимчасового доступу до речей ОСОБА_13 від 09 вересня 2016 року, оскільки вказаний доказ був отриманий з порушенням встановленого КПК України порядку отримання доказів, а саме під час вилучення речі не були сфотографовані слідчим. Разом з тим, прокурором разом з протоколом тимчасового доступу надано суду клопотання слідчого про надання дозволу на тимчасовий доступ до речей ОСОБА_13 , ухвалу слідчого судді, якою надано дозвіл на проведення вказаної слідчої дії, що підтверджує правомірність та законність отримання доказів. При цьому, питання доцільності проведення фото- або відео зйомки під час проведення такої слідчої дії як тимчасовий доступ (вилучення) речей та документів, покладається на особу, яка таку слідчу дію проводить. Тобто, чинним законодавством не передбачено обов`язкової фото-, відеофіксації тимчасового доступу до речей та документів. В протоколі тимчасового доступу від 09 вересня 2016 рокувідсутні будь-які клопотання або заяви ОСОБА_13 , у тому числі про застосування фото-, відеозйомки. Також, суд звернув увагу на розбіжність у наданих прокурором доказах. Зокрема, свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 зазначали, що ОСОБА_13 змушував їх піти до квартири ОСОБА_16 та ОСОБА_15 та перевірити, чи зайнялась квартира, чи відкриті конфорки газової плити, оскільки він їх відкривав. Натомість, в протоколі огляду місця події, який проводився вже після ліквідації пожежі, не відображено стан конфорок газової плити. Разом з тим, враховуючи, що першими на місце події прибули співробітники пожежної частини, з метою безпечного перебування у квартирі ними були відкриті кватирки вікон та перекрито вихід газу, а вогонь був погашений водою. Крім цього, судом було досліджено протокол проведеної негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж - мобільного телефону свідка ОСОБА_18 . Під час дослідження доданого до протоколу диска прослухано розмову ОСОБА_18 та його знайомого на ім`я ОСОБА_20 . Проте, суд, жодним чином не мотивувавши своє рішення, вказав, що досліджений доказ не доводить вини ОСОБА_13 . Крім того, судом не прийнято до уваги як доказ вини ОСОБА_13 висновок експертизи матеріалів, речовин та виробів №331 від 25 жовтня 2016 року, згідно з яким мікрооб`єкти з кистей рук трупу ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , на яких виявлені численні одиничні волокна-нашарування переважно чорного та синього кольорів. При цьому, як зазначали свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_18 , в день вбивства ОСОБА_13 був одягнений в шорти та майку синього та чорного кольорів. На підставі викладеного, вважає, що суд безпідставно відкинув докази сторони обвинувачення, які самі по собі та в своїй сукупності мають істотне доказове значення у цьому кримінальному провадженні, а висновки про їх неналежність є необґрунтованими.

На підставі викладеного, прокурор просить безпосередньо дослідити докази у кримінальному провадженні, досліджені судом першої інстанції, а саме: висновки судово-медичних експертиз №2834 від 25 вересня 2016 року та №2835 від 16 вересня 2016 року; протокол про результати проведення аудіо-, відео контролю ОСОБА_13 з додатками; протоколи слідчих експериментів за участі свідка ОСОБА_18 від 27 жовтня 2016 року та свідка ОСОБА_19 від 27 жовтня 2016 року; протокол тимчасового доступу до речей ОСОБА_13 від 09 вересня 2016 року, а саме до еластичного бинта, який знаходився на ОСОБА_13 ; висновки судово-імунологічної експертизи №2034 від 10 жовтня 2016 року, судово-медичної експертизи №3615 від 09 вересня 2016 року, судової молекулярно-генетичної експертизи №327 від 12 грудня 2016 року; протокол негласної слідчої дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж - мобільного телефону ОСОБА_18 із додатками.

Вирок суду першої інстанції прокурор просить скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_13 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання: за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України - у виді 6 років позбавлення волі; за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України - у виді довічного позбавлення волі. На підставі ч. 2 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання ОСОБА_13 у виді довічного позбавлення волі.

В апеляційних скаргах потерпілий ОСОБА_11 та представник потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_14 вважають, що вказаний вирок суду є незаконним у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, у зв`язку із тим, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки та висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Апелянти вважають, що висновки суду про неналежність висновку експерта №3615 від 09 вересня 2016 року, з тих підстав, що стороною обвинувачення не доведено які обставини складу злочину підтверджуються за допомогою цього доказу або вказують на причетність ОСОБА_13 до вчинення злочинів, не відповідають фактичним обставинам справи.
Так, на думку потерпілих, вказаний висновок експерта спростовує версію обвинуваченого ОСОБА_13 про те, що він піддавався фізичному насиллю з боку працівників ГУНП в Запорізькій області з 06 вересня 2016 року до 09 вересня 2016 року. Потерпілі зазначають, що під час судового розгляду досліджено протокол огляду місця події від 25 серпня 2016 року - приміщення квартири АДРЕСА_3 , під час якого виявлено трупи ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . Потерпілі вважають, що вказаний протокол огляду безпосередньо підтверджує винуватість ОСОБА_13 та спростовує його версію про наявність ще однієї особи у квартирі. Так, проаналізувавши інформацію, наведену у протоколі, можна дійти висновку, що потрапити у квартиру АДРЕСА_4 можливо лише маючи ключі від квартири та магнітний ключ від домофону, тобто якщо не маєш ключів від квартири, то потрапити до неї неможливо, якщо особи, які перебувають у ній, за тобою не вийдуть, при цьому попередньо необхідно подзвонити вказаним особам на мобільний телефон. При цьому, відповідно до протоколів огляду мобільних телефонів ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , вилучених під час огляду місця події 25 серпня 2016 року, напередодні вбивства вбиті спілкувалися тільки з ОСОБА_13 та будь-хто інший увечері, коли ОСОБА_23 , ОСОБА_22 та ОСОБА_24 перебували у квартирі АДРЕСА_4 їм не дзвонив, тобто особа на ім`я ОСОБА_25 , яка за версією ОСОБА_13 увечері 24 серпня 2016 року прийшла до ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , фізично не могла потрапити до квартири, у зв`язку із чим, знов таки, протокол огляду місця події у сукупності з іншими доказами, спростовують версію ОСОБА_13 про наявність у квартирі особи на ім`я ОСОБА_25 . Крім того, суд у оскаржуваному вироку встановив обставини, які не підлягають встановленню у цьому кримінальному провадженні, зокрема у вироку судом зазначено про факт перебування ОСОБА_13 три дні без будь-яких законних підстав в ГУНП в Запорізькій області. Проте, вказаний факт повинен бути встановлений спочатку органом досудового розслідування, а потім підтверджений вироком суду щодо працівників правоохоронних органів щодо дій відносно ОСОБА_13 за ст. ст. 127, 365 КК України. Разом з тим, наразі такого вироку не існує, у зв`язку із чим, суд протиправно встановив ці обставини у оскаржуваному вироку, при цьому без відповідних доказів.

Висновки суду про те, що показання потерпілих не доводять та не спростовують винуватість саме ОСОБА_13 , хоча підтверджують факт вчинення злочину відносно їхніх близьких людей, тобто мають у даному кримінальному провадженні лише інформативний характер, не у повній мірі відповідають обставинам справи та перш за все носять не інформативний, а доказовий характер, що стосується кола спілкування загиблих, способу доступу до квартири, де сталося вбивство, належності вилучених під час огляду місця події речей. Так само, судом першої інстанції некоректно оцінено результати огляду місця події, зафіксовані у відповідному протоколі огляду у сукупності з іншими обставинами та показами свідків, зокрема те, що стосується виявлення під час огляду місця події у під`їзді та квартирі слідів взуття з РБК. Зокрема, судом не звернуто увагу на те, що на місці події була пожежа, і першими до квартири, де відбулось вбивство, заходили пожежники, а тому вказані сліди відповідають слідам чоловічих ботинок, якими користуються пожежники.

Так само, не відповідають висновки суду, зроблені ним за результатами дослідження протоколу огляду місця події від 25 серпня 2016 року щодо наявності у квартирі чотирьох осіб, так як під час огляду виявлено 4 металеві чарки. Проте, судом до уваги не взято той факт, що безпосередньо на столі стояло лише 2 чарки, а інші дві чарки валялися на підлозі у різних частинах кімнати, при цьому, сліди боротьби за місцем розташування стола відсутні, у зв`язку із чим, можна зробити логічний висновок, що безпосередньо перед вбивством особи користувалися лише двома чарками. Проте, саме цим фактам суд першої інстанції належної оцінки не дав, та зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до ухвалення незаконного вироку та виправдання обвинуваченого ОСОБА_13 . Приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_13 , суд першої інстанції, в порушення вимог кримінального процесуального закону, не надав належної оцінки дослідженим під час судового розгляду доказам. Так, судом першої інстанції безпосередньо досліджено у судовому засіданні протокол слідчого експерименту від 27 жовтня 2016 року за участю свідка ОСОБА_18 . При цьому, суд першої інстанції визнав цей доказ недопустимим. Проте, вказані висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та положенням КПК України, оскільки покази ОСОБА_18 не можна вважати показами з чужих слів, тому що основний зміст його свідчень стосується факту підтвердження саме слів розмови з обвинуваченим ОСОБА_13 щодо того, що останній просив ОСОБА_18 піти до квартири ОСОБА_22 та ОСОБА_23 та подивитись, чому квартира не горить, а вже у другу чергу ці свідчення стосуються безпосередніх обставин вбивства. Крім того, неможливо погодитися із висновками суду, що під час слідчого експерименту із свідком ОСОБА_18 не було перевірено або уточнено будь-які відомості, адже відповідно до протоколу слідчого експерименту свідок ОСОБА_18 безпосередньо на місці, де відбувались події розмови з обвинуваченим показав та розповів, де безпосередньо вони зустрілись, як ходили у магазин, куди пішли потім, та інші обставини, які уточнялись свідком. Крім того, судом не оцінено вказаний доказ у сукупності з іншими доказами, дослідженими під час судового розгляду, зокрема зі свідченнями ОСОБА_18 , наданими ним безпосередньо в суді та протоколами НСРД, проведених відносно ОСОБА_18 , а саме запис телефонної розмови ОСОБА_18 , на якій останній знов таки, підтвердив обставини, зафіксовані у протоколі слідчого експерименту та надані ним свідчення в суді.
Окрім цього, судом першої інстанції не надано належної оцінки протоколу огляду предмета від 28 листопада 2016 року, а саме мобільного телефону марки «NOKIA» моделі «6300», протоколу огляду предмета від 23 листопада 2016 року, а саме мобільного телефону марки «Prestigo» моделі «PAP5400DUO», протоколу огляду предмета від 21 листопада 2016 року, а саме мобільного телефону марки «SAMSUNG» моделі «GT - С3592 (SEK)», які вилучені 25 серпня 2016 року під час огляду місця події. На думку потерпілих, якщо б суд оцінив вказані протоколи у сукупності з іншими обставинами події, він би дійшов обґрунтованого висновку, що напередодні смерті обвинувачений ОСОБА_13 був єдиною особою, з якою спілкувалися вбиті, що, у свою чергу, спростовує твердження обвинуваченого про наявність ще однієї особи у квартирі.
Так само, судом першої інстанції не надано оцінку показам свідків, допитаних під час судового розгляду, зокрема тому факту, що свідки ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , які зазначили, що в ніч з 24 серпня 2016 року на 25 серпня 2016 року, а також вранці 25 серпня 2016 роки бачили ОСОБА_13 біля буд. №35 по вул. Українській, при цьому акцентували увагу на наявності на нозі ОСОБА_13 еластичного бинта, який у подальшому на підставі ухвали слідчого судді був вилучений у ОСОБА_13 та на ньому знайдено кров вбитої ОСОБА_23 .
Також, потерпілі вважають, що з метою надання належної оцінки доказам, які містяться в матеріалах кримінального провадження та досліджені судом першої інстанції, проте цим не надано належної оцінки, необхідно повторно дослідити наступні докази та покази, а саме: повторно допитати потерпілого ОСОБА_11 щодо кола спілкування загиблих, способу доступу до квартири, де сталося вбивство, належності вилучених під час огляду місця події речей; повторно дослідити письмові докази: протокол огляду місця події від 25 серпня 2016 року (квартири АДРЕСА_3 ); висновок експерта № 3615 від 09 вересня 2016 року; протоколи слідчих експериментів від 27 жовтня 2016 року зі свідками ОСОБА_18 та ОСОБА_19 ; протокол про результати зняття інформації з транспортних, телекомунікаційних мереж відносно ОСОБА_18 та показання, зафіксовані на оптичний носій інформації DVD-R 120min/4,7 GB, інв. №569т від 09 вересня 2016 року; протокол огляду предмета від 28 листопада 2016 року, а саме мобільного телефону марки «NOKIA» моделі «6300», протокол огляду предмета від 23 листопада 2016 року, а саме мобільного телефону марки «Prestigo» моделі «PAP5400DUO», протокол огляду предмета від 21 листопада 2016 року, а саме мобільного телефону марки «SAMSUNG» моделі «GT - С3592 (SEK)», які вилучені 25 серпня 2016 року під час огляду місця події; висновок експерта №327 від 12 грудня 2016 року, складеного за результатами судової молекулярно-генетичної експертизи; речовий доказ - бинт медичний еластичний, вилучений у ОСОБА_13 .
На підставі викладеного, потерпілі просять повторно допитати потерпілого ОСОБА_11 та дослідити письмові докази, апеляційні скарги задовольнити та скасувати вирок районного суду. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_13 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України, та призначити покарання: за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України - у виді довічного позбавлення волі; за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України - у виді 6 років позбавлення волі. На підставі ч. 2 ст. 70 КК України остаточно призначити покарання у виді довічного позбавлення волі. Цивільні позови потерпілих задовольнити повністю.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.
Представник потерпілого та потерпілий подані ними апеляційні скарги підтримали, як і підтримали апеляційну скаргу прокурора, просили їх задовольнити.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг прокурора, представника потерпілого та потерпілого, обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а виправдувальний вирок суду скасуванню із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, виходячи з наступного.
Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, що передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України.
Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Статтею 374 КПК України визначено, в мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначається: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Вимоги вищевказаних норм закону судом першої інстанції не були виконані в повному обсязі.
Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Суд першої інстанції в порушення закладених у зазначеній нормі закону завдань, не провів стосовно ОСОБА_13 повного та неупередженого судового розгляду, вимог кримінального процесуального законодавства України не дотримався, в своєму рішенні не навів достатніх обґрунтувань тих підстав, з яких він дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України.
Так, судом першої інстанції було досліджено докази, надані стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України, а саме: протокол огляду місця події від 25 серпня 2016 року, відповідно до якого була оглянута квартира АДРЕСА_3 ; протокол тимчасового доступу до речей і документів від 09 червня 2016 року, відповідно до якого слідчим вилучено у ОСОБА_13 : пару кросівок чорного кольору з полосами синього кольору, спортивні брюки сірого кольору, кофту бузкового кольору; оптичний носій інформації DVD-R 120min/4,7 GB, інв. №544т від 31 серпня 2016 року; оптичний носій інформації DVD-R 120шіп/4,7 GB, інв. №564т від 07 червня 2016 року; протокол слідчого експерименту від 27 жовтня 2016 року за участю свідка ОСОБА_18 із DVD-R дисками, на яких записано допит свідка ОСОБА_18 ; протокол слідчого експерименту від 27 жовтня 2016 року за участю свідка ОСОБА_19 ; акт про пожежу від 25 серпня 2016 року; оптичний носій інформації DVD-R 120min/4,7 GB, інв. №569т від 09 вересня 2016 року, на якому зафіксовано розмову свідка ОСОБА_18 із його товаришем на ім`я ОСОБА_20 ; протокол огляду предмета від 28 листопада 2016 року, а саме мобільного телефону марки «NOKIA» моделі «6300» ІМЕІ1: НОМЕР_1 , який був вилучений 25 серпня 2016 року, під час огляду місця події, за адресою: АДРЕСА_5 ; протокол огляду предмета від 23 листопада 2016 року, а саме мобільного телефону марки «Prestigo» моделі «PAP5400DUO» ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , який був вилучений 25 серпня 2016 року, під час огляду місця події, за адресою: АДРЕСА_5 ; протокол огляду предмета від 21 листопада 2016 року, а саме мобільного телефону марки «SAMSUNG» моделі «GT - С3592 (SEK)» ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 який був вилучений 25 серпня 2016 року, під час огляду місця події, за адресою: АДРЕСА_5 ; протокол огляду предмета від 21 листопада 2016 року, а саме мобільного телефону марки «SAMSUNG» моделі «GT-S5360» ІМЕІ: НОМЕР_6 , який був вилучений 25 серпня 2016 року, під час огляду місця події, за адресою: АДРЕСА_5 ; протокол огляду предмета від 05 вересня 2016 року, а саме диска для лазерних систем зчитування, який був вилучений у магазині, який розташований за адресою: АДРЕСА_6 .
Також, було досліджено цілий ряд судових експертиз, та проведено допит наявних по справі свідків, потерпілих і судового експерта.
Після дослідження вищевказаних письмових доказів, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання ряду цих доказів недопустимими, неналежними та такими, що не підтверджують причетність ОСОБА_13 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України, тобто, причетності до вчинення вбивства ОСОБА_16 та ОСОБА_15 і намагання спалити квартиру потерпілих, та дійшов висновку в своєму судовому рішенні про те, що надані стороною обвинувачення докази лише підтверджують факт спілкування та вживання алкогольних напоїв обвинуваченого з потерпілими в день подій.
Однак, колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що зроблені внаслідок неповного дослідження та оцінки письмових доказів і з`ясування обставин кримінального провадження, з огляду на наступне.
Так, відповідно до ст. 91 КПК України до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, відносяться: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Дана норма відповідає на питання - встановлення яких фактів і обставин є метою доказування. Правильне визначення цих обставин, їх всебічне, повне і об`єктивне дослідження дозволяють вирішити кримінальне провадження по суті.
При доказуванні, насамперед, повинні бути встановлені обставини, які відносяться до події злочину (п.1 ч. 1 ст. 91 КПК України), водночас, п. 2 ч. 1 ст. 91 КПК України вимагається встановлення винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
За допомогою певного доказу встановлюється та чи інша обставина. Так , протокол огляду місця події має безпосереднє відношення саме до події злочину, за допомогою нього можна встановити час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення. Натомість, суд першої інстанції оцінив цей доказ виключно з позиції - чи встановлює він винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Усі решта доказів також судом оцінені саме з цієї позиції, що протирічить вимогам КПК України.
Крім того, заслуговує на увагу те, що згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
В порушення зазначеної норми, суд оцінив кожен доказ окремо, однак не оцінив сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Адже внутрішнє переконання, до якого приходять суб`єкти оцінки має ґрунтуватись саме на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх доказів у їх сукупності.
Застосовуючи підхід до оцінки доказів лише з позиції чи встановлює він винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а також оцінюючи кожен доказ окремо без оцінки сукупності доказів, суд порушив вимоги ст. ст. 91, 94 КПК України, які є істотними тому, що вони перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Суд першої інстанції надаючи оцінку протоколам слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_19 та ОСОБА_18 та визнаючи їх недопустими вказав на те, що суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, оскільки відомості, які містяться в показаннях свідка ОСОБА_19 не були предметом безпосереднього дослідження суду, а щодо свідка ОСОБА_18 , то слідчим було проведено його допит, де він надає показання з чужих слів. Тобто, суд фактично ототожнив два самостійних процесуальних джерела доказів - показання свідка та протокол процесуальної дії (слідчого експерименту).
Наведене суперечить правовій позиції, викладеній в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 14 вересня 2020 року (справа № 740/3597/17).
Термін «показання» в контексті ч. 4 ст. 95 КПК України використовується для позначення відомостей, які надаються в судовому засіданні під час судового провадження. Правило, закріплене в цій нормі, має застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійному процесуальному джерелу доказів за вимогами ст. 95 цього Кодексу.
У той же час, метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення за участю свідка слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії. Якщо відомості повідомлено підозрюваним, обвинуваченим, свідком під час проведення процесуальних дій, то вони є складовим компонентом змісту документа як окремого процесуального джерела доказів, зокрема, протоколу слідчого експерименту, де фіксуються його хід та результати. Отже, показання і протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст. 94 КПК України.
Відповідно до нормативного змісту засади безпосередності (ст. 23 КПК України), суд досліджує докази безпосередньо з метою встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, де протокол слідчого експерименту є предметом оцінки суду за правилами, визначеними ст. 94 цього Кодексу. Отже, протокол слідчого експерименту після його оцінки судом із точки зору належності, допустимості й достовірності набуває значення судового доказу.
Таким чином, у даному випадку відсутні підстави для ототожнення показань та протоколу слідчого експерименту, які є окремими процесуальними джерелами доказів для встановлення обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні відповідно до ст. 91 КПК України. Крім того, судом не наведено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час проведення слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , які б ставили під сумнів допустимість цих доказів.
Поміж іншого, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було допущено істотні порушення норм КПК України при проведенні допиту свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , оскільки здійснюючи судове провадження, суд першої інстанції на початку судового засідання перевіряє явку осіб та з`ясовує хто присутній в залі судового засідання, і з`ясувавши, що в залі судового засіданні присутні одночасно обидва свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , суд повинен був лишити в залі суду лише одного свідка на час допиту, а іншого залишити очікувати поза межами залу судового засідання. Така процедура допиту передбачена ч. 4 ст. 352 КПК України - кожний свідок допитується окремо і свідки, які ще не дали показань, не мають права перебувати в залі судового засідання під час судового розгляду.
Так само, не погоджується суд апеляційної інстанції із висновком першої про те, що показання свідка ОСОБА_18 дані ним в суді є недопустимим доказом, оскільки його твердження є показаннями з чужих слів і не можуть бути використані для доведення винуватості засудженого. При цьому, визнаючи даний доказ недопустимим та вказуючи на те, що свідок надав покази з чужих слів, суд першої інстанції не взяв до уваги та не надав належної оцінки тому факту, що покази ОСОБА_18 зводились до факту висловлювання ОСОБА_13 , який сказав свідку, що в квартирі АДРЕСА_3 в нього відбулась сварка в компанії, внаслідок чого він ударив рукою свого знайомого, той упав та вдарився головою об раковину, а після цього він ще вдарив жінку. Просив свідка зайти до квартири та перевірити, чи живі ці люди, чи ні. Дана інформація була передана обвинуваченим особисто свідкові ОСОБА_18 , про що він повідомив суд першої інстанції в ході допиту безпосередньо із свого сприйняття подій того дня.
Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував (постанова у справі №441/845/17 від 19 листопада 2019 року), що для визначення того, чи є показання, в яких передаються висловлювання іншої особи, показаннями з чужих слів у значенні статті 97 КПК, необхідно встановити, чи надаються або використовуються ці висловлювання іншої особи для доведення існування того факту, про який стверджується в цьому переданому висловлюванні. Показання, які містять висловлювання іншої особи, надані з іншою метою, наприклад, для доведення того, що інша особа висловилася саме так за певних обставин, не можуть вважатися показаннями з чужих слів відповідно до ст. 97 КПК, оскільки у такому разі вони є повідомленням про факт висловлювання, який свідок безпосередньо спостерігав.
Крім того, місцевий суд, зазначив про недопустимість такого доказу, як протокол негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж мобільного телефону свідка ОСОБА_18 з тих підстав, що не було встановлено особу іншого співрозмовника та не допитано в судовому засіданні.
При цьому, суд першої інстанції не мотивував свого рішення в розумінні вимог кримінального процесуального законодавства, яким саме чином невстановлення особи співрозмовника на ім`я ОСОБА_20 впливає на законність самої проведеної слідчої дії і які істотні порушення прав та свобод людини в розумінні ст. 87 КПК України було допущено для визнання недопустимим протоколу негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж мобільного телефону свідка ОСОБА_18 .
Так, правовою підставою для проведення НС(Р)Д є постанови прокурора та ухвали слідчого судді про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, у них зазначається уся наявна інформація, одержана в установленому законом порядку, що потребує перевірки. Тобто, саме з цих процесуальних документів суд може дійти висновку, чи були у органу досудового розслідування наявні законні підстави для проведення таких заходів, результати яких виступають доказами у кримінальному провадженні.
Із матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Апеляційного суду Запорізької області від 02 вересня 2016 року надано дозвіл на проведення НСРД зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, з номеру мобільного телефону ОСОБА_18 . На виконання цієї ухвали, телефонну розмову зафіксовано на аудіо диск, складено відповідний протокол, що в подальшому разом із документам, які стали правовою підставою для НСРД, досліджено в судовому засіданні.
Зважаючи на викладене, висновки місцевого суду про недопустимість як доказу протоколу негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж мобільного телефону свідка ОСОБА_18 є передчасними.
Також, суд першої інстанції визнаючи недоведеним у діях ОСОБА_13 склад злочинів, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КПК України, посилався на недопустимість як доказу протоколу тимчасового доступу до речей ОСОБА_13 (еластичного бинта) від 09 вересня 2016 року. Надаючи оцінку вказаному доказу, суд мотивував свій висновок тим, що цей доказ здобутий з порушенням вимог процесуального закону, оскільки всупереч ст.100 КПК речовий доказ еластичний бинт не оглянуто, не сфотографовано та не описано в протоколі огляду.
Правовою підставою для здійснення тимчасового доступу до речей і документів є ухвала слідчого судді, суду (ст. 159 КПК України).
Зі змісту протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 09 вересня 2016 року вбачається, що еластичний бинт вилучений у ОСОБА_13 слідчим на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 09.09.2016 року, якою було надано тимчасовий доступ до його речей і документів. Перед початком цієї дії ОСОБА_13 у відповідності до вимог кримінального процесуального закону пред`являвся оригінал ухвали суду. Після вилучення речей слідчим було складено їх опис, який є додатком до протоколу. ОСОБА_13 ознайомлено із протоколом, жодних зауважень та доповнень він не висловлював.
Вказуючи про недопустимість як доказу, протоколу тимчасового доступу, суд послався на порушення органом досудового розслідування вимог ст.100 КПК України. Однак, слід звернути увагу, що стаття 100 КПК України регулює порядок зберігання речових доказів, в той час, коли станом на 09 вересня 2016 року речі ОСОБА_13 до яких органу досудового розслідування судом надавався доступ, не були визнані речовими доказами.
Далі, місцевий суд в своєму судовому рішенні, аналізуючи протокол огляду місця події від 25 серпня 2016 року вказав, що вилучені під час огляду чотири металевих чарки свідчать про присутність в квартирі четвертої особи. Тим самим, висловив власні припущення щодо версії події, без будь яких обґрунтувань, при цьому фактично однобічно прийняв позицію обвинуваченого про те, що в квартирі було 4 особи.
Поміж іншого, висловлюючи припущення щодо перебування на місці вчинення злочину 4 осіб, суд першої інстанції в іншій частині встановленим органами досудового розслідування та викладеним фактам в протоколі огляду місця події від 25 серпня 2016 року у їх взаємозв`язку і сукупності належної оцінки не дав, до уваги їх не прийняв, зазначив, що вони не доводять факту причетності обвинуваченого до вбивства потерпілих. При цьому, суд поза увагою залишив розташування трупів потерпілих, пози в яких вони були знайдені та виявлені в них тілесні ушкодження.
Так, відповідно до протоколу огляду місця події від 25 серпня 2016 року, у приміщенні №5 (спальня), на розташованому посередині кімнати ліжку, було виявлено труп ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Труп ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було знайдено в приміщенні №3 (зал). Перевіряючи формулювання обвинувачення, щодо викладу фактичних обставин кримінального провадження, судом першої інстанції не було звернуто увагу на вказані факти, при тому, що відповідно до викладеного формулювання, обвинувачений та потерпілі перебували в момент подій в одній кімнаті і на ґрунті раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_15 та ОСОБА_16 під час спільного вживання спиртних напоїв ОСОБА_13 реалізував свій умисел на вбивство обох потерпілих, без розриву у часі. Тобто, відповідно до такого викладу обставин кримінального провадження, трупи потерпілих повинні були б бути знайдені в одній кімнаті приміщенні №3 (зал). Яким чином труп потерпілої ОСОБА_15 опинився в приміщенні №5 (спальня), суд першої інстанції не встановив.
Далі, поза увагою суду першої інстанції залишились поза та стан, в яких знайдено труп ОСОБА_15 . Так, труп розташований стоячи на колінах, поверхнею тулуба передньою на ліжку, верхні кінцівки розведені в сторони під кутом 90 градусів. На трупі одягнуто бюстгальтер бежевий синтетичний, джинси блакитні, труси чорні синтетичні, труси та джинси спущені до колінних суглобів.
На лівій передній боковій поверхні шиї рана розмірами 10 см на 6 см, края рани рівні, неосаднені, кінці гострокутні. В підборідочній області зліва рана лінійної форми 2,5 см на 0,3 см, края рани рівні, кінці гострокутні.
Також, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №2835 від 16 вересня 2016 року (том №2 а.с. 168), на трупі ОСОБА_15 було знайдено на слизовій оболонці заднього проходу, приблизно в проекції сфінктера прямої кишки, є по одній подряпині невизначеної форми, розмірами від 0,2х0,1см до 0,6х0,7см. В області гемороїдального кільця, в слизовій оболонці, є циркулярний, темно-червоний блискучий нерівномірно виражений крововилив, шириною 1-1,5 см.
Садна і крововилив на слизовій оболонці сфінктера прямої кишки, крововилив в тканинах, що оточують пряму кишку - утворилися незадовго до смерті, від дії тупих предметів (предмета) з обмеженою травмуючою поверхнею в цю ділянку, у причинному зв`язку зі смертю не перебувають.
При судово-гістологічній експертизі шматочків внутрішніх органів від трупа ОСОБА_15 (висновок №1569 від 15 вересня 2016 року) виявлено ерозію та запальну інфільтрацію в слизовій оболонці прямої кишки, очагові крововиливи та набряк тканин.
Таким чином, із вказаного вбачається, що незадовго до смерті ОСОБА_15 було спричинено предметом з обмеженою травмуючою поверхнею отримала тілесні ушкодження у виді проникнення до анального отвору. Натомість, був це статевий акт, чи дії сексуального характеру без проникнення у тіло особи за її згодою, чи без такої судом першої інстанції в ході судового провадження не встановлено, як і не з`ясовано чи проводилось з цього факту досудове розслідування. З огляду на викладене формулювання обвинувачення, зокрема в частині вчинення вбивства без розриву в часі, встановлення обставин за яких було отримано ОСОБА_15 вказані тілесні ушкодження має безпосереднє значення для повного та всебічного розгляду справи та відтворення всіх подій того дня.
Однак, зазначених в експертному дослідженні трупа ОСОБА_15 даних суд першої інстанції не з`ясував та взагалі не надав ніякої оцінки даному письмову доказу, в мотивувальній частині виправдувального вироку його не відобразив, не проаналізував, у сукупності та взаємозв`язку з точки зору належності та допустимості як доказу висновок судово-медичної експертизи №2835 від 16 вересня 2016 року.
Дослідити як доказ висновок судово-медичної експертизи №2835 від 16 вересня 2016 року колегія суддів позбавлена можливості, оскільки судом першої інстанції в ході розгляду кримінального провадження вказаний письмовий доказ не досліджувався, а суд апеляційної інстанції відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями. Висновок судово-медичної експертизи №2835 від 16 вересня 2016 року місцевим судом не досліджувався, тож колегія суддів позбавлена можливості його дослідити повторно.
Поміж іншого, суд першої інстанції в своєму рішенні дійшов суперечливих висновків та не усунув розбіжностей у фактично вилучених речах обвинуваченого та тих, в яких він був на відеокамерах з магазину в день подій. Так, суд визнав недопустимим протокол тимчасового доступу до речей і документів від 09 вересня 2016 року, відповідно до якого слідчим вилучено у ОСОБА_13 (пару кросівок чорного кольору з полосами синього кольору, спортивні брюки сірого кольору, кофту бузкового кольору, які в подальшому були досліджені та слідів крові на яких не виявлено), оскільки в цей одяг обвинувачений не був одягнений на час інкримінованих йому злочинів. До висновку про те, що обвинувачений був одягнений 24 і 25 червня 2016 року в інші речі, а саме у футболку темного кольору, шорти та капці, суд дійшов з показів допитаних в судовому засіданні свідків, обвинуваченого та відеозапису з камер відео спостереження магазину. При цьому, відповідно до висновку експертизи матеріалів, речових та виробів №331 від 25 жовтня 2016 року, дослідженої судом першої інстанції, мікрооб`єкти з кистей рук трупу ОСОБА_15 та ОСОБА_11 мають численні одиничні волокна-нашарування переважно чорного та синього кольорів. Свідок ОСОБА_18 , також, вказував на те, що обвинувачений був одягнений в шорти та майку синього та чорного кольорів. Поміж іншого, в обвинуваченого в ході досудового розслідування було вилучено медичний еластичний бинт, який знаходився на ньому в день інкримінованого злочину, і відповідно до висновку молекулярно-генетичної експертизи №327 від 12 грудня 2016 року, також дослідженої судом першої інстанції, виявлені на бинті генетичні ознаки сліду крові містять домінуючі генетичні ознаки, які збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_16 .
Тож, з огляду на викладене та підсумовуючи вказане, колегія суддів приходить до висновку, що в порушення вимог ст. ст. 410, 411 КПК України суд першої інстанції провів неповний судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, ухвалив рішення, яке не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, тобто, висновки суду суперечать доказам, наявним в матеріалах кримінального провадження, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, проігнорував встановлені та нічим не спростовані факти обставин кримінального правопорушення та навів висновки у судовому рішенні, що містять істотні суперечності.
Відповідно до вимог пунктів ст. ст. 412, 415 КПК України допущені судом порушення вимог кримінального процесуального закону є безумовною підставою для скасування судового рішення і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Щодо доводів, викладених прокурором в апеляційній скарзі, а також доводів, викладених представником потерпілих та потерпілим ОСОБА_11 , то вони підлягають перевірці та врахуванні судом першої інстанції під час нового розгляду кримінального провадження.
Тож, керуючись положеннями ст. ст. 404, 409, 410, 411, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги прокурора прокуратури Запорізької області, адвоката ОСОБА_14 , який діє в інтересах потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_11 задовольнити частково.
Виправдувальний вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2019 року відносно ОСОБА_13 , за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4