ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №:11-кп/818/743/22 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 ,без участі самого потерпілого ОСОБА_10 , належним чином повідомленого про розгляд справи, за умови присутності його представника, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого та потерпілого на вирок Московського районного суду м. Харкова від 17 09 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Харківської області, Балаклійського району, с. Пятигорськ, громадянина України, українця, із середньо - технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, не одруженого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки та покладено на період іспитового строку обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1, п.2- ч.3 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили вирішено не обирати.

Задоволено частково цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 30000 грн.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат.

Судом встановлено, що 15 01 2019 року, близько 00 год. 05 хв., ОСОБА_7 керував технічно справним автомобілем «ВАЗ-21703», р.н. НОМЕР_1 , який згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить йому, та рухався по вул. Гвардійців Широнінців зі сторони пр. Ювілейного в м. Харкові у напрямку вул. Валентинівська зі швидкістю 50 км/год.

Під час руху по вказаній вулиці по напрямку до вул. Валентинівська, закінчуючи перетинати перехрестя з вул. Василя Стуса, ОСОБА_7 під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, на якому зліва направо рухався пішохід ОСОБА_11 , проявив неуважність, діючи необережно, проявив злочину недбалість, своєчасно не зменшив швидкість руху і не зупинив керований автомобіль, не надав дорогу пішоходу, чим порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека» та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_11 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 12-14/107-А/19 від 11.03.2019 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому зовнішньої третини діафізу правої ключиці із зсувом, який за ступенем тяжкості відноситься до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я.

Згідно з висновком авто-технічної експертизи № 7/510/511СЕ-20 від 14.04.2020 у даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «ВАЗ-217ОЗ», р н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 є невідповідності вимогам п.18.1 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з даною подією та її наслідками.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані судом за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, тобто як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним вироком суду першої інстанції, захисник обвинуваченого, та потерпілий подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить змінити вирок та призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян та скасувати ухвалене судом рішення щодо позбавлення ОСОБА_7 права керування транспортними засобами на 2 роки та стягнення з нього на користь потерпілого моральної шкоди в розмірі 30 000 грн.

В обґрунтування своїх доводів захисник посилався на неврахування судом щирого каяття обвинуваченого, добровільне відшкодування ним завданої матеріальної шкоди, оскільки під час судового розгляду ОСОБА_7 було відшкодовано потерпілому ОСОБА_10 в повному обсязі гроші в розмірі 1800 грн. в якості матеріального збитку, про що потерпілим було надано 04 08 2021 року розписку. Також ОСОБА_7 були принесені щирі вибачення потерпілому в судовому засіданні, оскільки вину він визнав повністю, що не викликало у суду відповідних сумнівів щодо його позиції, у зв`язку з чим було розглянуто справу відповідно до вимог, передбачених ч.3 ст. 349 КПК України. Його щире каяття ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї поведінки, її осуді та бажанні виправити ситуацію, яка склалась і нести кримінальну відповідальність за вчинене, що фактично знайшло своє відображення в матеріалах кримінального провадження під час розгляду справи по суті.

На думку захисника потерпілим в судовому засіданні не було надано суду будь-яких доказів, якими б обґрунтовувались моральні страждання, зміни психіки або у стані здоров`я, які відобразились на його репродуктивній функції, як зазначав сам потерпілий в заяві про збільшення позивних вимог морального характеру.

З огляду на викладене, захисник просив задовольнити вимоги його апеляційної скарги.

Потерпілий в своїй апеляційній скарзі просить вирок змінити в частині визначення розміру моральної шкоди та стягнути з ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог потерпілий зазначає, що щире каяття обвинуваченого спростовується його поведінкою з моменту вчинення ним ДТП, тобто з 15 01 2019 та до його допиту на останньому судовому засіданні, оскільки з моменту знаходження його в лікарні та під час досудового розслідування, а пізніше, і судового розгляду, ОСОБА_7 жодного разу не надав йому навіть мізерної грошової допомоги та жодного разу не вибачився перед ним. Судові засіданні неодноразово переносились у зв`язку з неявкою обвинуваченого через різноманітні причини. Обвинувачений заперечував проти задоволення клопотання щодо арешту його автомобілю, в якості забезпечення позову, посилаючись на те, що продасть свій автомобіль по запчастинах, що, в свою чергу, образило потерпілого та додало йому моральних страждань. Крім того, сплачені обвинуваченим потерпілому 1800 грн. якості матеріальної шкоди, були сплачені лише на останньому судовому засіданні, більш ніж за два роки після ДТП, а моральну шкоду ОСОБА_7 не визнавав. Вину свою визнав також більш ніж через два роки після ДТП. Потерпілий вважає, що після заяви про збільшення позовних вимог його страждання збільшились після такої поведінки ОСОБА_7 , у зв`язку з чим, просить задовольнити вимоги його апеляційної скарги.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник та обвинувачений підтримали вимоги своєї апеляційної скарги та просили її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги потерпілого заперечували.

Представник потерпілого просив про задоволення вимог апеляційної скарги потерпілого та вважав необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних вимог захисники обвинуваченого та вважав обґрунтованими вимоги потерпілого.

Потерпілий, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, будь-яких заяв, які б перешкоджали розгляду справи за його відсутності, від нього не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, обвинуваченого, представника потерпілого та прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано судом правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє.

Відповідно до вимог ст.ст.50,65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинне бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного та бути призначено у межах санкції закону, за яким її визнано винною, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу, із урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Призначаючи обвинуваченому покарання, судом першої інстанції враховано ступінь і характер суспільно-небезпечного діяння, тяжкість злочину, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, які обтяжують покарання, відшкодування матеріальної шкоди обвинуваченим, на підставі чого, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливо без ізоляції від суспільства, застосувавши вимоги ст.75 КК України, звільнивши ОСОБА_7 від відбування основного покарання з іспитовим строком, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України.

Вирішуючи питання щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд врахував характер допущених водієм ОСОБА_7 порушень Правил дорожнього руху, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, відомості про особу обвинуваченого, наслідки дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої потерпілому ОСОБА_10 заподіяно середньої ступені тяжкості тілесне ушкодження, у зв`язку з чим, дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 крім основного, ще й додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої потерпілому, суд врахував, характер заподіяння моральної шкоди, характер і об`єм моральних страждань потерпілого, а саме те, що внаслідок вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, потерпілий ОСОБА_10 зазнав моральних страждань та був змушений змінити свій звичний уклад життя, докладати додаткових зусиль для організації свого життя, зазначав через тілесне ушкодження порушення психоемоційної сфери існування особистості, що перешкоджають можливостям активної та повноцінної життєдіяльності. Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги, що обвинуваченим ОСОБА_7 була компенсована матеріальна шкода та частково визнаний цивільний позов, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення цивільного позову та стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди в розмірі 30 000 грн.

В ході детального аналізу оскаржуваного вироку в частині призначеного обвинуваченому покарання, колегією суддів встановлено, що воно відповідає вимогам положень ст.ст.50,65 КК України. При цьому, колегія суддів враховує роз`яснення, що містяться в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23 12 2005 року, згідно яких при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень і поведінку після скоєння злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Проте, з висновком суду в частині часткового задоволення цивільного позову та стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого моральної шкоди в суми 30 000 грн., колегія суддів не погоджується, з наступних підстав.

Проаналізувавши вимоги апеляційної скарги потерпілого про необхідність збільшення розміру моральної шкоди, стягненої на його користь з обвинуваченого, судова колегія знаходить їх такими, що підлягають частковому задоволенню.

Виходячи зі змісту ст.128 КПК України потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов, який розглядається у кримінальному провадженні за правилами визначеними КПК України і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

За загальним правилом, встановленим ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Моральна шкода, відповідно до положень, передбачених п.2 ч.2 ст.23 ЦК України, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Також під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 03 1995 № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживань у зв`язку ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п.9 вказаної Постанови Пленуму ВСУ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

При цьому слід зазначити, що суд зобов`язаний всебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувавши характер і розмір витрат, зумовлених злочином та установивши причинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, давши цим обставинам належну оцінку, чого судом в повній мірі не було враховано, а розмір стягнутої моральної шкоди на користь потерпілого, на переконання колегії суддів, є недостатньо обґрунтованим.

Потерпілий, звертаючись до суду першої інстанції із цивільним позовом про відшкодування завданої моральної шкоди, вказав, що внаслідок винних та протиправних дій обвинуваченого, йому було спричинено моральну шкоду, зокрема, внаслідок ДТП було спричинено сильний фізичний біль від отриманих травм, йому та його близьким рідним довелося пережити сильні емоційні потрясіння та хвилювання внаслідок ДТП, від якого він постраждав. Крім того, вказані події негативно позначилися на його навчальному процесі, оскільки навчаючись в учбовому закладі, на момент вчинення ДТП, він складав письмової іспити, які, через отримані ним від ДТП травми, зокрема, перелом правої ключиці, йому доводилося складати, відчуваючи сильний біль в пошкодженій руці, що також викликало його переживання, розуміючи, що без травм навчальні успіхи були б кращими. Окрім цього, на навчальний процес потерпілого негативно вплинула необхідність відвідувати лікарів замість зосередженої підготовки до іспитів. Все вищезазначене спричиняло потерпілому душевні страждання та переживання, які потерпілий, з урахуванням змін, оцінив в 100 000 гривень.

В апеляційній скарзі потерпілий вказав, що обвинувачений з моменту вчинення ним ДТП, тобто з 15 01 2019 та до його допиту на останньому судовому засіданні, жодного разу не надав потерпілому грошової допомоги та жодного разу не вибачився перед ним, а лише на останньому судовому засіданні компенсував йому в якості матеріальної шкоди 1800 гривень.

Виходячи з фактичних відомостей, які містяться в матеріалах справи, потерпілий ОСОБА_10 зазнав моральних страждань, був змушений змінити свій звичний уклад життя, докладаючи додаткових зусиль для організації свого життя, та зазнавши через тілесне ушкодження порушення психоемоційної сфери існування особистості, що перешкоджали його активній та повноцінній життєдіяльності. Вказане свідчить про те, що характер заподіяння моральної шкоди та об`єм моральних страждань потерпілого, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, що дає підстав вважати, що доводи потерпілого є не безпідставними та такими, що заслуговують на увагу, а розмір моральної шкоди, яку завдано потерпілому ОСОБА_10 , в даному випадку, на думку колегії суддів, необхідно збільшити до 50 000 грн.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.408 КПК України,суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення на користь потерпілого з обвинуваченого моральної шкоди, яка підлягає збільшенню до 50 000 гривень, врешті залишивши вирок без змін.

За таких обставин, апеляційна скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню, відповідно апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 17 09 2021 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 змінити.

Апеляційну скаргу потерпілого, - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого , - залишити без задоволення.

На підставі п.3 ч.1 ст.408 КПК України збільшити суму, яка підлягає стягненню на користь потерпілого та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 :

-на відшкодування моральної шкоди 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4