ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2186/21 Справа № 201/1234/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000079 за апеляційною скаргою прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2021 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з неповною середньою освітою, студента ДНЗ ЗВПУ № 6, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

В с т а н о в и л а:

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2021 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75, 104 КПК України з випробовуванням, з іспитовим строком 2 роки.
На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання. На підставі п. 4, 6 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_9 виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою та обмежити своє пересування поза межами постійного місця проживання в період з 22:00 годин до 6:00 години щоденно протягом дїї іспитового строку.
Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним в тому, що у невстановлені час та місці, вступив у попередню змову з трьома неповнолітніми, кримінальне провадження відносно яких виділено в окреме провадження, на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за попередньою змовою групою осіб, поєднане із проникненням у приміщення.
01.12.2020 приблизно о 01:23 годині ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою групою осіб з раніше йому знайомими трьома неповнолітніми, кримінальне провадження відносно яких виділено в окреме провадження, маючи єдиний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за попередньою змовою групи осіб, поєднане із проникненням у приміщення, на невстановленому транспорті, прибули до кіоску " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", який встановлений за адресою: АДРЕСА_2 та належить ФОП « ОСОБА_10 » в особі директора ОСОБА_11 де, за допомогою невстановленого під час досудового розслідування предмету, віджали металопластикові двері кіоску, таким чином умисно незаконно проникли до приміщення кіоску " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що належить ФОП « ОСОБА_10 ».
Далі ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою групою осіб з раніше йому знайомими трьома неповнолітніми, кримінальне провадження відносно яких виділено в окреме провадження, продовжуючи реалізовувати злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням у приміщення кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що належить ФОП « ОСОБА_10 », побачили планшет фірми Lenovo Tab M7 моделі ТВ-7305Х вартістю 1750 гривень та АррleiPad 2018 32GВ вартістю 9560 гривень 57 копійок, які визначили предметом свого злочинного посягання.
Продовжуючи свою злочинну діяльність направлену на таємне викрадення майна, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб переконавшись, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, та вони є таємними для оточуючих, ОСОБА_9 та двоє неповнолітніх, кримінальне провадження відносно яких виділене в окреме провадження, проникли до приміщення кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де один неповнолітній, кримінальне провадження відносно якого виділено в окреме провадження, діючи згідно відведеної йому ролі схопив з робочого стола планшет АррleiPad 2018 32GВ вартістю 9560 гривень 57 копійок, а інший неповнолітній, кримінальне провадження відносно якого виділено в окреме провадження, діючи згідно відведеної йому ролі схопив з робочого стола планшет фірми Lenovo Tab M7 моделі ТВ-7305Х вартістю 1750 гривень. Після чого, доводячи свій злочинний умисел до кінця ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою групою осіб з раніше йому знайомими трьома неповнолітніми, кримінальне провадження відносно яких виділено в окреме провадження, покинули приміщення кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що належить ФОП « ОСОБА_10 » та розпорядилися викраденим майном на власний розсуд, спричинивши ФОП « ОСОБА_10 » в особі директора ОСОБА_11 матеріальний збиток в сумі 11 310 гривень 57 копійок.
Вказаними діями ОСОБА_9 вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 3 ст. 185 КК України, а саме, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у приміщення.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_9 у невстановлені час та місці, вступив у злочину змову із трьома неповнолітніми, кримінальне провадження відносно яких виділено в окреме провадження, на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане із проникненням у приміщення.
04.12.2020 приблизно о 00:25 годині ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою групою осіб з раніше йому знайомими трьома неповнолітніми, кримінальне провадження відносно яких виділено в окреме провадження, маючи єдиний злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане із проникненням у приміщення, на не встановленому транспорті, прибули до кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_3 », який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , який належить ФОП « ОСОБА_12 » в особі директора ОСОБА_13 , де за допомогою невстановленого предмету віджали металопластикове вікно кіоску, таким чином умисно незаконно проникли до приміщення кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що належить ФОП « ОСОБА_12 ».
Далі ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою групою осіб з раніше йому знайомими трьома неповнолітніми, кримінальне провадження відносно яких виділено в окреме провадження, продовжуючи реалізовувати злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у приміщення кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що належить ФОП « ОСОБА_14 », побачили планшет фірми Lenovo Tab M8 моделі ТВ-8505F вартістю 2539 гривень 85 копійок, який визнали предметом своєї злочинної діяльності.
Продовжуючи свою злочинну діяльність направлену на таємне викрадення майна, діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, повторно, переконавшись, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, та вони є таємними для оточуючих, неповнолітня особа, кримінальне провадження відносно яких виділено в окреме провадження, діючи згідно відведеної йому ролі лівою рукою схопив з робочого стола планшет фірми Lenovo Tab M8 моделі ТВ-8505F вартістю 2539 гривень 85 копійок, та передав його другій неповнолітній особі, кримінальне провадження відносно яких виділено в окреме провадження. В цей час третя неповнолітня особа, кримінальне провадження відносно яких виділено в окреме провадження, діючи згідно відведеної йому ролі, через вікно проник до приміщення магазину де з шухлядки, котра знаходяться під робочим столом, дістав грошові кошти в розмірі 2000 гривень та передав через вікно першій неповнолітній особі, кримінальне провадження відносно яких виділено в окреме провадження.
Після чого, доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою групою осіб з раніше йому знайомими трьома неповнолітніми особами, кримінальне провадження відносно яких виділено в окреме провадження, покинули приміщення кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що належить ФОП « ОСОБА_12 » та розпорядилися викраденим майном на власний розсуд, спричинивши ФОП « ОСОБА_12 » в особі директора ОСОБА_13 матеріальний збиток в сумі 4539 гривень 85 копійок.
Вказаними діями ОСОБА_9 вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 3 ст. 185 КК України, а саме, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у приміщення.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2021 року змінити в частині розподілу процесуальних витрат у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначити в резолютивній частині вироку, що процесуальні витрати в дохід держави на залучення експерта при проведенні судових товарознавчих експертиз №4023- 170 гривень, №4015 -150 гривень стягнути із законного представника ОСОБА_9 . В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що згідно з п. 13 ч. 1, ч. 3 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, якщо обвинувачуються декілька осіб суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного обвинуваченого. Відповідно до ст. 126 КПК України, питання щодо процесуальних витрат вирішується судом у вироку, який підлягає обов`язковому виконанню, зокрема, в частині їх стягнення.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначаються рішення про відшкодування процесуальних витрат.
Зазначає, що в порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції, ухвалюючи стосовно неповнолітнього ОСОБА_9 обвинувальний вирок, не визначив розмір процесуальних витрат, які мають бути компенсовані обвинуваченим (його законним представником).

Заслухавши суддюдоповідача, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, позицію захисника, який заперечував проти задоволення даної апеляційної скарги, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Як убачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Доведеність вини ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованих йому злочинів, фактичні обставини кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2021 року щодо ОСОБА_9 прокурором оскаржується лише в частині вирішення судом питання розподілу процесуальних витрат, у зв`язку з чим колегія суддів вважає доводи прокурора в цій частині такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Так, суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Разом з тим, обговорюючи доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів находить їх такими, які ґрунтуються на вимогах закону.
Серед завдань кримінального провадження, передбачених у ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.
З цією вимогою кореспондуються вимоги ч. 1 ст. 370 КПК України про ухвалення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції повинен вирішити питання, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі. Це питання вирішується судом незалежно від того, чи реалізували учасники кримінального провадження право заявити клопотання про визначення грошового розміру процесуальних витрат, оскільки це входить до предмету доказування у кримінальному провадженні (п. 3 ст. 91 КПК України).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України, до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку стягуються з обвинуваченого на користь держави. При цьому суд, враховуючи майновий стан обвинуваченого, за власного ініціативою або за його клопотанням має право своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати процесуальних витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату процесуальних витрат на визначений строк.
Частиною 2 ст. 122 КПК України регулюється порядок здійснення залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ.
Відповідно до п. 11 Інструкції про порядок і розміри компенсації (відшкодування) витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів досудового розслідування, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним спеціалізованим установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 710 від 01.07.1996, науково - дослідницькі установи судової експертизи проводять судову експертизу по кримінальних справах і справах про адміністративні правопорушення за рахунок засобів, передбачених у державному бюджеті України на відповідний рік на проведення судових експертиз.
У ч. 2 ст. 124 КПК визначено обов`язок стягнення з обвинуваченого витрат, пов`язаних із залученням експертів, який реалізується в окремій нормі щодо їх розподілу при ухваленні вироку.
Так, згідно з п. 13 ч. 1, ч. 3 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, якщо обвинувачуються декілька осіб суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного обвинуваченого.
Статтею 126 КПК України визначено, що питання щодо процесуальних витрат вирішується судом у вироку, який підлягає обов`язковому виконанню, зокрема, в частині їх стягнення.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначаються рішення про відшкодування процесуальних витрат.
Проте в порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції, ухвалюючи стосовно неповнолітнього ОСОБА_9 обвинувальний вирок, не визначив розмір процесуальних витрат, які мають бути компенсовані обвинуваченим (його законним представником).
Так, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції зокрема є, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Статтею 420 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: 1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; 2) необхідності застосування більш суворого покарання; 3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; 4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
За вимогою п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції має можливість змінити вирок суду першої інстанції у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
Як випливає зі змісту статей 407, 418, 420 КПК, законодавчих тлумачень та роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №1 від 15 травня 2006 року «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», у разі порушення в апеляції питання про погіршення становища одних засуджених (виправданих) та про скасування чи зміну вироку суду першої інстанції щодо інших таких осіб з інших підстав апеляційний суд, за наявності до того підстав постановляє вирок тільки щодо тих засуджених (виправданих), становище яких погіршується, а щодо решти виносить ухвалу.
З урахуванням викладеного, оскільки за результатами перегляду кримінального провадження апеляційний суд не встановив підстав для погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_9 , то з огляду на вищенаведені законодавчі приписи, своє рішення повинен викласти у формі ухвали.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора підлягають задоволенню, а вказаний вирок підлягає зміні в частині стягнення процесуальних витрат з ОСОБА_9 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Суттєві порушення процесуального закону, які б потягли за собою безумовне скасування судового рішення в цілому, не встановлені.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2021 року, щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, в частині розподілу процесуальних витрат - змінити.
Стягнути з законного представника обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь держави витрати на залучення експерта при проведенні судових товарознавчих експертиз: №4023 - у розмірі 170 гривень, №4015 - у розмірі 150 гривень.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

_______________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4