Справа № 352/672/21
Провадження № 1-кп/352/203/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді ОСОБА_1

з участю прокурора ОСОБА_2

обвинуваченого ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у режимі відеоконференції із Дергачівським районним судом Харківської області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000132 від 16.10.2018 р., про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , із середньою спеціальною освітою, неодруженого, на час вчинення злочину солдата, який проходив військову службу за контрактом на посаді стрільця другого відділення комендантського взводу військової частини НОМЕР_1 , на даний час працюючого робітником у ТОВ «Комфі», раніше не судимого, громадянина України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.408 КК України, -

в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_3 , проходячи військову службу за контрактом, вчинив дезертирство, тобто не з`явився на службу з відпустки з метою ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Злочин скоєно за наступних обставин.

09 листопада 2017 року обвинувачений уклав контракт з Міністерством оборони України про проходження військової служби на строк три роки. Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.11.2017 р. № 243 солдат ОСОБА_3 призначений на посаду стрільця другого відділення комендантського взводу військової частини НОМЕР_1 , зарахований до списків особового складу та поставлений на всі види забезпечення даної військової частини.

Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Проходячи військову службу у вищевказаній військовій частині солдат ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Згідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Також у ст.1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 р. на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Згідно п. 1, 3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_3 достеменно було відомо і до часу нез`явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.08.2018 р. № 187 солдат ОСОБА_3 вибув у щорічну основну відпустку за 2018 рік на 30 календарних днів з 01.09.2018 р. до 30.09.2018 р. із виїздом у м. Харків.

Однак, 01 жовтня 2018 року о 09 год. солдат ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи військовослужбовцем за контрактом, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, з метою ухилитися від військової служби назавжди, без поважних причин не з`явився на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який не з`явився на службу до військової частини.

Обвинувачений у судовому засіданні повністю визнав свою вину у висунутому обвинуваченні і пояснив, що дійсно він, будучи військовослужбовцем за контрактом, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, з метою ухилитися від військової служби, не повернувся на службу з відпустки 01 жовтня 2018 р. У скоєному щиро розкаявся.

У відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України дослідження фактичних обставин суд обмежив допитом обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження не оспорювались, зокрема, доказів на підтвердження вини обвинуваченого у вчиненні злочину.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні злочину знайшла своє підтвердження, а його неправомірні дії вірно кваліфіковані за ч.3 ст.408 КК України, оскільки він, проходячи військову службу за контрактом, вчинив дезертирство, тобто не з`явився на службу з відпустки з метою ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Зокрема, суд враховує, що обвинувачений раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно працює, на наркологічному і психіатричному обліках не перебуває. Суд враховує законослухняну поведінку обвинуваченого протягом двох років після вчинення злочину.

До обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить щире каяття обвинуваченого.

З огляду на викладене суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.3 ст.408 КК України, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

При цьому суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування ним основного покарання у виді позбавлення волі та вважає можливим застосувати до нього ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та поклавши на нього обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

Керуючись ст. 368, 370 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.408 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді п`яти років позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю два роки.

Відповідно до п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Відповідно до ч.4 ст.76 КК України нагляд за засудженим ОСОБА_3 покласти на орган пробації за місцем його проживання, а у разі повернення на військову службу на командира відповідної військової частини.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Тисменицький районний суд.

Суддя ОСОБА_1