Справа № 298/205/21
Номер провадження 1-кп/298/54/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження 0000317, внесеного 11 листопада 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про обвинувачення ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.286, ч.1 ст.135 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Великий Березний зазначене кримінальне провадження, -

ВСТАНОВИВ:

Під час судового засідання у даному кримінальному провадженні 7 грудня 2021 року захисником ОСОБА_6 надано на розгляд суду угоду про примирення, укладену 7 грудня 2021 року між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 , у зв`язку з чим суд на виконання вимог ч.3 ст.474 КПК України перейшов до розгляду зазначеної угоди.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що він розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, а також розуміє характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в разі затвердження угоди про примирення судом. Беззастережно визнає себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.286, ч.1 ст.135 КК України, угода про примирення укладена ним добровільно, він здатний виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, має можливість відбувати узгоджене покарання та просить затвердити угоду про примирення.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 пояснив суду, що дійсно підписав угоду про примирення, яку надав йому захисник обвинуваченого, однак таку особисто не читав, зі змістом угоди не ознайомлений, додавши, що угоду просто підписав, однак не знає зміст того, що підписав. Зазначив, що угоду про примирення уклав не добровільно, йому сказали, щоб він примирився з обвинуваченим. Повідомив, що йому оплатили лікування, певну суму коштів надали, ще йому обіцяли гроші, тепер дали 2 тисячі гривень, а ще мають дати 9 тисяч доларів, вимогу про що він озвучив обвинуваченому.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 повідомив про укладення сторонами угоди про примирення, просив затвердити подану угоду про примирення. У подальшому після надання пояснень потерпілим ОСОБА_5 залишив вирішення даного питання на розсуд суду.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 зазначив, що перед судовим засіданням йому було надано угоду про примирення, з якою він ознайомився, така відповідає обставинам, викладеним в обвинувальному акті, сторони узгодили покарання, яке на думку прокурора, відповідає санкціям статей, до визначеної в угоді міри покарання сторона обвинувачення претензій чи зауважень не має. Додав, що відповідно до угоди про примирення обвинувачений беззаперечно визнав вину у пред"явленому йому обвинуваченні, сторони розуміють наслідки укладення угоди. Також просив суд вирішити питання щодо стягнення судових витрат та щодо речових доказів у даному кримінальному провадженні. У подальшому після надання пояснень потерпілим ОСОБА_5 прокурор залишив вирішення питання щодо затвердження угоди про примирення на розсуд суду.

Розглянувши питання про можливість затвердження угоди про примирення, вислухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов до наступних висновків.

Так, 7 грудня 2021 року між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника обвинуваченого ОСОБА_6 укладено угоду про примирення у кримінальному провадженні 0000317, внесеному 11 листопада 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно зі змістом наведеної угоди, яка скріплена підписами сторін, обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винуватим в інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.1 ст. 286, ч.1 ст.135 КК України. Сторони досягли відповідних домовленостей, погоджуючись на призначення обвинуваченому покарання за ч. 1 ст.135 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ч.1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки, на підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням сторонами узгоджено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. Також на підставі ст.75 КК України сторони домовилися про звільнення ОСОБА_3 від відбуття призначеного покарання з випробуванням із покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

У вказаній вище угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, встановленні ст.476 КПК України.

Частинами 1-3 ст. 475 КПК України встановлено, що якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання. Вирок на підставі угоди повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків з урахуванням особливостей, передбачених частиною третьою цієї статті. Мотивувальна частина вироку на підставі угоди має містити: формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа; відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання; мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам цього Кодексу та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими він керувався. У резолютивній частині вироку на підставі угоди повинно міститися рішення про затвердження угоди із зазначенням її реквізитів, рішення про винуватість особи із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, рішення про призначення узгодженої сторонами міри покарання за кожним з обвинувачень та остаточна міра покарання, а також інші відомості, передбачені статтею 374 цього Кодексу.

Водночас, суд звертає увагу, що узгоджуючи покарання в пункті 4 угоди, сторони не вирішили питання щодо додаткового покарання в виді позбавлення права керування транспортними засобами, яке відповідно до санкції ч. 1 ст. 286 КК України, у редакції, яка діяла на момент інкримінованої ОСОБА_3 події, є обов`язковим, а не альтернативним додатковим покаранням. При цьому, не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами в угоді про примирення нічим не обумовлено, мотиви щодо цього в ній не наведено.

Отже, узгоджене сторонами покарання обвинуваченому ОСОБА_3 не відповідає санкції ч.1 ст.286 КК України, що свідчить про неможливість затвердження угоди про примирення.

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2015 року N 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» - сторони угоди (незалежно від її виду) зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання та звільнення від його відбування з випробуванням (якщо домовленості щодо такого звільнення мали місце та сторони дійшли згоди). Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи: - положення пунктів 1 - 2 ч. 1 ст. 65 КК, тобто 1) у межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК, та 2) відповідно до положень Загальної частини КК.

Отже, з вищезазначеного слідує, що умови угоди про примирення від 7 грудня 2021 року, укладеної між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 , суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України, оскільки умови цієї угоди в частині узгодженого сторонами покарання ОСОБА_3 за ч.1 ст.286 КК України не відповідають вимогам Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч.7 ст.474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо, зокрема, існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися.

Згідно ч. 6 цієї статті суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні під час з`ясування добровільності укладення ним угоди та в ході роз`яснення йому наслідків укладення та затвердження угоди, пояснив, що він підписав угоду про примирення, однак таку не читав, зі змістом угоди не ознайомлений, не знає зміст того, що підписав. Також зазначив, що угоду про примирення уклав не добровільно, йому сказали, щоб він примирився з обвинуваченим, йому обіцяли гроші, певну суму надали, а іншу частину коштів повинні виплатити.

Така позиція потерпілого ОСОБА_5 викликає у суду обґрунтовані сумніви в тому, що укладення угоди потерпілим було добровільним і сторони дійсно примирилися, відсутні підстави вважати, що потерпілий ОСОБА_5 добровільно уклав угоду про примирення, що випливає з озвученої ним в суді позиції.

Відтак, укладена між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 у вказаному кримінальному провадженні угода про примирення не відповідає вимогам ч. 7 ст. 474 КПК України.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для затвердження угоди про примирення в даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України у разі відмови у затвердженні угоди, судове провадження продовжується у загальному порядку.

Згідно з ч. 8 ст. 474 КПК України повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.

Керуючись ст. 474 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у затвердженні угоди про примирення від 7 грудня 2021 року, укладеній між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 , у присутності захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні №0000317, внесеному 11 листопада 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про обвинувачення ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.286, ч.1 ст.135 КК України.

Кримінальне провадження продовжити у загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1