Провадження №1-кп/127/920/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду № 12 обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною першою статті 121 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.06.2021 за № 0000615,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 Кримінального кодексу України (далі КК).

Прокурор вважав за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду, викликавши в судове засідання сторони обвинувачення та захисту, потерпілого, а також свідків згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування. Крім того, заявив клопотання про продовження ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивовано тим, що остання обвинувачується ц вчиненні тяжкого злочину, усвідомлюючи тяжкість покарання, ОСОБА_5 може переховуватись від суду. Враховуючи антисоціальну поведінку обвинуваченої ОСОБА_5 , остання, перебуваючи на волі, може впливати на потерпілого та свідків кримінального провадження, вчиняти інші кримінальні правопорушення. Також зауважив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не здатен запобігти зазначеним ризикам.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, разом з тим прокурор надав суду письмову заяву потерпілого, згідно з якою останній просить суд здійснити розгляд за його відсутності.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 щодо призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта не заперечував, проте вважав, що правові підстави для продовження строку застосованого до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відсутні. Зауважив, що ризики, на які послався прокурор, не підтверджуються жодними доказами, а тому вони є лише припущенням останнього. Зауважив, що обвинувачена має постійне місце проживання, є інвалідом та потребує лікування. З огляду на викладене, просив суд змінити, застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на більш м`який, а саме домашній арешт.

Обвинувачена ОСОБА_5 підтримала думку свого захисника, просила змінити їй запобіжний захід на домашній арешт для отримання можливості лікуватись.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши обвинувальний акт, суд дійшов до висновку, що підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), тобто для затвердження угоди, закриття кримінального провадження, повернення обвинувального акта прокурору, закриття кримінального провадження, направлення до іншого суду відсутні, а тому кримінальне провадження необхідно призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 31 КПК розгляд кримінального провадження слід здійснювати суддею одноособово.

В судове засідання необхідно викликати сторони обвинувачення та захисту, потерпілого, свідків згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для продовження строку дії застосованого до обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує таке.
Відповідно до частини третьої статті 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Наведена правова норма є відсильною щодо норм кримінально-процесуального закону, розміщених у розділі ІІ КПК. Зі змісту частини першої статті 197 глави 18 розділу ІІ КПК випливає, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Порядок продовження строку тримання під вартою регламентований статтею 199 КПК, зокрема, частиною першою зазначеної статті визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

В судовому засіданні встановлено, що клопотання стороні захисту про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою вручене стороні захисту відповідно до зазначених вище вимог кримінально-процесуального закону.

Суд враховує, що згідно з наданими суду матеріалами строк утримання обвинуваченого під вартою спливає 29.09.2021. Отже сторона обвинувачення дотрималась вимог кримінально-процесуального законодавства щодо вручення копії клопотання обвинуваченій, однак не дотрималась вимог щодо строку звернення з відповідним клопотанням до суду. Разом з тим, суд враховує, що сторона захисту не наполягала на відкладенні розгляду клопотання прокурора, не погоджуючись з його доводами, а чинне кримінально-процесуальне законодавство не містить застережень, згідно з якими порушення порядку звернення з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу спричиняє відмову в задоволенні клопотання або ж залишення клопотання без розгляду. Натомість зі змісту статті 350 КПК випливає, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.
Також суд враховує, що частиною третьою статті 331 КПК визначено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Суд вважає за доцільне зазначити, що приписи частини третьої статті 331 КПК є імперативними. Саме тому, суд вважає за необхідне вирішити клопотання прокурора по суті, надавши доводам сторін відповідну правову оцінку.
Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення чи відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченої під вартою, суд враховує таке.
З наданих суду стороною обвинувачення документів випливає, що 29.06.2021 ОСОБА_5 була затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КК та слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області своєю ухвалою від 30.06.2021 застосував до неї запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 23.50 год. 26.08.2021. Згідно з ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25.08.2021 застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою був продовжений в межах досудового розслідування, тобто до 29.09.2021.

Суд, окрім наведеного вище, враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997.
Відповідно до частини першої статті 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти Украхни»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому злочину здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд враховує, що частиною першою статті 91 КПК визначено перелік питань, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, а статтею 92 КПК визначено обов`язок доказування зазначених обставин. Разом з тим, порядок подання доказів суду та їх подальше дослідження регламентований § 3 Глави 28 КПК, тобто під час розгляду кримінального провадження по суті.

Отже, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на даний час розгляд кримінального провадження по суті не розпочатий, а тому вирішення даного питання на даній стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернуто увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Відповідно до вимог частини першої статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Сторона захисту, заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора, та клопочучи про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, послалась на наявність в обвинуваченої ОСОБА_5 ряду тяжких захворювань та на необхідність проходження останньою відповідного лікування. На підтвердження зазначених обставин захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_4 надав суду копію медичної довідки № 230 від 15.09.2021, зі змісту якої випливає, що 30.06.2021 по прибуттю до ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» ОСОБА_5 була комісійно оглянута лікарями медичної частини, обстежена лабораторно та інструментально, при цьому ОСОБА_5 встановлено ряд захворювань. Разом з тим, суд також враховує, що зі змісту, наданої стороною захисту довідки, випливає, що за даними об`єктивних обстежень стан здоров`я ОСОБА_5 відповідає наявним захворюванням, їй надається необхідна медична допомога у повному обсязі, а також за станом здоров`я вона може утримуватись в умовах ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)». З огляду на викладене, посилання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу для необхідності отримання обвинуваченою лікування суд оцінює критично.
Прокурор як на підставу для продовження строку застосованого до обвинуваченої запобіжного заходу послався на те, що обвинувачена, перебуваючи на волі, може протиправно впливати на потерпілого та свідків кримінального провадження та намагатиметься ухилитись від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Зазначені доводи прокурора в частині наявності у обвинуваченої наміру ухилятись від суду суд оцінює критично, оскільки жодних доказів на підтвердження зазначених обставин прокурор не надав.

Разом з тим, суд враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчинення умисного тяжкого злочину в період не знятої і не погашеної судимості. Суд приймає до уваги, що судове слідство (з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами) на даний час не розпочате, зокрема, не допитані потерпілий та свідки кримінального провадження. Крім того, об`єктивні данні, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченої під вартою, суду не надані.

З огляду на викладене, суд вважає за доцільне, з метою забезпечення кримінального провадження та попередження вчинення обвинуваченою позапроцесуального впливу на потерпілого та свідків, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченій ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
Згідно з приписами частини третьої та пункту 1 четвертої статті 183 КПК суд не вбачає правових підстав для визначення розміру застави у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні насильницького кримінального правопорушення.
Керуючись статтями 314-316 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд Вінницьким міським судом Вінницької області (суддею одноособово) на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною першою статті 121 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.06.2021 за № 0000615, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, яке відбудеться 05 жовтня 2021 року о 16.00 годині.
У судове засідання викликати: сторони обвинувачення та захисту, потерпілого, свідків згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою, продовжити на 60 днів, з 28 вересня 2021 року до 23.59 год. 26 листопада 2021 року.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: