Київський апеляційний суд
Провадження № 11кп/824/3971/2021 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 136, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Київський слідчий ізолятор» апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02 вересня 2021 року стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України,
за участі:
прокурора ОСОБА_10 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_11 ,
перекладача ОСОБА_12 ,
обвинувачених ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 вересня 2021 року стосовно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою тривалістю 60 днів, до 31 жовтня 2021 року включно.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом взято до уваги, що ОСОБА_7 , ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, санкція статей за які передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, злочини, у вчиненні яких обвинувачуються є насильницькими, а також конкретні обставини кримінального правопорушення.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою в частині обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_6 в його інтересах, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02 вересня 2021 року в цій частині.
Сторона захисту вважає, що клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу на стадії підготовчого судового засідання може вирішуватися судом виключно в рамках вирішення питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду, якщо відсутні підстави, передбачені п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України. А тому, у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження, суд не мав права вирішувати будь-які питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду, зокрема, розгляд клопотань про обрання запобіжного заходу, що є порушенням норм процесуального права.
Апелянт просить звернути увагу і на те, що при розгляді клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу, одночасно, клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу взагалі вирішено не було, а клопотання про колегіальний розгляд справи залишено без розгляду, що свідчить про «вибірковість» правосуддя судом першої інстанції.
Також, апелянт вважає, що ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України відсутні, оскільки досудове розслідування завершено, свідки та потерпілий допитані і можливість впливу на останнього виключається, оскільки потерпілий є громадянином Великобританії, має постійне місце проживання в Іспанії і контактна інформація щодо нього не відома. Захисник звертає увагу суду на те, що у обвинуваченого ОСОБА_7 наявний дозвіл на працю для іноземців та осіб без громадянства строком на 3 роки в ТОВ «МЕДІТАМЕНТ» за посадою інженер-програміст, з 08 червня 2021 року має постійне місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; офіційно одружений на громадянці України ОСОБА_13 , на утриманні є мати-пенсіонер; брав участь у воєнних діях під час війни в Республіці Азербайджан восени 2020 року та є її героєм, що, в своїй сукупності, свідчить про відсутність ризику переховування від суду. З огляду на викладене, враховуючи, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, сторона захисту вважає, що до обвинуваченого можливо застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою: чи нічний домашній арешт, чи заставу, як альтернативний запобіжний захід.
В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 також порушено питання про скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 02 вересня 2021 року в частині обрання обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Захисник ОСОБА_14 , приводячи аналогічні доводи на обґрунтування апеляційних вимог, викладених в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 , вважає, що клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченим в даному провадженні розглянуто неправомочним складом суду з порушенням правової процедури, оскільки при прийнятті судом рішення відповідно до вимог п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України про направлення обвинувального акта до відповідного суду для визначення підсудності, суд не мав право вирішувати будь-які інші питання, пов`язані із підготовкою справи до судового розгляду, з огляду на що розгляд суддею питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання є грубим порушенням норм процесуального права.
Крім того, як зазначає апелянт, до участі в підготовчому засіданні допущено адвоката ОСОБА_15 , який не є представником потерпілого та цивільного позивача, а сам потерпілий про розгляд справи на 02 вересня 2021 року у належний спосіб повідомлений не був, що є порушенням права на захист не лише обвинувачених та їх захисників, а й права потерпілого та цивільного позивача.

Вислухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених та захисників на підтримку доводів апеляційних скарг, думку прокурора, який вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, а доводи апеляційних скарг безпідставними, перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_8 задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.
За змістом ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Розглядаючи питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується, коли жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Таким чином, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Під час підготовчого судового засідання 02 вересня 2021 року судом прийнято рішення про обрання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 31 жовтня 2021 року, включно.
Судове рішення щодо обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обґрунтоване тим, що ОСОБА_7 і ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, санкція статей за які передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, а оскільки дане кримінальне провадження стосується злочину, із застосуванням насильства до потерпілого, суд, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, не знайшов правових підстав для визначення розміру застави.
З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання найсуворішого запобіжного заходу, а в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
За позицією захисників в суді апеляційної інстанції прокурор не довів в суді існування тих ризиків, які врахував суд першої інстанції, задовольнивши клопотання прокурора та обравши обвинуваченим запобіжний захід у виді тримання під вартою. Але такі доводи захисників колегія суддів визнає необґрунтованими.
Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Що стосується ризику втечі обвинувачених, то відповідно до практики ЄСПЛ такий ризик не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, водночас суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» ЄСПЛ визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Таким чином, оцінка вказаного ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення в справі «Панченко проти Росії»).
З урахуванням характеру висунутого ОСОБА_7 , ОСОБА_9 обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя людини; фактичних обставин, за яких стороною обвинувачення останнім інкримінується вчинення кримінальних правопорушень; тяжкості покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання винуватими в інкримінованих злочинах; наявних в матеріалах даних про особи обвинувачених, які є іноземцями та громадянами іншої держави, колегія суддів вважає, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, перешкоджати суду іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, і такі ризики виправдовують тримання їх під вартою.
Крім того, з огляду на те, що потерпілий та свідки у цьому кримінальному провадженні, показання яких суд має сприймати безпосередньо, не допитуватися, з великою ймовірністю також існує ризик незаконного на них впливу.
Твердження захисника ОСОБА_6 про наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, місця роботи та мешкання, дружини і мати-пенсіонерки - самі по собі або в сукупності з іншими, наведеними у скарзі обставинами, на переконання колегії суддів, не спростовують наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та не можуть бути самостійною підставою для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.
За наявності встановлених ризиків, які виправдовують обмеження права кожного з обвинувачених перебувати на волі, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо обрання обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні.
Доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, оскільки обрав обвинуваченим запобіжний захід у виді тримання під вартою на стадії підготовчого судового розгляду, при тому, що постановив рішення про направлення кримінального провадження до суду апеляційної інстанції для визначення підсудності є непереконливими, з огляду на наступне.
Згідно ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.
Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами.
За приписами ч. 1 ст. 186 КПК України клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається судом невідкладно.
З огляду на наведені норми КПК, колегія суддів не знаходить правових підстав для скасування ухвали суду першої інстанції щодо обрання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише з тих підстав, що обвинувальний акт в підготовчому судовому засіданні не був призначений до судового розгляду, а був спрямований до суду апеляційної інстанції для визначення підсудності.
Що стосується доводів апеляційних скарг в частині залишення судом без розгляду клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченим та про колегіальний розгляд справи, а звідси про "вибірковість правосуддя", то, як вбачається із долученого захисниками журналу судового засідання від 02 вересня 2021 року, зауваження щодо змісту якого не приносились, клопотання про зміну запобіжного заходу не заявлялось. Відносно клопотання про колегіальний розгляд кримінального провадження, то за законом таке клопотання не є невідкладними, а тому як правильно зазначено в ухвалі суду, за встановлених обставин, підлягає вирішенню судом, якому згідно процесуального законодавства належить розглядати дане кримінальне провадження по суті.
Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині обрання обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання є законним і обґрунтованим, ухвалене згідно норм кримінального процесуального закону, а доводи та твердження сторони захисту, викладені в апеляційних скаргах, є безпідставними, з огляду на що колегія суддів вважаєза необхідне за наслідками апеляційного розгляду прийняти рішення, яким ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02 вересня 2021 року щодо обрання обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_8 - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 422-1 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02 вересня 2021 року, якою стосовно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою тривалістю 60 днів, до 31 жовтня 2021 року, включно - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4