Ухвала
Іменем України
29 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 745/230/20
провадження № 51-5526ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 09 березня 2021 року та вирок Чернігівського апеляційного суду від 24 вересня 2021 року щодо нього,
встановив:
Вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 09 березня

2021 року ОСОБА_4 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення. Цивільний позов представника цивільного позивача ОСОБА_5 залишено без розгляду.
Вироком Чернігівського апеляційного суду від 24 вересня 2021 року вказаний вирок місцевого суду скасовано. Постановлено новий вирок, яким ОСОБА_4

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 1 ст. 126 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі

50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання

у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України. Ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 5 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та витрати на правову допомогу у розмірі

20 000 грн.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що засуджений не погоджується

з вказаними судовими рішеннями та порушує питання про їх перегляд

в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог

п. 4 ч. 2, ч. 3 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, та думка особи,

яка подає касаційну скаргу, з приводу її участі у касаційному розгляді.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону

(ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого

(ст. 414 КПК України).
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати, в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно

до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Однак, всупереч вищевказаному засуджений у своїй касаційній скарзі, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, не навів обґрунтування допущення судами таких порушень норм процесуального закону, які в силу ст. 412 КПК України є істотними і тягнуть за собою скасування оскаржуваних судових рішень на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України.
Крім того, засуджений, вказуючи на неправильне застосування закону України

про кримінальну відповідальність, як на підставу, передбачену п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України, для скасування оскаржених вироків, доводів на обґрунтування зазначеної позиції з урахуванням положень ст. 413 КПК України не наводить.
Натомість, засуджений в обґрунтування незаконності ухвалених щодо нього судових рішень, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та посилається на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Окрім вказаного, касаційна скарга засудженого не містить обґрунтування необхідності зупинення виконання обвинувального вироку щодо нього,

про що сформульовані його вимоги.
Також, усупереч ч. 3 ст. 427 КПК України, засуджений у скарзі не зазначає, чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги

без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається

без руху.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 09 березня 2021 року та вирок Чернігівського апеляційного суду від 24 вересня 2021 року щодо нього залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3