КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №367/5075/21
Провадження №11-кп/824/4741/2021 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 4 ст. 187 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

09 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ "Київський слідчий ізолятор" апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 16.11.2021,

за участю сторін:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16.11.2021продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 діб до 14.01.2022 року включно.
Таке рішення обґрунтовано тим, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний під час досудового розслідування обвинуваченому у відповідності до вимог ст. 183 КПК України та з врахуванням наявності ризиків передбачених у п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час проведення підготовчого судового засідання судом не відпали, оскільки обвинувачений раніше судимий, вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 29.05.2012 за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 142 КК України (в ред. 1960 року), ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України до основного покарання у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі та на підставі ухвали суду від 29.03.2016 вважається таким, що відбув покарання за вироком суду від 29.05.2012, в даний час обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочинів, в яких він, за версією сторони обвинувачення, створив організовану групу, не всі учасники якої встановлені, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений перебуваючи на свободі може переховуватися від суду з метою уникнення покарання за вчинене, у разі доведеності його вини, незаконно впливати на інших обвинувачених або інших невстановлених досудовим слідством осіб, потерпілих та свідків, які ще не допитувались у судовому засіданні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Також судом першої інстанції зазначеного, що доводи сторони захисту з приводу того, що обвинуваченому може бути замінений запобіжний захід на більш м`який, оскільки обвинувачений не має мети переховуватись від суду, впливати на свідків та потерпілих по даному кримінальному провадженню або перешкоджати іншим чином доведені не були. Суд вказав, що на теперішній час ще не допитано потерпілих та свідків по даному провадженню, та судом враховано, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів організованою групою, з іншими обвинуваченими по даному кримінальному провадженню та іншими невстановленими досудовим слідством особами. Також, судом враховано, що обвинувачений раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності та за версією сторони обвинувачення вчинив інкриміновані йому злочини майже одразу після звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, та на теперішній час обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочинів, а тому прийшов до висновку, що ризики передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України наявні і на теперішній час.
Крім того, будь-яких даних про усунення ризиків, наявність яких слугувала підставою для обрання стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стороною захисту не надано, у зв`язку з чим суд, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого в ході судового слідства, виконання процесуальних рішень у справі, дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, а тому залишив ОСОБА_6 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Також суд першої інстанції зазначив, що стороною захисту, в ході розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , не надано доказів, щодо можливості заміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, а саме домашній арешт в нічний час, оскільки доводи сторони захисту про наявність офіційного місця роботи, та стану здоров`я як обвинуваченого так і його батька, не виявилися беззаперечними підставами для обрання та зміни запобіжного заходу, тому виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків належним чином нічим не підтвердилися, а усні обіцянки обвинуваченого з`являтись до суду та не вчиняти інших злочинів на думку суду не можуть забезпечити його належну процесуальну поведінку та не спростовують доводів прокурора про наявність ризиків передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт в нічний час, не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язків, у зв`язку з чим обґрунтував достатні підстави для застосування такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалуІрпінського міського суду Київської області від 16.11.2021 скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора відмовити, обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 21:00 год. до 07:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , із покладанням відповідно до ст. 194 КПК України наступних обов`язків: прибувати за викликом до слідчого, прокурора; повідомляти слідчого прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування із будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом; носити електронний засіб контролю.
Адвокат ОСОБА_7 вважає ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 16.11.2021 незаконною, необґрунтованою, невмотивованою та такою, що підлягає скасуванню, через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.
В обґрунтування апеляційних вимог, апелянт зазначає, що в порушення вимог кримінального процесуального закону, прокурор подав клопотання про продовження строку тримання під вартою безпосередньо в судовому засіданні, а не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, як того вимагає абз. 10 п. 20-5 розділу ХІ «Перехідних положень» КПК України, а відповідно до с. 2 ст. 184 КПК України копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання, однак, при розгляді вказаного клопотання 16.11.2021 ні обвинувачений ні його захисник не були ознайомлені із змістом клопотання про продовження строку тримання під вартою, що призвело до порушення принципу змагальності, а також неможливості об`єктивного відстоювання стороною захисту власної позиції у засіданні, а головуючий суддя взагалі надала право ознайомитися із матеріалами клопотання лише впродовж 30 хвилин. Таким чином, на думку апелянта, такі обставини свідчать про порушення норм КПК України при прийнятті рішення щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, порушення прав обвинуваченого, та відповідно прийняття неправосудного рішення.
Апелянт вважає, що оскільки прокурор подав клопотання до суду включно у залі судового засідання вперше, де безпосередньо і обвинувачений, і його захисник вперше мали змогу ознайомитися із процесуальним документом, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою повинно було повернуто судом. Однак, суддя, попри дані обставини, які на думку апелянта унеможливлювали розгляд клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 після закінчення строку, надала клопотання про ознайомлення та продовжила його розгляд, в результаті задовольнивши його без законних, на думку захисника, підстав.
Також, апелянт зазначив, що стороною обвинувачення не подано суду та стороні захисту матеріали, якими обґрунтовується необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як того вимагає п. 1 ч. 3 ст. 184 КПК України, не дивлячись на це, суд першої інстанції, надавши привілейованого значення стороні обвинувачення, задовольнив клопотання про продовження строку запобіжного заходу не дослідивши докази, якими воно обґрунтоване, оскільки вони навіть не були подані.
Крім цього апелянт переконаний, що стороною обвинувачення, під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, жодним чином не наведено переконливих доводів щодо існування будь-яких ризиків у разі застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу. Прокурор в клопотанні лише формально зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких правопорушень, передбачених ч. 3, 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, може незаконно впливати на свідків, потерпілих, інших обвинувачених, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. При цьому, апелянт зазначає, щоухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_9 від 10.02.2021 відмовлено у клопотанні слідчого у застосуванні до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стосовно останнього застосовано цілодобовий домашній арешт до 19 години 00 хвилин строком до 11.04.2021.

Більше того, як вказує апелянт, до скасування зазначеного судового рішення та запобіжного заходу ухвалою Житомирського апеляційного суду від 31.03.2021, обвинувачений ОСОБА_6 не переховувався від органів слідства та суду, умов цілодобового домашнього арешту не порушував, добросовісно виконував умови цілодобового домашнього арешту 49 днів, що свідчить про відсутність неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Окрім цього, апелянт зазначає, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000083 від 13.05.2017 наразі завершене, проведені всі необхідні слідчі дії у вказаному кримінальному провадженні, обвинувальний акт затверджено прокурором 08.07.2021 та скеровано до суду для розгляду по суті; фактів знищення, спотворення будь-яких речей і документів, що мають істотне значення для кримінального провадження, незаконного впливу з боку ОСОБА_6 на свідків, потерпілих, інших обвинувачених, перешкоджання кримінальному провадженню, не встановлено, відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносились. Також об`єктивно відсутній ризик продовження кримінального правопорушення, у вчиненні якого він же обвинувачується.

Також апелянт вказує, що на спростування доводів прокурора ним надавались документи, з яких вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки в місці його постійного проживання і родину, зокрема батька похилого віку ОСОБА_10 , 1946 року народження, який є учасником бойових дій та потребує постійного стороннього догляду. За постійним місцем роботи у ТОВ «Елітстріт» на посаді диспетчера автомобільного транспорту з 19.02.2021 ОСОБА_6 характеризується позитивно, дисциплінарних стягнень немає. Окрім цього, ним наголошувалось на стані здоров`я ОСОБА_6 , який має хронічне обструктивне захворювання легенів, серцеву недостатність, стенокардію, потребує медикаментозного лікування.
Проте, вважає, що суд першої інстанції допустився формалізму, переконливих мотивів відхилення вищевказаних доводів сторони захисту у оскаржуваному судовому рішення не навів, належну оцінку їм не надав.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000083 від 13.05.2017 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.
16 листопада 2021 року прокурором до суду першої інстанції подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що на даний час продовжують існувати та не зменшились ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17.11.2021продовжено обвинуваченим ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 діб до 14.01.2022 року включно.
Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, обвинувачених та їх захисників, для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання, врахував, конкретні обставини кримінального провадження, характер та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності та, за версією сторони обвинувачення, вчинив інкриміновані йому злочини майже одразу після звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, в їх сукупності та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст.. 177 КПК України, то на переконання колегії суддів вони є безпідставними з огляду на наступне.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
З врахуванням характеру висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочинів, які характеризується підвищеною суспільною небезпекоюта в яких він, за версією сторони обвинувачення, створив організовану групу, не всі учасники якої встановлені, тяжкістю покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, за які у випадку доведеності винуватості йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, якийраніше вже притягувався до кримінальної відповідальності та не має достатніх стримуючих соціальних зв`язків, колегія суддів дійшла висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, такі ризики не зменшились і виправдовують подальше його тримання під вартою.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З приводу ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, то на переконання колегії суддів, з врахуванням того, на даний час у даному кримінальному провадженні свідки та потерпілі не допитані, з великою ймовірністю існує і ризик незаконного впливу обвинуваченого на них.

Посилання захисника на те, що досудове розслідування завершено, проведено всі необхідні слідчі дії у даному кримінальному провадженні, а обвинувальний акт затверджено прокурором та скеровано до суду, жодним чином не дають достатніх підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , не зможе здійснити дії, передбачені 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою його підзахисному, не врахував, що обвинувачений ОСОБА_6 має батька похилого віку, який потребує постійної сторонньої допомоги, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, а також позитивну характеристику ОСОБА_6 за місцем постійної роботи, де останній працює диспечером, то колегія суддів зауважує, що зазначені обставини, з урахуванням обсягу обвинувачення, конкретних обставини кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченому, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності, не можуть слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та свідчити про наявність таких соціальних зв`язків, які б в сукупності з усіма врахованими судом першої інстанції обставинами, зменшували встановлені в ході судового розгляду провадження ризики, передбачені ст. 177 КПК України
Доводи захисника наведені в апеляційній скарзі, щодо наявності у його підзахисного ряду хронічних захворювань, як підставу для зміни запобіжного заходу його підзахисному, з огляду на долучену захисникам довідку, згідно якої стан здоров`я ОСОБА_6 є задовільним, відповідає перебігу захворювання, останній не потребує стаціонарного лікуванні, у тому числі і хірургічного втручання, як в умовах медичної частини, так і в лікарняних закладах МОЗ України, а потребує лише прийом ліків, не може свідчити про неможливість перебування ОСОБА_6 за станом здоров`я в умовах слідчого ізолятора.
Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що розгляд питання про продовження тримання обвинуваченого під вартою здійснювався на підставі клопотання прокурора, яке в передбачений КПК України строк не було вручено стороні захисту, що, на думку захисника, є порушенням прав обвинуваченого, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки в ході судового розгляду судом першої інстанції було вручено клопотання прокурора стороні захисту та обвинуваченому, а також надано достатній час для ознайомлення з ним. Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення, а тому доводи захисника в цій частині є неспроможними.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого, на даному етапі провадження, вказують на наявність підстав для продовження строку дії обраного йому запобіжного заходу. Таким чином, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід у виді домашнього арешту на певний період доби, як про це просить захисник, має забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Керуючись ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 16.11.2021, якою продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 діб до 14.01.2022 року включно залишити без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4