Справа № 495/9271/21
№ провадження 1-кс/495/2715/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року м. Білгород - Дністровський

Слідчий суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 ,при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Білгород-Дністровському клопотання дізанавача СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, -

В С Т А Н О В И В:

До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 10.11.2021 року надійшло клопотання дізнавача СД Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, яке було надано в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000367 від 14.08.2021 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України.

Виклад обставин, зазначених у клопотанні.
13.08.2021 до ЧЧ Білгород-Дністровського РВП ГУНП В Одеської області надійшла заява ОСОБА_4 , про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 самовільно, всупереч установленому законом порядку за відсутності права власності на будинок, не вступивши належним чином у спадщину уклали договір позики під заставу будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , тобто вчинили самоправні дії, що оспорюються.

В ході допиту потерпілої ОСОБА_7 встановлено, що між нею та її чоловіком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було укладено шлюб. Перебуваючи у шлюбі на спільні кошти зазначеними особами було придбано об`єкт незакінченого будівництва та земельну ділянку площею 0,1052 га за адресою: АДРЕСА_1 , однак право власності було оформлено на її чоловіка ОСОБА_8 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Спадкоємцями зазначеного нерухомого майна є ОСОБА_4 (дружина померлого), ОСОБА_5 (мати померлого), ОСОБА_9 (батько померлого). На даний час проводяться розгляди цивільних справ Білгород-Дністровським міськрайонним судом в Одеської області, щодо отримання спадку.

Право власності на земельну ділянку та житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ніхто з спадкоємців не отримав, зазначене майно досі належить померлому ОСОБА_8 , однак не зважаючи на це, ОСОБА_5 (мати померлого) ІНФОРМАЦІЯ_3 , не маючи на те правових підстав, уклала договір позички з ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до якого, передає зазначений будинок в безоплатне користування вказаному громадянину, не маючи жодних правових підстав на передачу в безоплатне користування.

Дізнавачем зазначено, що з урахуванням того, що вказане домоволодіння на теперішній час не має власника, проте в ньому мешкають невідомі особи без будь яких дозвільних документів, які розпоряджаються майном, що там знаходиться, що оспорюється ОСОБА_4 , до встановлення об`єктивної істини по справі, з метою забезпечення зберігання майна, необхідно накласти арешт на домоволодіння з земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , площею: 0,1052 га з майном, яке знаходиться на його території та всередині будинку у частині існує необхідність у забороні користування будь-якими особами, а також заборони відчуження вказаного майна.

В судове засідання дізнавача та прокурор не з`явились, надали заяву у якій просили клопотання розглядати за їх відсутності.

Мотивація суду.
Із матеріалів клопотання вбачається, що досудове розслідування здійснюється у кримінальному провадженні № 0000367 від 14.08.2021 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України, а саме: самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника, за яке передбачено покарання у вигляді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешт на строк до трьох місяців.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Пунктом 7 ч.2 ст.131 КПК України передбачено такий вид заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Частиною 1 ст.170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ч.2 ст.167 КПК України.

Частиною другою ст.167 КПК України встановлюється, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони, зокрема, підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберігали на собі його сліди.

Частиною 11 ст.170 КПК України зазначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту слідчий суддя враховує положення Конституції України та Закону України «Про міжнародні договори і угоди», якими передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

Регулювання відносин права власності здійснюється з урахуванням Загальної декларації прав людини (1948 р.) та Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22 червня 2004 року).

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним ( рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", "Кушоглу проти Болгарії"). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні та документами наданими на підтвердження цих доводів, зазначається, що правовою підставою для накладення в рамках даного кримінального провадження арешту майна є запобігання можливості відчуження будинку з земельною ділянкою, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , площею: 0,1052 га до вирішення питання про право власності у суді, та для запобігання їх псування та знищення.

Як вбачається з матеріалів клопотання, право власності на земельну ділянку та житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ніхто з спадкоємців не отримав, зазначене майно належить ОСОБА_8 , який помер. Не зважаючи на це ОСОБА_5 (мати померлого ОСОБА_8 ) 04.08.2021 року, не маючи на те законних підстав, уклала договір позички з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до якого, передає зазначений будинок в безоплатне користування вказаному громадянину, не маючи жодних правових підстав на передачу в безоплатне користування.

На підтвердження того, що ОСОБА_5 не була наділена правом на здійснення договору щодо неналежного їй майна, органом досудового розслідування було надано договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 від 14.03.2000 року, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_10 , реєстрований в реєстрі за №457.

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №078295, земельна ділянка площею 0,1158 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, АДРЕСА_1 надана для будівництва та обслуговування, на підставі рішення Приморської сільської Ради народних депутатів Білгород-Дністровського району Одеської області від 22.08.2000 року №401-ХХІІІ ОСОБА_8 .

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (актовий запис №1238) ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Земельна ділянка та будинок, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на підставі положень ст.40-1, 98, 110 КПК України визнано речовими доказами та долучено до матеріалів кримінального провадження №0000367.

Слідчий суддя, з урахуванням позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19 лютого 2021 року по справі №643/12369/19 зазначає, що арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна та роз`яснює, що заборона на відчуження - це перешкода у вільному розпорядженні майном.

В ході розгляду питання про накладення арешту на зазначене вище майно слідчий суддя дійшов висновку про необхідність накладення арешту на земельну ділянку та розташований на ній будинок, шляхом заборони відчуження, оскільки жоден з ризиків, а саме приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження, які б вимагали застосування арешту з забороною користуватись земельною ділянкою слідчим не доведено.

На думку слідчого судді, перебування майна у фактичному володінні особи без заборони його користування та розпорядження відповідає потребам досудового розслідування. Кримінальне провадження здійснюється за фактом самоправства, а отже подальше відчуження земельної ділянки та будинку може призвести до втрати доказової бази, унеможливить відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та надані матеріали, приходить до висновку, що накладення арешту у вигляді заборони відчуження, розпорядження та/або користування майном не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи володільця майна потребам досудового розслідування та при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження. Разом з тим, з метою запобігання можливості відчуження, задля збереження речового доказу слідчий суддя вважає можливим клопотання задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 172, 173 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання дізнавача СД Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, яке було надано в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000367 від 14.08.2021 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України задовольнити частково.

Заборонити відчуження земельної ділянки, площею 0,1052га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку належить ОСОБА_8 відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №078295 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.09.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_10 , зареєстрований в реєстрі за №457.

У задоволенні клопотання в частині щодо заборони користування та розпорядження вищезазначеною земельною ділянкою відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1