Справа № 308/9136/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000388 від 26.04.2021 року, відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Ужгород, тимчасово не працюючого, не одруженого, з середньою освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого в порядку ст. 89 КК України, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним

25 квітня 2021 року близько 11 год. 00 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: м. Ужгород біля будинку 25 по вулиці Минайській, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, кинув камінь в ділянку голови своєму батьку ОСОБА_5 , чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 відповідно до висновку судово-медичної експертизи №143 від 20.05.2021 року тілесні ушкодження у вигляді ушитої рани на шкіряних покривах волосистої частини лобної ділянки голови по центру.
Дані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше як 21 день, і по цій ознаці згідно з п.2.3.3. «Правил судово медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Згідно додаткового висновку експерта № 210 від 17.06.2021 тілесні ушкодження: забій рана (ушита) лобної ділянки голови по центру виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, якими міг бути предмет, на який вказує потерпілий (камінь) і відповідають механізму нанесення тілесних ушкоджень, які відображені в слідчому експерименті.
Умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч.2 ст.125 КК України, а саме: умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом

Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, визнав повністю. Від дачі пояснень відмовився в порядку ст.63 Конституції України.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав обвинувачення; міру покарання, до якої слід засудити обвинуваченого, залишив на розсуд суду.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим ОСОБА_4 , тому просить суд визнати його винним та призначити покарання за ч.2 ст. 125 КК України у виді арешту на строк чотири місяці.

Докази надані стороною обвинувачення та стороною захисту

Стороною обвинувачення суду надані наступні докази:
- протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 25.04.2021 року, відповідно до якого 25.04.2021 року отримано заяву від ОСОБА_5 , де він заявив, що 25.04.2021 близько 11 години 20 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив сварку, ображав нецензурною лайкою, розкидав каміння, розбив скло на автомобілі, кинув камінь потерпілому в ділянку голови;
- довідку травматологічного пункту КНП «Центральна міська клінічна лікарня» Ужгородської міської ради №2845/689, відповідно до якої ОСОБА_5 , 1971 року народження, звернувся 25.04.2021 о 12 год. 30 хв. в поліклініку з травмою «забійна рана голови»;
- повідомлення про прийняття і реєстрацію заяви від 26.04.2021 року;
- повідомлення про початок досудового розслідування від 26.04.2021 року;
- доручення про проведення досудового розслідування від 26.04.2021 року;
- висновок експерта Ужгородського районного відділення судово-медичної експертизи №143 від 20.05.2021 року, відповідно до якого на момент судово медичного обстеження на тілі ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді ушитої рани на шкіряних покривах волосистої частини лобної ділянки голови по центру. Дані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів але не більше як 21 день і по цій ознаці згідно з п.2.3.3. «Правил судово медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. По давності виникнення вищевказаних тілесних ушкоджень включаються в час події, яка мала місце 25.04.2021 року;
- протокол проведення додаткового слідчого експерименту від 08.06.2021 року за участю потерпілого ОСОБА_5 , 1971 року народження; потерпілим були відтворені події, які мали місце 25.04.2021 та під час яких потерпілий ОСОБА_5 демонстрував як саме, в яке місце, кількість ударів, які ОСОБА_4 наносив йому;
- фототаблицю до протоколу слідчого експерименту від 08.06.2021 року за адресою: м.Ужгород, вул. Минайська,25;
- постанову про зміну правової кваліфікації кримінального провадження від 24.06.2021 року, відповідно до якої постановлено кримінальне провадження №0000388 від 26.04.2021 року за ознаками кримінального правопорушення ч.1 ст.125 КК України перекваліфікувати на ч.2 ст. 125 КК України;
- додатковий висновок експерта Ужгородського районного відділення судово-медичної експертизи №201 від 17.06.2021 року, відповідно до якого на момент судово медичного обстеження на тілі ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді ушитої рани на шкіряних покривах волосистої частини лобної ділянки голови по центру. Дані тілесні ушкодження: забійна рана (ушита) лобової ділянки голови по центру виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, яким міг бути предмет, на який вказує потерпілий (камінь) і відповідають механізму нанесення тілесних ушкоджень, які відображені в слідчому експерименті;
- показання потерпілого ОСОБА_5 , який в судовому засіданні, будучи приведеним до присяги, надав наступні показання: його син ОСОБА_4 на ґрунті особистих неприязнених відносин хотів вдарити його, однак потерпілий відвернувся, внаслідок чого обвинувачений вдарив жінку потерпілого; після цього обвинувачений ОСОБА_4 вибіг на подвір`я будинку, потерпілий вибіг за ним, і на подвір`ї будинку обвинувачений кинув камінь, який попав потерпілому в голову. Точну дату даних подій не пам`ятає, але такі мали місце приблизно в квітні 2021;
- показання свідка ОСОБА_5 , в судовому засіданні, яка будучи приведеною до присяги, дала наступні показання: 25.04.2021 вони з чоловіком ОСОБА_5 перебували у себе вдома в АДРЕСА_2 , збиралися обідати. З`явився їх син ОСОБА_4 , який знаходився в неадекватному стані, та який почав суперечку з її чоловіком ОСОБА_5 . Коли свідок побачила суперечку, то відвернулася, щоб сховати ножі, і в цей момент відчула сильний удар, який їй наніс її син. Після чого свідок пішла в спальню, син ОСОБА_4 втік на вулицю, почав бити їх автомобіль, чоловік вийшов слідом за сином, де обвинувачений кинув в його голову камінь. Після цього свідок викликала працівників поліції та швидку допомогу.

Стороною захисту суду докази не надавались.

Оцінка наданих сторонами доказів, їх позицій та показів обвинуваченого, а також висновки суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у пред`явленому обвинуваченні.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, адже ні підозра, ні обвинувачення не можуть відповідно до ч. 3 ст. 17 КПК України ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а сукупність зібраних доказів суд оцінює з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Дослідивши у судовому засіданні надані стороною обвинувачення докази, суд дійшов висновку про те, що надані докази є належними, оскільки прямо та непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність та можливість використання доказів.

Крім того, суд також вважає, що надані стороною обвинувачення докази є допустимими, оскільки зібрані у порядку, установленому Кримінальним процесуальним кодексом України, та отримані без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, чи завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Інші документи, які надані стороною обвинувачення, не є доказами, а лише процесуальними рішеннями, відомостями, що характеризують особистість обвинуваченого чи інші рішення, які вирішують певні процедурі питання досудового розслідування, встановлюють чи визначають певні процесуальні статуси, або їх затверджують. Тому суд їх не оцінював відповідно до положень ст. 94 КПК України, оскільки сторона захисту не посилалась не те, що ці процесуальні рішення прийняті в порушення вимог КПК.

Проведеним у судовому засіданні дослідженням доказів судом також установлено, що надані стороною обвинувачення докази, як і показання свідка та потерпілого, є достовірними та достатніми, оскільки не протирічать один одному, та у своїй сукупності надають можливість суду зробити висновок про доведеність винуватості обвинуваченого поза розумним сумнівом у передбаченому законом порядку.

При доведеності винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом, суд відповідно до ст. 17 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» враховує правову позицію Верховного суду, викладену у справі № 712/13361/15 (провадження № 51-1604км18, ЄДРСРУ № 74777387). у постанові від 12 червня 2018 року. Крім того, суд враховує правову позицію Верховного суду, викладену у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к (провадження № 51-597км17, ЄДРСРУ № 75286445). Зокрема при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК.

Отже, судом безперечно, тобто відповідно до ст. 17 КПК України - поза розумним сумнівом, встановлено, а стороною обвинувачення доведено, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, а саме: умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання
Суд вважає, що підстави застосування статей 69, 69-1 КК України при призначенні покарання відсутні.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.
За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.
Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.
З урахуванням викладених обставин по справі, особистості обвинуваченого, який має середню освіту, але офіційно не працює, суспільно-корисною працею не займається, не одружений, раніше був засуджений 05.07.2021 року вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу, на обліку в наркологічному диспансері та на обліку в лікаря-психіатра не перебуває, тяжкості вчиненого кримінального проступку, покарання, яке передбачено за вчинений кримінальний проступок, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, шляхом призначення ОСОБА_4 покарання у виді громадських робіт строком на 180 годин, оскільки обмежень ОСОБА_4 для відбування покарання у виді громадських робіт не має.
Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням статей 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання.
Бо, на думку суду, залучення до такого виду праці створить процес позитивних змін, які відбуваються в особистості та створюють готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Крім того, такий вид покарання застосується через органи пробації, якими передбачено проходження пробаційних програм, які передбачені для осіб, які засуджені до покарань не пов`язаних з позбавленням волі, і що наддасть можливість ОСОБА_4 змінити прокримінальне мислення та попередити вчинення ним повторних кримінальних правопорушень.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено.

У даному кримінальному провадженні щодо обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався. Отже, ураховуючи те, що під час судового розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу від прокурора на розгляд суду не надходило, тому підстав передбачених ст. ст. 177, 178 КПК України для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Судові витрати по справі відсутні.

Речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст. 7, 100, 124, 128, 373, 374, 376, 377, 394, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком на 180 годин, але не більше чотирьох годин на день.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_6