Справа № 199/7125/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро погоджене з прокурором Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_3 клопотання слідчого СВ ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про арешт майна, заявлене в рамках кримінального провадження №0000675, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.3 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Амур-Нижньодніпровського районного суд м. Дніпропетровська звернувся слідчий за погодженням із прокурором із вищевказаним клопотанням, в обґрунтування якого послався на те, що в СВ ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000675, кваліфікованому за ст.185 ч.3 КК України. В рамках даного кримінального провадження 26 жовтня 2021 року за наслідками проведеного на підставі ухвали слідчого судді обшуку за адресою місця проживання ОСОБА_5 в кв. АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено телевізор, мобільний телефон і шубу з хутра, які імовірно є предметами злочинних посягань в рамках інших розслідуваних кримінальних проваджень. За таких обставин, посилаючись на те, що вказане майно є речовими доказами в інших кримінальних провадженнях, слідчий просив його клопотання задовольнити та накласти арешт на зазначене майно.

В судове засідання слідчий, прокурор, власник (володілець) майна не з`явились, від слідчого надійшла заява про розгляд клопотання за його відсутності.

Дослідивши матеріали поданого слідчим клопотання, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

В судовому засіданні встановлено, що СВ ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000675, кваліфікованому за ст.185 ч.3 КК України та порушеному за фактом здійсненої 19 серпня 2021 року з кв. АДРЕСА_2 крадіжки майна потерпілої ОСОБА_6 ноутбуку «Asus» та мобільного телефону Xiaomi Redmi 9А ІМЕІ 1: НОМЕР_1 та ІМЕІ 2: НОМЕР_2 .
Ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2021 року надано дозвіл на проведення обшуку житла квартири АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_7 та є місцем фактичного проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини розслідуваного кримінального правопорушення, відшукання та вилучення знаряддя та/або засобів вчинення злочину або майна, які були здобуті у результаті його вчинення та мають безпосереднє відношення та значення для розслідуваного кримінального правопорушення, відповідають ознакам речових доказів у даному кримінальному провадженні, а саме: ноутбуку «Asus», мобільного телефону Xiaomi Redmi 9А ІМЕІ 1: НОМЕР_1 та ІМЕІ 2: НОМЕР_2 .
26 жовтня 2021 року на підставі вищевказаної ухвали проведено обшук у квартирі АДРЕСА_1 , за наслідками чого виявлено та вилучено телевізор «Xiaomi Mi» s/n 24841/81, мобільний телефон «Samsung SM J700H/DS» imei 1: НОМЕР_3 , imei 2: НОМЕР_4 , а також шубу із застібкою у вигляді метелика.
За змістом ст.ст.131, 132, 167, 170 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, різновидом яких є тимчасове вилучення майна та арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених КПК України.

Частиною 3 ст.132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

За змістом ст.ст.168, 208, 234, 236 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку.

Відповідно до ст.170 ч.1 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частинами 2, 3 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Згідно ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частинами 10, 11 ст.170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому КПК України порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст.173 ч.1 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч.1 ст.170 КПК України, тобто наявність ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.

Аналізуючи наведені слідчим в його клопотанні фактичні обставини, як підстави для задоволення клопотання, в контексті долучених до клопотання матеріалів, як доказів таких фактичних обставин, з урахуванням на вказані вище положення чинного кримінального процесуального законодавства, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення такого клопотання. Правова позиція суду, покладена в основу такого результату розгляду клопотання, ґрунтується на тому, що застосування арешту майна як різновиду заходів забезпечення кримінального провадження має слугувати меті досягнення дієвості саме того кримінального провадження, в рамках якого такий арешт здійснюється. У поданому слідчим клопотанні ставиться питання про арешт майна для збереження речових доказів, а тому таке майно повинно мати значення речових доказів саме у кримінальному провадженні №0000675, в рамках якого подане. Разом з тим, як слідує зі змісту клопотання та його матеріалів, майно, арешт якого просить здійснити слідчий, не було предметом злочинного посягання у кримінальному провадженні №0000675 і не має жодного прямого відношення до нього, натомість може бути предметом злочинів, які розслідуються у зовсім інших кримінальних провадженнях. Таким чином, оскільки арешт майна, який просить здійснити слідчий, не має на меті досягнення дієвості саме кримінального провадження №0000675, суд при ходить до висновку про невідповідність клопотання, його меті нормам ст.ст.131, 173 КПК України, а тому і про відсутність підстав для задоволення такого клопотання слідчого.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.98, 131, 132, 167, 168, 170, 173, 208, 234, 236, 309, 369-372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погодженого з прокурором Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про арешт майна, заявленого в рамках кримінального провадження №0000675, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.3 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного провадження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1