Справа № 136/570/19
провадження №1-кп/136/37/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000042 від 14.02.2019 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Луківці, Вижницького району, Чернівецької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, неодруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, непрацюючого, раніше судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження

з боку обвинувачення

прокурора ОСОБА_4

з боку захисту

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , 13.02.2019 року біля 12 години, під час продажу ікон, знаходячись всередині житлового будинку ОСОБА_5 , що розташований в АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклого умислу на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи повторно, шляхом вільного доступу, умисно, таємно здійснив крадіжку грошей у сумі 7 050 грн., які непомітно для ОСОБА_5 з необережності випали з книги на підлогу кімнати. Після чого ОСОБА_3 залишив домогосподарство останньої з викраденими коштами, якими розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_5 матеріальної шкоди на загальну суму 7050 грн.
Такі умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за кваліфікуючою ознакою - крадіжка, вчинена повторно.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав за обставин вказаних в обвинувальному акті, які підтвердив суду, погодившись з кваліфікацією вчиненого ним діяння, у вчиненому щиро розкаявся.
Суд переконався, що показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.
Ураховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість та, беручи до уваги, що інші учасники судового провадження не оспорюють фактичних обставин кримінального провадження, і судом також встановлено, що учасники судового розгляду розуміють правильно зміст цих обставин, не має сумніву у добровільності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, що узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України.
Суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за кваліфікуючою ознакою - крадіжка, вчинена повторно.
Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості, особу винного, а саме: ОСОБА_3 раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо за відомостями органу місцевого самоврядування; на обліку в лікаря психіатра та в наркологічному кабінеті не перебуває.
Суд враховує досудову доповідь органу з питань пробації за висновками якого ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення середній, а його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, оскільки він не становить небезпеки для суспільства.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину щодо особи похилого віку.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді обмеження волі на строк в межах санкції частини статті, за якою кваліфіковано його діяння.
При цьому, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та інших обставин справи, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та ізоляції його від суспільства, а тому приймає рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.75 КК України із покладенням обов`язків, що передбачені ст.76 КК України.
Вказаний висновок суду ґрунтується на тому, що з моменту вчинення злочину обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаявся у вчиненому, відшкодував повністю шкоду, що свідчить про його усвідомлення вчиненого діяння.
За таких обставин іспитовий строк буде більш сприятливим чинником щодо виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та стримуючим фактором від вчинення нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не застосовувався.
Керуючись ст.65 КК України, ст. 368, 370, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю в 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно ст. 76 ч.1 п.п. 1, 2 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки на протязі іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1