УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2021 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , володільців майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 420 201 110 300 002 04 від 07.10.2020 за ч. 2 ст. 2551, ч. 2 ст. 307 КК України про накладення арешту на майно,
у с т а н о в и в:
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 про накладення у кримінальному провадженні за № 420 201 110 300 002 04 від 07.10.2020 за ч. 2 ст. 2551, ч. 2 ст. 307 КК України арешту на грошові кошти, вилучені 16.08.2021 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування клопотання зазначено, що СУ ГУНП у Київській області здійснюється досудове розслідування у вказаному вище кримінальному провадженні, яким встановлено, що на території ДУ «Білоцерківська виправна колонія № 35» за адресою АДРЕСА_2 , засуджені та цивільні особи розповсюджують наркотичні засоби.

Зокрема, проведеними слідчими діями з`ясовано, що до протиправної діяльності причетний ОСОБА_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час проведення 16.08.2021 обшуку за місцем мешкання ОСОБА_5 за вказаною вище адресою виявлені та вилучені грошові кошти загальною сумою 70 748 грн.

На думку прокурора, вилучені грошові кошти отримані ОСОБА_5 внаслідок здійснення протиправної діяльності, мають незаконне походження, отже є речовими доказами у кримінальному провадженні, потребують подальшого збереження, у зв`язку з чим підлягають арешту.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.

Володільці майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просили відмовити у задоволенні клопотання, оскільки вилучені грошові кошти належать Державному дендрологічному парку «Олександрія» Національної академії наук України, де ОСОБА_4 працює черговим касиром, грошові кошти отримані нею у зв`язку з виконанням нею посадових обов`язків з метою подальшої передачі до банку.
ОСОБА_4 просила врахувати, що кошти це виручка за реалізацію вхідних квитків до дендропарку, передані їй іншими касирами відповідно до касової книги та повинні бути внесені на розрахунковий рахунок Державного дендрологічного парку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НАН України.
Слідчий суддя, заслухавши прокурора, заперечення володільця майна, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, дійшов висновку про таке.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Зазначене положення Конституції покладене в основу однієї з засад кримінального провадження, сутність якої відображена у ст. 16 КПК України та передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається лише тимчасове вилучення майна.

Наведена засада гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими якого є можливість безперешкодного володіння, користування та розпорядження об`єктом права власності, допускається виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Отже, навіть тимчасове обмеження права власності є фактичне позбавленням власника майна можливості на свій розсуд користуватися та розпоряджатися цим майном, що є тотожним позбавленню права власності.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

З вищеназваною конституційною нормою кореспондуються положення ст. 2 КПК, якою до завдань кримінального провадження, з-поміж іншого, віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

Главою 2 КПК встановлені засади, тобто основоположні принципи кримінального провадження, до яких, серед інших, віднесені верховенство права (ст. 8 КПК), законність (ст. 9 КПК).

Так, кримінальним процесуальним законом наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, Кримінального процесуального кодексу.

Сукупність наведених норм кримінального процесуального законодавства, їх внутрішній, змістовний зв`язок доводять, що будь-які процесуальні рішення, дії слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинені під час досудового розслідування, мають відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Статтею 131 КПК арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Враховуючи, що слідчий суддя має можливість встановити наявність у кримінальному провадженні певних обставин виключно з матеріалів поданого клопотання, на його ініціатора і покладається відповідний обов`язок.

Досліджуючи існування на момент розгляду клопотання про накладення арешту зазначених складових, слідчий суддя відмічає, що надані матеріали з достатньою повнотою свідчать про вчинення кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 2551, ч. 2 ст. 307 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом вчинення злочину.

Абзацом другим вказаної норми визначено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У силу ч.2 ст. 170 КПК арешт майна допускається серед іншого з метою збереження речових доказів.

Для реалізації встановленої законом мети відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи, якщо воно відповідає зазначеним у ст. 98 КПК критеріям.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди його вчинення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, набуті кримінально протиправним шляхом, були об`єктом кримінально протиправних дій.

З наведеного витікає, що певне майно підлягає арешту лише у разі, якщо воно відповідає переліченим вище вимогам та є доказом обставин вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Прокурор, обґрунтовуючи клопотання, зазначив, що вилучені під час обшуку грошові

підлягають арешту, оскільки, на його думку, набуті гр. ОСОБА_5 злочинним шляхом.

Водночас, з долучених ОСОБА_4 документів вбачається, що грошові кошти, вилучені під час обшуку за місцем мешкання останньої, належать Державному дендрологічному парку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Національної академії наук України та отримані нею у зв`язку з виконанням функціональних обов`язків чергового касира дендропарку з метою подальшого внесені на розрахунковий рахунок Державного дендрологічного парку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НАН України.
Крім того, матеріалів клопотання вбачається, що збут наркотичних засобів здійснювався за безготівкові кошти, що також спростовує аргументи ініціатора клопотання про незаконність походження вилучених у ОСОБА_4 грошових коштів.
Таким чином, стороною обвинувачення не доведені правові підстави застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, що у силу ч. 2 ст. 173 КПК має наслідком відмову у задоволенні клопотання.

Керуючись вимогами ст. 2, 7, 8, 9, 16, 98, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 про накладення у кримінальному провадженні № 420 201 110 300 002 04 від 07.10.2020 за ч. 2 ст. 2551, ч. 2 ст. 307 КК України арешту на грошові кошти, вилучені 16.08.2021 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , відмовити.
На ухвалу упродовж п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1