Категорія: арешт майнаДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря содового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

володільців майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9 ,

слідчого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000046 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 листопада 2021 року про відмову в накладенні арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_10 , за погодженням із прокурором у кримінальному проваджені прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Територіального управління Державного бюро розслідувань Волинської обласної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Луцького міськрайонного суду з клопотанням про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, а саме на частку квартири за адресою АДРЕСА_1 , яка перебуває у спільній сумісній власності підозрюваного ОСОБА_7 , із забороною відчуження та розпорядження.
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 листопада 2021 року в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою, передчасною і підлягає скасуванню, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження у зв`язку з тим, що суд не взяв до уваги докази, які істотно могли вплинути на його висновки. Просить ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою клопотання слідчого задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав зміст ухвали слідчого судді та основні доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, володільців майна та їх представника, які проти задоволення апеляційної скарги заперечили, пояснення слідчого, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.
Згідно ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Так ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, тобто з метою конфіскації майна, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд, у випадку передбаченому Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Місцевий суд дійшов вірного висновку, що матеріали провадження не містять будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на дане конкретне майно.
Твердження прокурора про те, що незабезпечення накладення арешту на частку квартири за адресою АДРЕСА_1 , яка перебуває у спільній сумісній власності підозрюваного надасть можливість у подальшому відчужити її шляхом продажу або дарування, є голослівними, зважаючи на відсутність в матеріалах доданих до клопотання прокурора відповідних підтверджуючих доказів.
Також слідчий суддя вірно зазначив, що до клопотання про арешт майна слідчим не долучено жодних доказів та не навів доводів, що дозволяли б слідчому судді встановити розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Так слідчий просив накласти арешт на об`єкт нерухомого майна, а саме на частку квартири за адресою АДРЕСА_1 , яка перебуває у спільній сумісній власності підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною відчуження та розпорядження, однак, не вказав на яку саме конкретну частку, так як з матеріалів провадження вбачається, що окрім ОСОБА_7 власниками об`єкта нерухомості являються ще і інші особи, які там проживають і є особами пенсійного віку.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, а тому доводи викладені в апеляційній скарзі про незаконність ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Керуючись ст. ст. 170, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 листопада 2021 року про відмову в накладенні арешту на майно залишити без змін.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: