Категорія: крим. Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 листопада 2021 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
адвоката ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0002768 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області 19.10.2021, якою задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 01.12.2021, відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в с. Балабанівка, Оратівського району Вінницької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
який органами досудового слідства підозрюється за ч. 2 ст. 186 КК України тобто відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Слідчий суддя, обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, мотивував прийняте рішення тим, щонаявна обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_7 тяжкого кримінального правопорушення за яке передбачено покарання, у виді позбавлення волі строком до 6 років. В судовому засіданні встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК Українита враховуючи обставини вчиненого та особу підозрюваного слідчий суддя дійшов до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному випадку є недоцільним та не можливим і саме тримання під вартою може запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам, а тому дане клопотання слідчий суддя вважає обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає до задоволення.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначив розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, який вчинений із застосуванням насильства.
В апеляційній скарзі адвоката в інтересах підозрюваного, ставиться питання про скасування ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком 45 діб, оскільки в порушення вимог КПК України до поданого клопотання слідчого не було надано жодного доказу стосовно того, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків; а також переховуватись від слідства та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення так і ухвала слідчого судді не містить обставин, на підставі яких вони дійшли висновку про наявності зазначених ризиків та просить постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому в обранні відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного домашній арешт в нічний час, а в разі залишення запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, адвокат просив обрати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На думку адвоката при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчим суддею не було враховано те, що ОСОБА_7 не обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України.

Крім того, адвокат в своїй апеляційній скарзі посилається, що підозрюваному взагалі не обрано заставу, а тому, відповідно до норм ч. 5 ст. 182 КПК України відносно підозрюваного має бути застосовано заставу, що не є непомірно обтяжливою для сім`ї підозрюваного, а саме в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Також, захисник вказує на те, що на ОСОБА_7 не покладалося жодних процесуальних обов`язків, відсутні будь-які докази, що підозрюваного оголошували в розшук, а сам факт тяжкості злочину не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, на думку адвоката, судом першої інстанції не враховано, що підозрюваний позитивно характеризується, з 2019 року не вчинив жодного правопорушення, працює, має постійне місце проживання, доглядає за матір`ю і двома дітьми та має дружину, з якою проживає у цивільному шлюбі.

Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_7 , які просили задовільнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Метою застосування запобіжного заходу відповідно до статті 177 КПК України є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам, серед іншого, переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, іншим чином вчинити інше кримінальне правопорушення.
Із зазначених положень слідує, що запобіжні заходи є заходами превентивного характеру, що застосовуються з метою запобігання протиправній поведінці обвинуваченого і забезпечення кримінального провадження. Превентивний характер цих заходів чітко проявляється в цілях її застосування, якими є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, які статтею 177 КПК України віднесено до ризиків у кримінальному провадженні.
Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність сукупності, як обґрунтованої підозри так і наведених ризиків.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки, а ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 186 КК України за яке передбачено покарання, у виді позбавлення волі строком до 6 років.
Посилання адвоката на необґрунтованість підозри ОСОБА_7 не береться апеляційним судом до уваги, оскільки за правовими позиціями Європейського суду з прав людини "обґрунтована підозра" це наявність фактів або відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Наявність обґрунтованої підозри є обов`язковим елементом застосування запобіжного заходу на стадії досудового розслідування (досудового розгляду кримінальної справи), що також випливає з рішень Європейського суду з прав людини.
Зазначене свідчить про те, що на стадії вирішення питання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя не може надавати оцінку "обґрунтованості підозри" в розрізі оцінки всіх доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення.
Тому суд не оцінює доводи сторони захисту щодо не доведення винуватості обвинуваченого та виходить з наявності обґрунтованої підозри, що знайшла своє відображення та викладена в клопотанні слідчого.
Крім того, оцінка доказів вини чи невинності підозрюваного, наявності чи відсутності провокації, також має проводиться не на стадії вирішення питання про обрання запобіжного заходу підозрюваному.
При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.
Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.
Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права та свободи підозрюваного має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним КПК України конкретним підставам і меті), що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Ризиками у кримінальному провадженні є наявність відомостей, які свідчать про можливість виникнення у майбутньому проявів протиправної поведінки обвинуваченого.
Слідчий суддя правильно врахував, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за ч. 2 ст. 186 КК України, який був поєднаний з насильством, за вчинення якого може бути призначений лише реальний строк у вигляді позбавлення волі до 6 років, а отже, він може переховуватись від органів досудового розслідування, зважаючи на те, що він вже перебував у розшуку та був затриманий на виконання ухвали слідчого судді Вінницького міського суду від 19.12.2019 про надання дозволу на затримання підозрюваного, з метою його приводу до суду (а. к. п. 21, 22) та постанови слідчого про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_7 від 28.12.2019 (а. к. п. 26, 27), а тому твердження адвоката про відсутність доказів про розшук ОСОБА_7 не береться судом до уваги. Наявність конкретних заходів, що мають здійснюватись працівниками поліції під час розшуку не є предметом розгляду у судовому засіданні про обрання запобіжного заходу.

Крім того, не може бути підставою для скасування ухвали слідчого судді, посилання захисника на відсутність процесуальних обов`язків покладених на підозрюваного, оскільки йому вручалося повідомлення про підозру у цьому кримінальному провадженні, де йому була надана пам`ятка про процесуальні права та обов`язки (а. к. п. 16-18), про що свідчить його особистий підпис.
Наведені доводи підтверджують наявність ризиків, що передбачені п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та спростовують твердження адвоката про їх відсутність.
Правова позиція Європейського суду з даного питання викладена у справі «Москаленко проти України» остаточне рішення від 20 травня 2010 року п.34. Передбачає, Суд вважає, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою.
Аналогічна позиція викладена у рішенні ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України» де зазначено, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі.
Наявність у ОСОБА_7 позитивної характеристики, місця проживання, малолітніх дітей, матері похилого віку, цивільної дружини та хвороби не є тими підставами, які можуть суттєво вплинути на наявність ризиків, що доведені слідчим, та не вплинули на виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і вчинення кримінальних правопорушень, а отже і не можуть служити підставами для скасування ухвали слідчого судді.
На час розгляду апеляційної скарги ні обставини, за яких оголошені підозри, ні кваліфікація скоєного органами досудового слідства не скасовані і не змінені.
Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Враховуючи, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину саме із застосуванням насильства слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою правомірно не визначив розмір застави.
Зважаючи на наведене, немає обставин, передбачених ст. 178 КПК України, які би перешкоджали підозрюваному перебувати під вартою, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги адвоката без задоволення.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, у провадженні не встановлено.
Керуючись ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів
постановила :
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області 19.10.2021, якою задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 01.12.2021 відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала остаточна оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_9