Справа № 644/1311/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисників адвокатів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000001 від 01.01.2021 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, з середньою освітою, в силу ст.89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, -

в с т а н о в и в:
01 січня 2021 року, ОСОБА_7 , перебував за місцем свого мешкання, в квартирі АДРЕСА_2 , спільно зі своїм колишнім однокласником ОСОБА_4 та вживав з останнім спиртні напої. Приблизно о 02 год. 30 хв. між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 виник словесний конфлікт, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин. Під час конфлікту, ОСОБА_7 діючи з раптово виниклим умислом, направленим на заподіяння тілесних ушкоджень, взяв кухонний ніж та усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, підійшов до ОСОБА_4 , який в цей час перебував в коридорі квартири, та обхвативши його лівою рукою за шию, притиснув його голову до своєї грудної клітини, а правою рукою в якій тримав ніж, завдав останньому два удари в ділянку грудної клітини, зліва. Після отриманих ножових поранень ОСОБА_4 вибіг із квартири на вулицю, а ОСОБА_7 залишився в квартирі та продовжив вживати спиртні напої.

0 02 год. 55 хв. цього ж дня, на прохання ОСОБА_4 , свідком ОСОБА_8 , який у цей час перебував неподалік будинку ОСОБА_7 , була викликана бригада швидкої невідкладної медичної допомоги. В подальшому потерпілого було госпіталізовано до КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17» ХМР, де йому була надана своєчасна кваліфікована медична допомога.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №09/153-с/2021 від 27.01.2021 року, ОСОБА_4 , у зв`язку з вказаними подіями були спричинені наступні тілесні ушкодження: колото-різана рана задньо-бокової поверхні грудної клітини зліва проникаюча до грудної порожнини з розвитком лівобічного гідропневмотораксу - яка відноситься за ступенем тяжкості до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя; непроникаюча колото-різана рана задньо-бокової поверхні грудної клітини зліва, яка відноситься за ступенем тяжкості до легкого тілесного ушкодження, що спричинило за собою короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6-ть днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня). Ці ушкодження виникли від колючо-ріжучої дії гострого предмету.

Допитаний в судовому засіданні у якості обвинуваченого ОСОБА_7 з кваліфікацією органу досудового розслідування за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст.115 КК України не погодився та зазначив, що умислу на позбавлення життя потерпілого у нього не було. Вважає, що його дії повинні кваліфікуватися за ст. 124 КК України, як умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони.

Про обставини інкримінованих подій обвинувачений показав, що ОСОБА_4 проживав у нього з середини грудня 2020 року. Потерпілий був його однокласником і у них до інкримінованих подій були дружні стосунки. Жодних конфліктів та непорозумінь між ними ніколи не було. 31 грудня 2020 року, з 14.00 год. вони стали проводжати «Старий рік» та святкувати настання «Нового року», вживали спиртні напої. Святкували на кухні. До 01.00 год. 01 січня 2021 року у них закінчилося спиртне, вжили вони разом дві пляшки горілки об`ємом 0,7 л. та 0,5 л. Він з потерпілим пішли до кімнати відпочивати. Через деякий час його розбудив потерпілий, сказав, що придбав ще пляшку горілки і сказав йому йти до кухні та продовжити вживати спиртне, це було близько 02.00 год. Сидячі на кухні вони вжили ще більш ніж півпляшки горілки. Коли він підвівся із-за столу і повернувся до крану з водою, ставши спиною до потерпілого, в цей момент відчув біль у правому тазостегневому суглобі, повернувши голову побачив ніж з рукояткою сріблястого кольору, який стирчав у нього в правій сідниці. Витягнувши ніж з сідниці своєю правою рукою, він стоячи обличчям до ОСОБА_4 наніс йому колючий удар ножем у грудну клітину зліва. ОСОБА_4 відразу ударив його кулаком, якої руки не пам`ятає, у праву частину грудної клітини і він впав з висоти власного зросту на меблі, які знаходились поряд, вдарившись лівою стороною тулуба. Коли встав на ноги ОСОБА_4 вже не було. Ніж яким він спричинив ОСОБА_4 поранення був кухонний і належав потерпілому. Довжина леза ножа сантиметрів 10, ширина леза не більше 2 см. Куди подівся ніж після вказаних подій йому не відомо. Зранку, вдома, його затримали співробітники поліції.

Також ОСОБА_7 зазначив, що у скоєному він розкаюється, у нього була змога вбити потерпілого, оскільки він фізично більш сильніший та у той час був більш тверезий ніж потерпілий, однак він не бажав цього робити, та не мав умислу позбавляти останнього життя. Зазначені дії він вчинив лише з метою самозахисту. Шкодує про те, що трапилося.
Прокурор вважав вину ОСОБА_7 доведеною дослідженими під час судового розгляду доказами в межах ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України. Вважає, що дії ОСОБА_7 були спрямовані на позбавлення життя потерпілого, а досліджені судом докази не дають підстав вважати, що обвинувачений мав намір спричинити потерпілому будь-які тілесні ушкодження, а не ті, що неминуче потягнуть його смерть.
Разом з тим, вина обвинуваченого ОСОБА_7 в обсязі встановленому судом, в межах висунутого обвинувачення, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, а саме:
Показаннями потерпілого ОСОБА_4 , який під час допиту в судовому засіданні показав, що до інкримінованих обвинуваченому подій між ним та ОСОБА_7 були дружні стосунки, жодних конфліктів між ними ніколи не було. Товаришували вони ще зі школи. Через сварки з дружиною він пішов з сім`ї та з середини грудня 2020 року став мешкати з ОСОБА_7 , в його квартирі. Під час проживання він забезпечував себе та ОСОБА_7 продуктами та іншими необхідними речами. ОСОБА_7 не працював, так як перебував під слідством і нещодавно звільнився з слідчого ізолятору. 31 грудня 2020 року вони вранці придбали продукти та спиртне. Приблизно з 15.00 год. стали проводжати «Старий рік» та зустрічати «Новий рік». На двох вжили більше ніж 0,7 л. горілки святкували вони на кухні. Коли закінчилась горілка, була приблизно друга година 01 січня 2021 року, ОСОБА_7 попросив його піти придбати ще пляшку горілки. На що він погодився. Придбавши в кіоску пляшку горілки «Grenday» об`ємом 0,5 л. він повернувся до квартири. Горілку поставив на стіл у кухні та пішов будити ОСОБА_7 , який у цей час вже спав у кімнаті. Перед цим роздягнувся, залишився у джинсах та тапках. Коли ОСОБА_7 прокинувся він став повертатися на кухню. Коли він по коридору дійшов до кухні до нього підійшов ОСОБА_7 та став його обіймати, обхватив його своєю лівою рукою за шию так що притиснув його голову до своїх грудей. Після чого, відразу наніс йому два удари кухонним ножем в ділянку грудної клітини зліва. Удари ОСОБА_7 наносив бокові, зі сторони спини. Ножа тримав у правій руці. Наносячи удари ОСОБА_7 сказав: «Ось твій любимий ніж, з ним тебе і поховають». Дійсно це був його улюблений ніж. Ніж був загальною довжиною близько 20 см., довжина леза 10 см., ширина леза до 2 см., рукоятка сріблястого кольору. Після другого удару у нього в очах стало темніти, але свідомості він не втрачав. Коли присів в коридорі, побачив, що ОСОБА_7 сидить на кухні та відкриває принесену ним пляшку горілки, ніж яким йому були спричинені поранення лежав на столі. У цей час він подумав, що ОСОБА_7 після того як ще вип`є, його вб`є. Після чого, відразу вибіг з квартири на вулицю і став кликати на допомогу, просив викликати швидку. Через деякий час йому перехожі викликали карету швидкої допомоги. Його госпіталізували до 17-ї лікарні де він був прооперований. При заподіянні поранень, ОСОБА_7 інших погроз на спричинення тілесних ушкоджень або смерті не висловлював. Весь конфлікт відбувався нетривалий час, хвилин 5. В лікарні перебував півтора тижня.

Показаннями свідка ОСОБА_8 , який повідомив суду, що 01 січня 2021 року він приблизно о 3.00 год проходив біля буд. АДРЕСА_3 , побачив потерпілого який біг в бік вул. Бекетова і звав на допомогу, просив викликати швидку. Коли потерпілий до нього наблизився він побачив на його спині кров. Потерпілий повідомив, що його порізали, деталі не розповідав. Після цього, він підтримуючи потерпілого викликав швидку допомогу. Швидка приїхала хвилин через п`ять. Після чого, він викликав поліцію. Співробітники поліції також приїхали хвилин через п`ять. Потерпілого госпіталізували до лікарні. Крім потерпілого він на вулиці нікого не бачив, на вулиці людей не було. Потерпілий був одягнутий в джинси і тапки.

Показаннями свідка ОСОБА_9 , який повідомив суду, що він працює старшим оперуповноваженим карного розшуку. 01 січня 2021 року він перебував вдома. Приблизно о 07.00 год. йому з чергової частини райвідділу поліції надійшло повідомлення, що з території прилеглої до буд. АДРЕСА_3 в 17 лікарню було госпіталізовано ОСОБА_4 з ножовим пораненням. Після цього, він став відпрацьовувати територію прилеглу до даного будинку. Оперативним шляхом встановив, що до даних подій причетний ОСОБА_7 . Коли він прийшов до квартири ОСОБА_7 двері йому відчинив обвинувачений. ОСОБА_7 повідомив, що останнім часом проживає разом зі ОСОБА_4 , якому під час святкування «Нового року», під час словесного конфлікту, спричинив ножове поранення. Після цього, він викликав СОГ. Ніяких тілесних пошкоджень він на ОСОБА_7 не бачив і останній йому не повідомляв про наявність у нього поранення та інших тілесних ушкоджень. Під час спілкування ОСОБА_7 був в трусах та светрі, поводив себе спокійно, перебував у стані алкогольного сп`яніння. На сходовому майданчику, на підлозі в коридорі або кухні він бачив сліди схожі на кров. Про наявне у ОСОБА_7 поранення сідниці йому стало відомо вже після складання протоколу затримання у відділі поліції. У 2020 році він вже затримував ОСОБА_7 , у зв`язку із вчиненням останнім аналогічного злочину.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 22.01.2021 року, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_4 та фототаблиці до нього, під час проведення якого потерпілий повідомив про обставини, які передували спричиненню йому тілесних ушкоджень та за яких вони йому були спричинені (т.1, а.с.132-133).
Даними відображеними у протоколі слідчого експерименту від 22.01.2021 року та фототаблиці до нього, проведеного за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , під час проведення якого ОСОБА_7 виклав власну версію подій, які передували нанесенню ним потерпілому ножового поранення, та механізму нанесення потерпілому ножового поранення та спричинення йому поранення правої сідниці (т. 1, а.с. 134-135).
Даними, які відображені в протоколі огляду місця події від 01 січня 2021 року та фототаблиці до нього, проведеного у проміжок часу з 09. год. 20 хв. до 11 год. 10 хв., в якому зафіксоване місце скоєння кримінального правопорушення, яким є однокімнатна квартира АДРЕСА_2 . Вказана квартира знаходиться на першому поверсі. На сходовій площадці від дверей квартири АДРЕСА_4 до виходу із будинку виявлені краплі бурого кольору схожі на кров. Також схожі сліди були виявлені на покривалі, яким було покрито ліжко в кімнаті та на підлозі в кухні. Також перед кухнею була виявлена куртка в якій знаходився паспорт на ім`я ОСОБА_4 . На столі в кухні виявлена розпочата пляшка горілки «Grenday».

Протоколом огляду предметів від 18.02.2021 року, в якому зафіксовано факт огляду речей вилучених під час проведення огляду місця події 01.01.2021 року та затримання ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України ( т.1, а.с. 140-141). Постановою слідчого від 18.01.2021 року, перелічені в протоколі огляду предметів речі визнані речовими доказами (т.1, а.с.137-139).
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04.01.2021 року, на підставі ч.3 ст. 233 КПК України, надано дозвіл на проведення обшуку у квартирі АДРЕСА_2 , який був фактично проведений 01.01.2021 року (т.1, а.с.98-99).
Протоколом затримання ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України, в якому зафіксовано, що фактично обвинуваченого було затримано 01.01.2021 року о 11 год. 15 хв. та під час його обшуку в приміщенні відділу поліції було вилучено його одяг в який він був одягнутий під час вказаних подій (т. 1, а.с. 120-122).
Даними, які зазначені в картці виїзду швидкої медичної допомоги за №5498 від 01.01.2021 року, а саме, що виклик було здійснено на адресу АДРЕСА_3 о 02 год. 55 хв. ОСОБА_4 було встановлено попередній діагноз: колото-різана рана грудної клітини (т.1, а.с. 143).
Висновком експерта № 09/153-С/2021 від 27.01.2021 р.,згідно якого потерпілому ОСОБА_4 були спричинені наступні тілесні ушкодження: колото-різана рана задньо-бокової поверхні грудної клітини зліва проникаюча до грудної порожнини з розвитком лівобічного гідропнемвотораксу; непроникаюча колото-різана рана задньо-бокової поверхні грудної клітини зліва, які виникли від колючо-ріжучої дії гострого (их) предмету (ів) та могли бути отримані у термін, вказаний гр-ном ОСОБА_4 .

По ступеню тяжкості колото-різана рана задньо-бокової поверхні грудної клітини зліва проникаюча до грудної порожнини з розвитком лівобічного гідропнемвотораксу це тяжке тілесне ушкодження, яке небезпечне для життя; непроникаюча колото-різана рана задньо-бокової поверхні грудної клітини зліва - це легке тілесне ушкодження, що спричинило за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 ть днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня).

Обставини на які посилається ОСОБА_4 в ході проведення слідчого експерименту в цілому не суперечать об`єктивним судово-медичним даним в частині способу та механізму спричинення йому тілесних ушкоджень.

Виникнення тілесних ушкоджень, встановлених у ОСОБА_4 при обставинах, на які посилається ОСОБА_7 в ході проведення з ним слідчого експерименту малоймовірно (т.1, а.с. 144-147).

Висновком експерта № 09/5-С/2021 від 02.01.2021 року, згідно якого у ОСОБА_7 мала місце колото-різана рана сідничної ділянки праворуч. Це пошкодження виникло від дії гострого предмету, що має колючо-ріжучі властивості та могло бути отримане не пізніше строку звернення до лікувальної установи (01.01.2021 р.). По ступеню тяжкості це легке тілесне ушкодження яке викликало короткочасний розлад здоров`я тривалістю більше 6 днів, не більше трьох тижнів.
Допитаний під час судового розгляду, за клопотанням сторони захисту, судово-медичний експерт ОСОБА_10 повністю підтвердив висновки наведені в судово-медичній експертизі № 09/153-С/2021 від 27.01.2021 р.

Допитаний під час судового розгляду, за клопотанням сторони захисту, судово-медичний експерт ОСОБА_11 повністю підтвердив висновки наведені в судово-медичній експертизі № 09/5-С/2021 від 02.01.2021 р. Крім того, зазначив, що з урахуванням характеру та локалізації поранення виявленого у ОСОБА_7 , не виключається можливість його самоспричинення власною рукою. Те щоб ніж застряг у сідниці є малоймовірним.

Висновком експерта №14/61-С/21 від 22.01.2021 року, згідно якого кров ОСОБА_7 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти В (т.1, а.с.153).
Висновком експерта № 14/63-С/21 від 11.02.2021 року, згідно якого на джемпері, вилученого у ОСОБА_7 знайдена кров людини (т.1, а.с. 156)
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №48 від 01.02.2021 року, ОСОБА_7 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними.
У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_7 виявляв ознаки вищевказаного хронічного психічного захворювання та перебував у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними (т.1, а.с.150-152).
Суд не може погодитися з доводами досудового слідства щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, як закінчений замах на вбивство, тобто на умисне противоправне заподіяння смерті іншій людині.
Висновки досудового слідства спростовуються дослідженими під час судового розгляду доказами.
Так, обвинувачений не заперечує, що між ним та ОСОБА_4 , з яким у нього були дружні стосунки, під час спільного вживання спиртних напоїв виник словесний конфлікт з невідомих причин. Під час якого ОСОБА_7 вдарив один раз ОСОБА_4 кухонним ножем в грудну клітину, після чого ОСОБА_4 покинув квартиру. Наміру вбивати потерпілого у нього не було. В процесі конфлікту він погроз відносно потерпілого про намір його вбити не виказував, хоча можливість вбити потерпілого у нього була оскільки він фізично сильніше за потерпілого. Ніяких дій з метою спричинення смерті потерпілому не здійснював.
Потерпілий підтвердив, що обвинувачений конкретних погроз відносно нього про вбивство не виказував. Після спричинення йому двох поранень обвинувачений пішов з ножем до кухні та продовжив вживати спиртне. Ніяких дій спрямованих на його утримання в квартирі не здійснював. Можливість спричинити йому ще тілесні ушкодження у обвинуваченого була.
Під час проведення судово-медичної експертизи встановлено, що у потерпілого мало місце колото-різана рана задньо-бокової поверхні грудної клітини зліва проникаюча до грудної порожнини з розвитком лівобічного гідропневмотораксу - яка відноситься за ступенем тяжкості до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя; непроникаюча колото-різана рана задньо-бокової поверхні грудної клітини зліва, яка відноситься за ступенем тяжкості до легкого тілесного ушкодження, що спричинило за собою короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6-ть днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня). Ці ушкодження виникли від колючо-ріжучої дії гострого предмету. З дослідної частини вказаної експертизи вбачається, що непроникаюче поранення має рановий канал завдовжки до 2 см., а проникаюче поранення має рановий канал завдовжки до 4 см.

Законодавець визначає суб`єктивну сторону умисного вбивства у формі умислу. Обвинувачений заперечував наявність у нього умислу на вчинення вбивства потерпілого.
Відповідно до ч.1 ст.15 КК України замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі.
Згідно з ч. 2 ст.24 КК України умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
Виходячи із сукупності всіх обставин інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, зокрема, способу вчинення, характер та локалізацію отриманих потерпілим тілесних ушкоджень - у вигляді колото-різаної рани задньо-бокової поверхні грудної клітини зліва проникаюча до грудної порожнини з розвитком лівобічного гідропнемвотораксу та непроникаючої колото-різаної рани задньо-бокової поверхні грудної клітини зліва, які виникли від дії ножа, попередню поведінку та взаємовідносини обвинуваченого та потерпілого, які перебували у дружніх стосунках, між ними ніколи не було суперечок, під час конфлікту, обвинувачений не мав на меті спричинити потерпілому смерть, хоча мав можливість це зробити, суд прийшов до висновку, що настання смерті не охоплювалося умислом обвинуваченого на позбавлення життя (вбивства) потерпілого.
Відповідно до пункту четвертого Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки та бажає їх настання), а відтак, якщо винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальність за замах на вбивство.
Також злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна настати лише за наслідками, які фактично настали.
Згідно до пункту 22 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, питання про наявність у діях особи умислу на вбивство слід вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, треба врахувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного та потерпілого, що передували події, їх стосунки.
Тобто, замах на вбивство може бути вчинений лише за наявності прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання. Якщо такий умисел не встановлений, особа не може нести відповідальність за замах на вбивство. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Частиною 1 ст. 121 КК України встановлено відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується тільки умисною формою вини. Відповідальність за цією статтею настає і в тих випадках, коли умисел винного було спрямовано на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, якщо фактично було заподіяно тяжке тілесне ушкодження.

В матеріалах кримінального провадження відсутні об`єктивні докази наявності прямого умислу у ОСОБА_7 на вчинення замаху на вбивство ОСОБА_4 . При цьому з матеріалів справи вбачається, що обвинувачений діяв із невизначеним умислом, тобто бажав настання шкідливих наслідків для потерпілого, однак не мав чіткого уявлення про характер і тяжкість можливих наслідків, тому він повинен нести відповідальність за фактично заподіяне.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, висловленою у постанові №5-32кс12 від 31 січня 2013 року, відповідно до якої замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Ціль досягнення суспільно небезпечного результату- це конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності, у тому числі й замаху. Таким чином, наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо особа не мала наміру досягти певних наслідків, то вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.
Встановлені судом обставини підтверджуються наданими у судовому засіданні показаннями обвинуваченого щодо події кримінального правопорушення (часу, місця, способу та інших обставин вчинення кримінального правопорушення), показаннями допитаних у суді потерпілого та свідків, які є логічними та послідовними і узгоджуються з дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами.
При кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 судом також враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема, Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України», у п.43 якого Суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених.
У цій правовій позиції можна виокремити такі конститутивні ознаки: а) обов`язкова наявність сукупності ознак чи неспростовних презумпцій; б) ознаки чи презумпції повинні бути достатньо вагомими; в) чіткими; г) взаємоузгодженими. Тому за відсутності таких ознак не можна констатувати, що вину доведено «поза розумним сумнівом».
З огляду на викладене, з урахуванням всіх обставин даної справи суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_7 з ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, як незакінчений замах на вбивство слід перекваліфікувати на ч. 1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Посилання ОСОБА_7 і його захисника на те, що обвинувачений наніс тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_4 захищаючись від неправомірних дій останнього, після спричинення йому потерпілим поранення сідниці, тобто діяв в межах необхідної оборони або з її перевищенням, не підтверджені належними і допустимими доказами.
Пленум ВСУ у постанові №1 від 26 квітня 2002 року вказав, що при встановленні наявності або відсутності ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини. Якщо суд визнає, що в діях особи є перевищення меж необхідної оборони, у вироку слід зазначити, в чому саме воно полягає.
Пояснення ОСОБА_7 про те, що ножовий удар він наніс ОСОБА_4 , після того як останній безпідставно спричинив йому поранення сідниці, не підтверджені жодним доказом дослідженим в судовому засіданні. Тілесні ушкодження у обвинуваченого, які б були отримані останнім під час необхідної оборони, або її перевищення у обвинуваченого не виявлені. Потерпілий не підтвердив показання обвинуваченого в частині спричинення йому ножового поранення сідниці. Судом встановлено, що ОСОБА_7 є обвинуваченим за ч.1 ст. 121 КК України у іншому кримінальному провадженні. У межах вказаного провадження ОСОБА_7 також деякий час перебував під вартою в СІЗО. Потерпілий під час допиту повідомив суду, що ОСОБА_7 декілька разів хизувався тим, що під час перебування в СІЗО отримав досвід як можливо уникнути відповідальності за спричинення тілесних ушкоджень. Враховуючи вказане, та дані судово-медичної експертизи по ОСОБА_7 , показання судово-медичного експерта ОСОБА_11 , щодо можливості самоспричинення тілесного ушкодження встановленого у ОСОБА_7 , суд вважає, що ОСОБА_7 усвідомивши, що накоїв сам спричинив собі поранення правої сідниці.
Отже, позиція сторони захисту, що дії потерпілого ОСОБА_4 , на які в показаннях посилався обвинувачений, давали б достатні підстави вважати ОСОБА_7 , що має місце реальна і безпосередня загроза посягання на його життя, і останній не усвідомлював і не міг усвідомлювати помилковість свого припущення, внаслідок чого став захищатися і наносити удари потерпілому ножем є неузгодженою та спростовується сукупністю досліджених доказів.
У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відведення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому, такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.
Встановлені судом обставини вказують на те, що дії потерпілого які передували нанесенню йому ударів ножем обвинуваченим за своїми об`єктивними ознаками не могли створити реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди ОСОБА_7 , які б викликали в зв`язку з цим невідкладну необхідність у нанесенні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. А тому посилання сторони захисту на вчинення обвинуваченим злочину в стані необхідної оборони є безпідставними.
З урахуванням викладеного суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 , охоплюються диспозицією складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він у 2014 році притягувався до кримінальної відповідальності за ст. 122 КК України, в силу ст. 89 КК України є особою яка не має судимості, розлучений, працює без офіційного працевлаштування, має повну середню освіту, за місцем проживання та місцем попереднього ув`язнення характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Згідно ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання судом визнається скоєння кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
Призначаючи покарання обвинуваченому за скоєне, суд керується нормами ч. 2 ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України, суд враховує, характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до скоєного, дані про особу обвинуваченого, та вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства. Підстав для застосування статей 69, 75 КК України судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, справедливим і співмірним вчиненому кримінальному правопорушенню.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Судові витрати по справі відсутні.

Питання щодо речових доказів вирішується у відповідності з положеннями ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід обраний ОСОБА_7 , у виді тримання під вартою залишити без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з 01 січня 2021 року, з дня його затримання.
Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 січня 2021року, після набрання вироком законної сили - скасувати.

Речові докази: мобільний телефон марки «Nokia» у корпусі чорного кольору, імеі НОМЕР_1 імеі НОМЕР_2 ., військовий квиток на ім`я ОСОБА_7 - після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_7 . Пляшку з під горілки «Grenday», дві стопки, труси з нашаруванням речовини бурого кольору схожі на кров , дві пари носків, ножі вилучені 01 січня 2021 року під час огляду місця події, футболку синього кольору з вставками блакитного кольору, конверти зі змивами речовини бурого кольору з підлоги на кухні, та під`їзду біля дверей квартири АДРЕСА_2 , конверт зі змивом речовини бурого кольору на марлевий тампон з покривала ліжка, два марлевих тампона зі змивами з обох рук ОСОБА_7 , конверт в середині якого знаходяться ватна паличка зі змивом з правої щоки букального епітелію ОСОБА_4 , конверт в середині якого знаходяться зразок ватної палички, якою відбирався букальний епітелій у ОСОБА_4 , конверт в середині якого знаходяться ватна паличка зі змивом з правої щоки букального епітелію ОСОБА_7 , конверт в середині якого знаходяться зразок ватної палички якою відбирався букальний епітелій у ОСОБА_7 , конверт в середині якого знаходиться зразок крові ОСОБА_7 , після набрання вироком законної сили - знищити. Особисті документи на ім`я ОСОБА_4 з банківськими картками після набрання вироком законної сили повернути потерпілому.

Копію вироку вручити прокурору і обвинуваченому негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через районний суд, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Головуючий суддя: ОСОБА_1