ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/687/21 Справа № 707/1549/20 Категорія: ч.3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000160, № 0000262 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше неодноразово судимого, останні рази:

- 28.04.2016 Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 307, ст. 69 КК України, до 5 років позбавлення волі,

- 26.05.2017 Соснівського районного суду м. Черкаси за ч. 2,3,4 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ст. 71 КК України, до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 3 ст. 185 КК України, на 4 роки позбавлення волі;

- ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 по даному кримінальному провадженню визначено рахувати з 21.09.2021.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 , на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз на загальну суму 3759,35 грн.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

в с т а н о в и л а :
Вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 11.02.2020 о 12-40 год., повторно, таємно, умисно, з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна проник через вікно до приміщення будинку по АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 , однак не встиг викрасти ніяких речей, оскільки був виявлений на місці вчинення злочину потерпілим ОСОБА_8 , тому не довів свій злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Також ОСОБА_7 , 10.03.2020р. о 09-00 год., повторно, таємно, умисно, з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна, що належать ОСОБА_9 , проник на територію домоволодіння по АДРЕСА_3 , та з метою проникнення до будинку, шляхом віджиму відкрив вікно, однак з причин, що на залежали від його волі, не довів злочин до кінця, оскільки був виявлений на місці події свідком ОСОБА_10 , який посигналив зі свого автомобіля і ОСОБА_7 зник з місця події.

ОСОБА_7 , 25.05.2020р. о 04-00 год. повторно, таємно, умисно, з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна, шляхом віджиму воріт проник до приміщення гаража по АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_11 , звідки викрав побутове майно, після чого з викраденим з місця вчинення злочину зник, чим завдав потерпілому матеріальних збитків на загальну суму 5603,25грн.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив його змінити в частині призначеного покарання, пом`якшивши його до 3 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції при призначенні покарання не враховано, що в нього на утриманні перебуває малолітня дитина, хвора мати, яка потребує допомоги, його позитивну характеристику та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Також вказує на те, що він був затриманий 22.06.2020 та перебував під вартою до 29.04.2021, зазначений строк не був врахований при постановленні вироку та зарахований у строк відбутого покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за які він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на доказах, досліджених судом, та ніким не оспорюються.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України є вірною.

Оскільки учасники судового провадження не оспорюють доведеність винуватості, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 , тому судом апеляційної інстанції вирок районного суду в цій частині не перевіряється.

В ч.2 ст. 50 КК України зазначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання працівниками сектору превенції характеризується посередньо, неодружений, непрацюючий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий та неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, дані досудової доповіді, згідно висновку якої, виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі неможливе, ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства оцінюється як високий, пом`якшуючу покарання обставину щире каяття (по двох епізодах), за відсутності обтяжуючої покарання обставини, та обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкцій ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання, воно повинно ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та призначення йому остаточного покарання у виді 3 років позбавлення волі, як просив обвинувачений в апеляційній скарзі, оскільки покарання йому призначено в наближеному до мінімального розмірі, передбаченому санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення в тому числі умисних кримінальних правопорушень, судимості в установленому законом порядку не зняті та не погашені, після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став, повторно вчинив три нові, умисні, корисливі кримінальні правопорушення проти власності осіб, що свідчить про його схильність до скоєння кримінальних правопорушень, та небажання стати на шлях виправлення.

Переконливих доводів про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і особі обвинуваченого внаслідок суворості в поданій апеляційній скарзі не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено, в зв`язку з чим вважати його занадто суворим колегія суддів підстав не вбачає.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання: перебування на його утриманні малолітньої дитини та хворої матері, позитивної характеристики та відсутність обтяжуючих покарання обставин, є необґрунтованими, оскільки матеріали кримінального провадження не містять даних про перебування саме на його утриманні неповнолітньої дитини та матері, а також позитивної характеристики, відсутність обтяжуючих покарання обставин - судом першої інстанції було враховано при призначенні покарання.

Призначене ОСОБА_7 покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, є співмірним протиправному діянню, відповідає принципу індивідуалізації призначення покарання та вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, належним чином мотивоване, і є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових злочинів та досягнення мети покарання.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що судом першої інстанції не було зараховано у строк відбутого покарання термін його попереднього ув`язнення з 22.06.2020 по 29.04.2021 є безпідставними.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Згідно ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30.06.1993 року із змінами та доповненнями, попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в даному кримінальному провадженні запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_7 не застосувався, під вартою він перебуває в рамках іншого кримінального провадження - № 0000521, в якому щодо нього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що підстави для зарахування у строк відбутого покарання терміну попереднього ув`язнення з 22.06.2020 по 29.04.2021 за даним вироком відсутні, оскільки зазначений термін не є строком попереднього ув`язнення в даному кримінальному провадженні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду даного кримінального провадження районним судом, які б слугували підставою для скасування чи зміни вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлений щодо ОСОБА_7 вирок є законним і обґрунтованим, а підстави для його зміни та пом`якшення призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, як про це просить обвинувачений в апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, ч. 1 п. 1 ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді