Справа № 136/1631/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2021 року м. Погребище

Слідчий суддя Погребищенського районного суду ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого дізнавача СД ВП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 про арешт майна,-

Встановив:

Як вбачається з клопотання, яке погоджено з уповноваженим прокурором, 10.09.2021 року до ВП № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області надійшла письмова заява від фермерського господарства «РОЗКОПАНСЬКЕ» головою якого являється ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_5 , самоправно, в період з 04.09.2021 по 06.09.2021 року з метою прискорення дозрівання і збору урожаю провів десикацію рослин соняшника за допомогою дронів, що були посіяні та оброблені ФГ «РОЗКОПАНСЬКЕ» на земельній ділянці площею 134,09 га з кадастровим номером :02:002:0017, що належить заявнику на підставі права оренди.
Відомості про вчинений кримінальний проступок старшим дізнавачем сектору дізнання відділу поліції № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_3 , внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000132 з попередньою кваліфікацією ст. 356 КК України.
Разом із тим 12.09.2021 до чергової частини ВП № 4 Вінницького РУП ГУ НП у Вінницькій області надійшло повідомлення про те, що в с. Плисків біля земельної ділянки площею 134,09 га з кадастровим номером :02:002:0017 зібралися невідомі особи в кількості 15 чоловік із вогнепальною зброєю з метою захоплення врожаю соняшника.
В рамках розгляду даного повідомлення 12.09.2021 в ході огляду місця події в с. Плисків, Вінницького району, Вінницької області було оглянуто транспортний засіб марки «Mitsubishi» Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 , зеленого кольору, 2003 року випуску, під керуванням гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 являється гр. ОСОБА_7 , жителька АДРЕСА_2 , який є знаряддям злочину.
Всі вищевказані речі є джерелом доказів, а саме транспортний засіб марки «Mitsubishi» Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 , зеленого кольору, 2003 року випуску, є знаряддям злочину, оскільки на даному транспортному засобі були доставлені особи, які готувалися до вчинення правопорушення пов?язаного із незаконним захопленням врожаю соняшника, а також є всі підстави вважати, що даний транспортний засіб міг застосовуватися з метою блокування під?їздів до зазначеної земельної ділянки з метою запобігання законним власникам зібрати свій урожай, а також є підстави вважати що дані особи можуть вчиняти інші активні злочинні дії із застосуванням вище вказаного автомобіля.. Всі вищеперераховані речі визнано в якості доказу по даному кримінальному провадженні.
Також транспортний засіб марки «Mitsubishi» Outlander д.н.з. НОМЕР_1 зеленого кольору, 2003 року випуску, зберігається на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів ВП № 4 Вінницького РУП ГУ НП у Вінницькій області.
Враховуючи вищевикладене, з метою збереження речових доказів, призначення судових експертиз, виникла необхідність у накладені арешту на транспортний засіб марки «Mitsubishi» Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 , зеленого кольору, 2003 року випуску,
Дізнавач СД ВП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, однак надіслав заяву у якій клопотання про накладення арешту підтримав та просив розглянути його у його відсутності.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

З`ясувавши позицію учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання та кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. При цьому обмеження права власності повинно бути розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак зазначених вимог закону в клопотанні про арешт майна не дотримано.

Так, як на підставу арешту автомобіля «Mitsubishi» Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 , дізнавач вказує необхідність забезпечення збереження речових доказів.

Однак в клопотанні не наведено підстав вважати, що автомобіль марки «Mitsubishi» Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до ст. 98 КПК України має значення речового доказу у кримінальному провадженні, оскільки не зазначено, які саме відомості, що містить це майно, можуть бути використані, як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Крім того, постанова старшого дізнавача про визнання майна речовими доказами також не містить посилань на обставини, що можуть свідчити про те, що автомобіль марки «Mitsubishi» Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 , може бути використаний, як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, в клопотанні про накладення арешту на майно жодних доказів про наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу дізнавачем не надано та не доведено, що транспортний засіб є речовим доказом, який може бути приховано, знищено, або, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, перешкодить всебічному, повному, об`єктивному та неупередженому дослідженню всіх обставин кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст. 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; можливість спеціальної конфіскації майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно зі ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що дізнавачем в достатній мірі клопотання не обґрунтовано, оскільки не доведено усі обставини визначені абзацом другим ч.1 ст. 170 та ч. 2 ст. 173 КПК України, а тому клопотання задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст.ст.170-173, 309, 369-372 та 395 КПК України,-

Постановив:

У задоволенні клопотання старшого дізнавача СД ВП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.

Автомобіль марки «Mitsubishi» Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 , зеленого кольору, 2003 року випуску, негайно повернути власнику ОСОБА_7 , жительці АДРЕСА_2 .

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її проголошення.

Слідчий суддя