ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2225/21 Справа № 208/8558/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002260 від 05 грудня 2019 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 грудня 2020 року, ухвалений щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України,
за участю:
секретаря - ОСОБА_7 ,
прокурора - ОСОБА_8 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 грудня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України та призначено покарання у виді 2 років обмеження волі.
На підставі ч. 1, 4 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково, приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Заводського райсуду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12.06.2019, й призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 1 місяць обмеження волі. Окрім того, судом вирішено цивільний позов.
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, за таких обставин.
Красюк, згідно з рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 02.11.2011 зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до її повноліття, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на утримання дитини, до її повноліття, на користь матері ОСОБА_10 .
28.11.2011 Заводським районним судом м. Дніпродзержинська на виконання рішення суду видано виконавчий лист, який стягувачем пред`явлено для примусового виконання до Заводського відділу ДВС Дніпродзержинського МУЮ.
12.04.2018, державним виконавцем Заводського відділу ДВС Дніпродзержинського МУЮ, обвинуваченого ОСОБА_11 попереджено про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів, зобов`язання в 3-х денний термін надавати довідку з місця роботи державному виконавцю для направлення виконавчого листа за місцем роботи; попередження державного виконавця про зміну місця проживання або роботи, щомісячне (щоквартальне) надання державному виконавцю копій квитанцій про сплату аліментів.
Будучи попереджений про свій обов`язок щодо утримання дитини шляхом сплати аліментів та про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), ОСОБА_11 став на шлях злісного ухилення від їх сплати.
В період часу з 01.06.2019 по 01.12.2019, ОСОБА_11 працюючи без офіційного працевлаштування та отримуючи дохід, про місце роботи, зміну та місця проживання державного виконавця не повідомляв, маючи заробіток, аліменти добровільно не виплачував, матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, внаслідок чого допустив заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини: за червень 2019 року у сумі 2 316 гривень, з липня 2019 року по листопад 2019 року включно, щомісячно по 2 406 грн., а всього допустив заборгованість за 6 місяців, на загальну суму у твердій грошовій сумі 14 346 гривень.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати невинуватим у пред`явленому обвинувачені за ч. 2 ст. 164 КК України та виправдати у зв`язку із недоведенністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення.
Обгрунтовуючи заявлені вимоги, захисник посилається на незаконність рішення суду, через невідповідність висновків суду фактичних обставинам провадження. Так, на думку захисника, в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які б свідчили про злісне ухилення ОСОБА_6 від сплати аліментів. Захисник вказує, що суд не надав належної оцінки тому факту, що згідно довідки розрахунку заборгованості по аліментам в період, який було встановлено у вироку, обвинуваченим було сплачено аліменти у розмірі 10000 грн, а саме в липні 2019 року, а обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував, що він дійсно підробляв неофіційно та сплачував аліменти. До того ж, захисник зазначає, що обвинувачений не змінював місця проживання та роботи без повідомлення державного виконавця та сплачував аліменти, а на час розгляду справи в суді обвинувачений мешкав з ОСОБА_12 , з якою у них є спільна малолітня дитина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працював на підприємстві, де вчасно відраховувались аліменти, а на час подачі апеляційної скарги заборгованість по аліментам є погашеною в повному обсязі, у зв`язки з чим, вирок підлягає скасуванню, а обвинувачений виправданню.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, яка заперечувала проти задоволення скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах поданої апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованим.
Доводи сторони захисту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження й відсутності в діях обвинуваченого складу інкримінованого кримінального правопорушення є необгрунтованими з огляду на таке.
Так, винуватість ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого правопорушення повністю підтверджується дослідженими судом показаннями самого обвинуваченого, який вину у скоєному визнав та пояснив, що про обов`язок про сплату аліментів на утримання доньки йому було відомо та дійсно у зазначений в обвинувальному акті час, він не сплачував аліменти й іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, та показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка підтвердила, що про рішення суду обвинуваченому було достеменно відомо, та протягом 2019 року він не надавав коштів на утримання дитини й ніяким іншим чином дитину не утримує.
Окрім того, винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується й дослідженими письмовими доказами у провадженні.
Так, з рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 07.10.2011 та виконавчого листа, виданого 28.11.2011 видно, що стягнення аліментів з обвинуваченого на утримання доньки ОСОБА_9 , проводяться щомісячно починаючи з 03.10.2011, до її повноліття.
Відповідно до попередження, 12.04.2018 обвинувачений повідомлений державним виконавцем про те, що на виконанні в Заводському ВДВС м. Кам`янське знаходиться виконавчий лист суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, та про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від їх сплати.
Довідкою розрахунку заборгованості по аліментах від 09.12.2019 визначено суму заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_6 , що відповідає встановленим судом обставинам.
Разом з цим, допитаною в судовому засіданні апеяційного суду державним виконавцем ОСОБА_14 підтверджено, що ОСОБА_6 , було належним чином повідомлено про його аліментні зобов`язання та попереджено про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів, та він, ігноруючи вимоги державного виконавця про необхідність виконання аліментних зобов`язань за рішенням суду, в періо часу з 01.06.2019 по 01.12.2019 злісно ухилявся від сплати аліментів на утримання своєї доньки.
Згідно довідки Кам`янського міського центру зайнятості від 13.12.2019 ОСОБА_6 за період з 01.01.2019 по 13.12.2019, на обліку в центрі як безробітний не перебував, допомогу по безробіттю не отримував.
Відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.12.2019 та 14.12.2019, свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , кожен окремо, впізнали обвинуваченого, як особу, яка працювала у ОСОБА_17 за усною домовленістю з січня 2019 року по грудень 2019 року, отримуючи заробітну плату у сумі 5 000 6 000 гривень.
Разом з цим, згідно з вироком Заводського райсуду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12.06.2019, ОСОБА_6 вже був засуджений за ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у виді обмеження волі, від відбування якого був звільнений з випробуванням, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України.
Надаючи оцінку цим доказам у сукупності, колегія суддів вважає їх належними, допустимими і достовірними, а в їх сукупності - достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, та не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суспільна небезпечність кримінального правопорушення, передбаченого ст. 164 КК України, полягає в тому, що винна особа грубо порушує обов`язки, які покладаються на батьків міжнародним та національним законодавством, і посягає на нормальний розвиток і здоров`я дітей.
Безпосереднім об`єктом цього кримінального правопорушення є суспільні відносини, що забезпечують захист майнових інтересів неповнолітніх або непрацездатних дітей. З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення полягає в бездіяльності, а саме злісному ухиленні від виконання батьками своїх обов`язків, у тому числі, ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей.
Зокрема, злісне ухилення - це тривале і наполегливе ухилення від виконання відповідного обов`язку шляхом приховування свого місця проживання, роботи, фактичного заробітку або інших грошових надходжень, незважаючи на попередження про кримінальну відповідальність.
Разом з тим, для встановлення ознаки злісності немає значення, чи такі дії винної особи виражались у прямій відмові від виконання покладених на неї обов`язків, чи мали форму пасивного ігнорування, уявної неспроможності або необізнаності про необхідність їх виконання, оскільки всі ці обставини у будь-якому випадку призводять до ухилення від сплати коштів на утримання дітей.
Отже, за встановлених судом фактичних обставин, ОСОБА_6 , будучи обізнаним про аліментні зобов`язання та попередженим про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів, ігноруючи вимоги державного виконавця про необхідність виконання аліментних зобов`язань за рішенням суду, злісно ухилявся від сплати аліментів на утримання своєї доньки, працюючи хоча і не офіційно та маючи тимчасовий заробіток, та з метою ухилення від сплати аліментів не надавав будь-якої допомоги на утримання дитини, вказані обставини підтвердив і сам обвинувачений та стороною захисту під час апеляційного перегляду вони спростовані не були.
При цьому, з наявних матеріалів провадження не вбачається жодних обставин, які б перешкоджали ОСОБА_6 протягом тривалого часу належним чином виконувати покладені на нього законом обов`язки щодо утримання своєї дитини, що свідчить про злісність ухилення від сплати аліментів на утримання дитини.
До того ж, не можуть бути розцінені, як поважні причини несплати аліментів ті обставини, що обвинувачений має на утриманні ще одну дитину, оскільки такі обставини, в будь-якому разі, не звільняють ОСОБА_6 від виконання ним батьківських обов`язків щодо утримання його доньки, а отже не давали йому підстав протягом тривалого часу не сплачувати аліменти, які призначені рішенням суду.
Отже, доводи захисника щодо відсутності в діях ОСОБА_6 злісного ухилення від сплати аліментів та, відповідно, відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, колегія суддів вважає неспроможними.
Твердження сторони захисту про те, що, на час апеляційного розгляду, заборгованість по аліментам є повністю погашеною, не спростовують висновків суду про злісність ухилення ОСОБА_6 від сплати аліментів на дитину, за період з 01.06.2019 по 01.12.2019, заборгованість по яким, на час розгляду провадження судом першої інстанції, погашено не було.
На думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011), та підстав для задоволення апеляційної скарги за обставин, викладених у ній, не має.
Окрім того, колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, які впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що покарання ОСОБА_6 призначене у виді обмеження волі, в межах мінімального розміру, визначеного санкцією інкримінованого йому кримінального правопорушення, з реальним його відбуттям, а також остаточне покарання, визначене, із врахуванням положень ст. 71 КК України, яке за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, тому підстав вважати призначене покарання явно несправедливим у наслідок суворості у суду не має.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги захисника є необгрунтованими та не підлягають задоволенню, а вирок суду є законним, обґрунтованим, належним чином вмотивованим і справедливим та призначене покарання відповідає його меті.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 грудня 2020 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4