печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 про скасування повідомлення про підозру від 25.06.2021 рамках кримінального провадження № 30000141 від 29.01.2019,-

ВСТАНОВИВ:

14.09.2021 до слідчого судді надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 про скасування повідомлення про підозру від 25.06.2021 рамках кримінального провадження № 30000141 від 29.01.2019.

В матеріалах скарги зазначено, що Головним слідчим управлінням НП України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000141 від 29.01.2019 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України.
25.06.2021 громадянину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України.
Вручена ОСОБА_4 підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України не відповідає цьому критерію з урахуванням наступного.
Так, сторона обвинувачення вказує, що злочин, передбачений ч. 4 ст. 190 КК України вчинено з кваліфікуючою обставиною - за попередньою змовою групою осіб. Що передбачає необхідність доведення як самого факту змови і обізнаності кожного учасника групи, так і обставин самої змови (час, місце, розподіл ролей учасників) для визначення ролей та вірної кваліфікації дій кожного учасника.
Також, адвокатом в скарзі зазначено, що сторона обвинувачення прийшла до висновку, що саме ОСОБА_4 є організатором вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, додатково кваліфікувавши його дії через ч. 3 ст. 27 КК України організатор. Для цього твердження стороною обвинувачення мав би бути одержаний будь-який доказ, який вказував на такі дії ОСОБА_4 . Однак, жоден доказ, серед зібраних стороною обвинувачення на момент вручення повідомлення про підозру, не підтверджує цього факту, як і жоден з допитаних свідків у кримінальному провадженні.
Крім того, стороною обвинувачення стверджується, що ОСОБА_4 , знаходячись в м. Гола Пристань, за грошову винагороду для ОСОБА_5 підписав з останнім фіктивний договір позики № 10, датований 01.02.2018, згідно якого ОСОБА_5 нібито позичив у ОСОБА_4 готівкові кошти в сумі 15 млн грн строком на 1 місяць, тобто до 01.03.2018, а для створення вигляду достовірності укладеного договору ОСОБА_5 підписано надану ОСОБА_4 розписку про отримання від останнього вказаних коштів. Насправді ОСОБА_4 вказаної суми коштів у себе в наявності не мав, і ОСОБА_5 їх не позичав.
Однак це суперечить не тільки дійсним обставинам, а й нормам цивільного матеріального права, що встановлює презумпцію правомірності правочину. Адже, відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Однак, в даній ситуації правочин не просто не визнаний судом недійсний, а на його підставі виник спір, який було вирішено повноважним та законним судом.
Так, 15.03.2018 ОСОБА_4 , реалізуючи своє право на захист майнових прав, звернувся до Голопристанського районного суду Херсонської області із позовом до ОСОБА_5 про стягнення з останнього коштів за договором позики від 01.02.2018 № 10 в сумі 15 млн грн, до якого долучив копії вказаного договору і розписку ОСОБА_5 про нібито отримання ним коштів у борг.
03.05.2018 Голопристанським районним судом Херсонської області прийнято рішення про задоволення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та стягнення з останнього на користь ОСОБА_4 коштів в розмірі 15 млн грн, яке ніким не оспорювалось та набрало законної сили.
Після чого, 07.06.2018 ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа за цим рішенням.
Таким чином, ОСОБА_4 діяв в межах закону, реалізовуючи надані йому Цивільним кодексом України, Цивільним процесуальним кодексом України та Конституцією України право на судовий захист своїх майнових прав.
Відтак, твердження сторони обвинувачення про фіктивність правочину - договору позики є незаконним та протиправним і не відповідає дійсності.
У судове засідання особа, за скаргою якої здійснюється судове провадження не з`явилась, про розгляд скарги повідомлявся належним чином. Адвокат ОСОБА_3 через канцелярію суду подав заяву про розгляд скарги за його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі.
Представник Офісу Генерального прокурора в судове засідання не з`явився, про день, час та місце його проведення, повідомлявся належним чином. Прокурор ОСОБА_6 через канцелярію суду подав заяву про розгляд скарги за його відсутності, та просив відмовити у задоволенні скарги.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що Головним слідчим управлінням НП України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000141 від 29.01.2019 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України.
25.06.2021 громадянину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України.
20.09.2021 старшим слідчим в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_7 повідомлено підозрюваного та його захисника про завершення досудового розслідування і надано доступ до матеріалів в порядку ст. 290 КПК України.
Слідчий суддя звертає увагу, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
Так, відповідно до змісту ч.ч. 1, 2 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.
Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.
Порядок здійснення виклику у кримінальному провадженні регулюється ст.135 КПК України. Зокрема, шляхом: надіслання поштою, електронною поштою; врученням під розписку дорослому члену сім`ї чи іншій особі, яка з нею проживає «для передання»; врученням житлово-експлуатаційної організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.
Отже, у разі неможливості вручити особисто, повідомлення про підозру вручається у спосіб, передбачений для виклику та приводу особи, а саме: ст.ст. 135, 136 КПК України, тобто шляхом надіслання поштою, електронною поштою; врученням під розписку дорослому члену сім`ї чи іншій особі, яка з нею проживає «для передання»; врученням житлово-експлуатаційної організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.
Згідно з положеннями п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскарженні повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.
Відповідно до ч.1 ст.276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою ст.37 цього Кодексу.
Згідно ст.277 КПК України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором. Повідомлення має містити такі відомості:1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.
Суд при постановлені ухвали керується висновками ЄСПЛ у справі «Фокс, Кампбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», де зазначено, що «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином. І вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення» та така кількість доказів на даний час у вказаних матеріалах наведена.
Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
При цьому, слідчий суддя нагадує, що обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.
Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
Так, враховуючи зазначене, слідчий суддя дослідивши матеріали скарги та надану копію повідомлення про підозру від 25.06.2021 вбачає, що посилання сторони захисту на те, що повідомлення про підозру не містить жодних фактичних обставин, які б вказували або обґрунтовували злочинний умисел ОСОБА_4 , направлений на заволодіння замельними ділянками, що в свою чергу є об`єктивним елементом складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КПК України, є безпідставними, оскільки сама підозра була досліджена слідчими суддями при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу та продовження покладених обов`язків, з врахуванням даних обставин вказана підозра була визнана обґрунтованою, так як такий висновок судових органів може бути лише за умови, що сама підозра відповідає вимогам ст.277 КПК України.
За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що повідомлення про підозру ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України, є законним, вмотивованим та відповідає вимогам ст.277 КПК України, у зв`язку з чим у задоволенні скарги слід відмовити.
Інші доводи підозрюваного про відсутність доказів причетності його до вчинення кримінального правопорушення не є предметом розгляду слідчого судді, оскільки повинні перевірятися при розгляді обвинувального акту в суді.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.277-278, 303, 305-307, 309, 371-372 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 про скасування повідомлення про підозру від 25.06.2021 рамках кримінального провадження № 30000141 від 29.01.2019 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1