Справа № 523/8574/19
Провадження № 1-кп/522/641/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005460 від 06.12.2018 року відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, маючого малолітню дитину 2013 року народження, приватного підприємця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки
м. Одеси, громадянки України, з вищою освітою, не працевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

встановив:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у вчиненні злочинів, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, яким обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Судом поставлено питання про доцільність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , посилаючись на те, що підставою продовження строку запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії передбачені п. п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України.
У зазначеному випадку метою продовження строку запобіжного заходу стосовно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , є забезпечення виконання обвинуваченими, покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні; вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених у п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування продовження строку запобіжного заходу щодо ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є те, що вони обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або довічним позбавленням волі, тому існує необхідність запобігання спробам переховуватися від суду.
Обвинувачені зникли з місця події, намагалися приховати сліди скоєного кримінального правопорушення.
Прокурор просив продовжити строк тримання обвинувачених під вартою.
Обвинувачені та їх захисники заперечували проти продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили змінити запобіжний захід на іншу не пов`язану з позбавленням волі.
Заслухавши думку учасників процесу, суд вважає за необхідне продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Враховуючи положення ст.ст. 7, 9 КПК України, суд вважає за необхідне, при розгляді питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, керуватись Конституцією України та загальними нормами кримінального процесуального закону, які регламентують питання щодо застосування запобіжних заходів на стадії судового провадження, зокрема ст. 29 Конституції України, а також ст.ст. 7, 8, 9, 12, 176-178. 181, 183, 199, 331 КПК України.
Суд приймає до уваги положення ст. 29 Конституції України, згідно з якими ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за мотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Згідно ст. 199 КПК України, суд зобов`язаний з`ясувати обставини, які свідчать про те, що: заявлений ризик не зменшився або з явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою: наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
За змістом ст.ст. 176-178 КПК України, запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого з метою запобігання забезпечення виконання цією особою покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню ризиків, передбачених цими нормами.
Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених є те, що вони обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або довічним позбавленням волі, стан їх здоров`я не перешкоджає їх перебуванню у місці попереднього ув`язнення, застосований запобіжний захід не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя шляхом ухилення обвинувачених від суду. Крім того, ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачені можуть не виконувати покладені на них процесуальні обов`язки, є реальними, вони виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинувачених на більш м`який, а альтернативні запобіжні заходи не забезпечать достатній рівень гарантії належної процесуальної поведінки обвинувачених.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що не відпав і не зменшився ризик переховування обвинувачених від суду, зважаючи на покарання, яке загрожує обвинуваченим, в разі визнання їх винуватими.
Ризик впливу на свідків та потерпілих підтверджується тим, що обвинувачені перед загрозою суворого покарання можуть вчинити дії, спрямовані на залякування потерпілих та свідків, з метою спотворення їх показань в суді.
За таких підстав ризик впливу на потерпілих та свідків в даному кримінальному провадженні наразі є актуальним.
Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення зумовлений наявністю попередніх ризиків та може мати місце у разі зміни запобіжного заходу на більш м`який, оскільки обвинувачені ніде не працевлаштовані, тобто не має постійного джерела доходу, та на переконання суду останній може вдатися до спроб вчинення інших злочинів, в тому числі, аналогічно у зв`язку з відсутністю засобів для існування.
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає необхідним продовжити строк тримання під вартою, оскільки застосування менш суворих запобіжних заходів може виявитися недостатнім для запобігання існуючим ризикам, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.
Разом з тим, на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не вбачає можливості застосування застави відносно обвинувачених оскільки злочини вчинені із застосуванням насильства.
Матеріали справи не містять відомостей або обставин, які б унеможливлювали перебування обвинувачених під вартою.
Крім того, відповідно до Закону України від 13.04.2020 року «Про внесення зміни до пункту 20-5 розділу XI "Перехідні положення" Кримінального процесуального кодексу України щодо особливостей судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та розгляду окремих питань під час судового провадження на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, воно може бути розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально.
Оскільки на території України встановлено карантин, дію якого продовжено, а головуючий-суддя, який входить до складу колегії суддів, а саме суддя ОСОБА_11 знаходиться на лікарняному, беручи до уваги, що до закінчення строків тримання під вартою обвинувачених неможливо розглянути клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приходить до висновку про необхідність вирішення питання щодо строків тримання обвинувачених під вартою суддею ОСОБА_1 по справі одноособово.

Керуючись ст. ст. 7, 8, 9, 12, 172, 176-178, 181, 183, 199, 331, пунктом 20-5 розділу XI "Перехідні положення" КПК України, суд -

ухвалив:

Продовжити строк запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою на шістдесят діб, а саме до 15.01.2022 р. включно.
Розмір застави не визначати.

Продовжити строк запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою на шістдесят діб, а саме до 15.01.2022 р. включно.
Розмір застави не визначати.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.
Копію ухвали вручити обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , прокурору та направити уповноваженій службовій особі місць ув`язнення.

Суддя: