ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/673/22 Справа № 175/38/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2022 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2022 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на 60 днів, тобто до 06 березня 2022 року включно.
ОСОБА_8 визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 713 700 гривень. У разі внесення застави на ОСОБА_8 покладено обов`язки передбачені ст. 194 КПК України.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які враховувалися при застосуванні до обвинуваченого даного виду запобіжного заходу і його продовженні, на час розгляду даного питання у суді не відпали і не зменшились, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, за який передбачено покарання до 8 років позбавлення волі, раніше притягувався до адміністративної відповідальності, обвинувачений ОСОБА_8 має можливість незаконно вплинути на потерпілих, свідків та переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який дії в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду, постановити нову, якою змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвала є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.
Зазначає, що прокурором було порушено вимоги КПК України, оскільки відповідно до абзацу 10 п.20-5 розділу XI Перехідні положення КПК України на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби клопотання про продовження строку тримання під вартою подається не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Так, прокурор мав подати до суду клопотання до 27.12.2021 року, однак таке клопотання було подане в останній день закінчення строку тримання під вартою обвинуваченого.
Зазначає, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Судом не було враховано, що ОСОБА_8 в добровільному порядку відшкодував завдану ним потерпілим шкоду.
Апелянт зазначив, що наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме вчинити інше аналогічне кримінальне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху слідчий обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 допускає грубі порушення ПДР України, а саме перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння допускає небезпечну та агресивну манеру водіння, значно перевищуючи у місті допустиму швидкість руху, та неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності.
При цьому в обґрунтування зазначеного ризику прокурором не додано жодного доказу на підтвердження викладеного, відповідно фактично наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України також не доведено.
На думку апелянта, судом не враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується, має на утриманні малолітню дитину та непрацездатних батьків, в добровільному порядку відшкодував шкоду потерпілим, скоїв кримінальне правопорушення з необережності, повністю визнав свою вину та сприяв органу досудового розслідування у встановленні істини по справі.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтриали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до приписів ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 не закінчено, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.
Як вбачається з клопотання та оскаржуваної ухвали суду підставами для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 стали: його обвинувачення у вчиненні злочину, який відноситься до категорії тяжких, продовження розгляду кримінального провадження, існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від суду, впливу на потерпілих, свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, тобто зазначені ризики не перестали існувати та не зменшились, а тому саме продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 може забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти існуючим ризикам.
Підозра обвинуваченому ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, визначена на стадії досудового розслідування.
Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні малолітню дитину та непрацездатних батьків, що вказує на наявність у нього міцних соціальних зв`язків, в добровільному порядку відшкодував шкоду потерпілим, має постійне місце проживання за яким характеризується позитивно, скоїв кримінальне правопорушення з необережності, будь яких відомостей, які б свідчили про порушення ним умов утримання в СІЗО матеріали провадження не містять.
Будь-яких даних, які б свідчили, що обвинувачений ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків та потерпілих чи перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином, матеріали провадження не містять, не наведено таких даних і в клопотання прокурора і в оскаржуваній ухвалі суду.
На думку колегії суддів, вищевказані обставини в їх сукупності, вказують на існування лише одного ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого переховуватись від суду, який за час проведення досудового розслідування та перебування кримінального провадження в суді першої інстанції істотно зменшився.
Крім того, вищевказані обставини, як і обставини про неможливість запобігання існуючому ризику, шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, як про те в апеляційній скарзі зазначає захисник, з метою забезпечення його належної процесуальної поведінки, як клопотання, так і оскаржувана ухвала суду першої інстанції не містять.
За практикою Європейського суду з прав людини, обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції (п.85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України»),
Згідно практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших запобіжних заходів» (п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України, «тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу п.29 рішення ЄСПЛ від 11.10.2010року у справі «Хайредінова проти України».
Зазначене кореспондується і з рішенням ЄСПЛ у справі «Мамедова проти Росії», в якому зазначається наступне: «Суд повторює, що збереження обґрунтованої підозри стосовно того, що заарештована особа вчинила злочин, є умовою sine qua non законності подовження строку її тримання під вартою. Проте через певний час однієї цієї умови вже недостатньо. У таких випадках Суд повинен встановити, чи подальше позбавлення волі було вмотивоване іншими підставами, наведеними судовими органами. Якщо такі підстави були «істотними» і «достатніми».
«Розглядаючи законність і обґрунтованість подальшого тримання заявниці під вартою, районний і обласний суди увесь час посилалися на серйозність висунутого обвинувачення як на головний чинник для оцінки можливості того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме відправленню правосуддя або вчинятиме нові злочинні дії. Однак, як не раз зазначав Суд, хоч суворість покарання, що загрожує заявникові, має значення для оцінки небезпеки його зникнення або вчинення нових злочинів, потребу подовжити строк тримання під вартою не можна оцінювати з чисто абстрактної точки погляду, зважаючи лише на тяжкість злочину. Так само і подовження строку тримання під вартою не може застосовуватися через те, що вироком може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі (див. рішення у справі «Летельє проти Франції» (Letellier v. France) від 26 черв% ня 1991 року, Серія A, № 207, п. 51; також див. справи «Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia) від 8 лютого 2005 року, № 45100/98, п. 102; «Гораль проти Польщі» (Goral v. Poland) від 30 жовтня 2003 року, № 38654/97, п. 68; «Ілійков проти Болгарії» (Ilijkov v. Bulgaria) від 26 липня 2001 року, № 33977/96, п. 81).».
Крім того, «суд підкреслює, що пункт 3 статті 5 Конвенції зобов`язує органи влади при вирішенні питання про звільнення обвинуваченого з-під варти або подовження строку тримання під вартою розглянути можливість застосування альтернативних заходів забезпечення участі обвинувачуваного в судовому розгляді».
Особливість рішення про тримання під вартою (як і будь-якого рішення про застосування тимчасових заходів) полягає в тому, що з часом його легітимність зменшується і наближається до нуля, що вимагає періодичного перегляду обґрунтованості тимчасового заходу.
Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_8 на момент розгляду клопотання про продовження строку його тримання під вартою, обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, який не становлять суспільної небезпеки для оточуючих, існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, недоведеність прокурором того, що подальше тримання під вартою обвинуваченого є виправдним, з урахуванням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, зможе запобігти існуючому ризику, забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а в подальшому і виконання ухваленого за результатами розгляду кримінального провадження процесуального рішення.
З огляду на викладене, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, з ухваленням нової.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , задовольнити частково.
Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2022 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , - задовольнити частково.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід, застосувавши до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 06 березня 2022 року включно.
Покласти на ОСОБА_8 обов`язки передбачені п.п. 1, 2, 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
- прибувати за кожною вимогою до прокурора або суду;
- не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, без дозволу прокурора чи суду;
- повідомляти про зміну свого місця проживання;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Обвинуваченого ОСОБА_8 звільнити з-під варти в залі суду негайно.
Копію ухвали направити для виконання органу національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.
Контроль за виконанням ухвали суду покласти на прокурора.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4