ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2385/21 Справа № 185/633/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_11 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2021 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2021 року клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 було задоволено.
Продовжено ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 23 вересня 2021 року.
Розмір застави визначено в сумі 2 043 000 (два мільйони сорок три тисячі) гривень.
Продовжено ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 23 вересня 2021 року.
Розмір застави визначено в сумі 408 600 (чотириста вісім тисяч шістсот) гривень.
Продовжено ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 23 вересня 2021 року.
Розмір застави визначено в сумі 306 450 (триста шість тисяч чотириста п`ятдесят) гривень.

Рішення суду обґрунтовано тим, що при розгляді клопотання прокурора щодо доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим суд врахував обставини та особу кожного з обвинувачених:
-обвинувачений ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 5 до 12 років з конфіскацією майна, не працевлаштований, дітей не має, місце реєстрації та місце проживання не співпадали, неодноразово змінював місце мешкання, тобто у останнього відсутні міцні соціальні зв`язки, що свідчить про наявність ризику залишення ним свого місця проживання з метою переховування від суду у випадку застосування більш м`якого запобіжного заходу;
- обвинувачена ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 5 до 12 років з конфіскацією майна, не працює, місце проживання та місце реєстрації різні, змінювала своє місце проживання, що свідчить про наявність ризику залишення нею свого місця проживання з метою переховування від суду у випадку застосування щодо неї більш м`якого запобіжного заходу;
- обвинувачена ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 5 до 12 років з конфіскацією майна, не працює, не заміжня, тобто в неї відсутні міцні соціальні зв`язки, змінювала своє місце проживання, що свідчить про наявність ризику залишення нею свого місця проживання з метою переховування від суду, у випадку застосування щодо неї більш м`якого запобіжного заходу.
Суд також вважав, що ризик впливу обвинувачених на потерпілих та свідків існує, оскільки розгляд справи не закінчено, свідки та потерпіли не допитані.
Враховуючи наявність ризиків вчинення кожним із вказаних обвинувачених дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також оцінюючи у сукупності обставини визначені ст.178 КПК України, з урахуванням позиції потерпілих щодо продовження обвинуваченим запобіжного заходу, суд прийшов до висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, необхідно було продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 . При цьому, суд вважав, що на даний час жоден із більш м`яких запобіжних заходів не є достатнім для запобігання зазначеним ризикам.

В апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не погодився з рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2021 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та постановити нову, обравши більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що вказана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.
З клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вбачається, що вони є ідентичними та необхідність продовження обвинуваченому такого запобіжного заходу прокурор та суд обґрунтовують тими ж самими доказами щодо обґрунтованості підозри та наявності ризиків, які раніше були враховані як слідчим суддею при обранні запобіжного заходу так і судом в ході неодноразового продовження строку.
Зазначає, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 утримується в Дніпровському слідчому ізоляторі вже майже рік, у зв`язку з чим під час провадження досудового та судового розгляду цього часу обмежений прав та свобод, що є порушенням принципу поваги до свободи особистості.
Наявність ризиків впливати на потерпілих та свідків вважає безпідставними, оскільки обвинувачені ніяким чином не намагалися навіть зустрітися ані з потерпілими, ані зі свідками. Так і не здійснювали на них тиску, про що свідчить відсутність звернень потерпілих та свідків з цього приводу до правоохоронних органів.
Акцентує увагу на тому, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 раніше ані до кримінальної, ані до адміністративної відповідальності не притягалися. З чого випливає, що вони не мають будь-якого наміру ані переховуватися від суду, ані скоювати нові правопорушення.
Вважає, що ані прокурором ані судом не доведено належним чином обгрунтованість тримання особи під вартою такий довгий термін, та зважаючи на дані про їх особу, вважає вказаний запобіжний захід невмотивовано жорстоким.
Безпідставними на думку захисника є і посилання про можливість ОСОБА_8 та ОСОБА_9 переховуватися від слідства та суду, що спростовуються тим фактом, що останні, мають міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, мати, сестер та інших близьких родичів.

- захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не погодилась з рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 липня 2021 року щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Постановити нову ухвалу, якою у клопотаннях прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_12 щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 - відмовити та застосувати до ОСОБА_9 та ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що вказана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.
Зазначає, що слідчим суддею Кіровського районного суду м. Дніпропетровська 26 липня 2021 року винесено судове рішення, яке за своїм текстом ідентичне рішенню щодо продовження строків запобіжного заходу стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_8 від 01 червня 2021 року.
Вважає, що клопотання прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури мало формальний та шаблонний підхід, без будь-якої аргументації та документального підтвердження заявлених ризиків та неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також за своїм змістом повністю ідентичне попереднім клопотанням.
На підтвердження переховування ОСОБА_9 та ОСОБА_8 від правоохоронних органів та суду не було надано та навіть не було на це посилань показів свідків про такий намір з боку ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , не було доведено та навіть не було на це також посилань факту придбання квитків, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 мають як офіційне місце реєстрації за мешканням родини так і фактичне місце проживання за яким останні позитивно характеризується.
Здійснюючи оцінку осіб ОСОБА_9 та ОСОБА_8 суд вирішив посилатися виключно на негативні характеристики осіб, зазначені у клопотаннях прокурора, що жодним чином не підтверджувалося хоча б якими доказами, є лише суб`єктивним відношенням органу прокуратури до зазначених осіб, натомість не враховано позитивні характеристики, що підтверджувалися наданими неодноразово доказами стороною захисту, факт, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не мають судимостей та вперше притягаються до відповідальності.
Вказує на те, що посилання суду щодо неспівпадіння місця реєстрації та фактичного місця мешкання, що свідчить про ризик залишення місця проживання у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу є надуманим та таким, що порушує взагалі конституційні права підзахисних. Не було також надано жодних відомостей щодо наявності громадянства іншої держави чи наявності в іншій державі майна у обвинувачених, або ж проживання їх сімей за межами України, крім того останні вперше притягаються до кримінальної відповідальності та не мали раніше судимостей. Також посилання суду на нібито зміни свого місця проживання, що на думку суду є також ризиком залишення місця проживання - взагалі не підтверджуються жодними доказами, які містяться у матеріалах судової справи та не були зазначені як самому клопотанні сторони обвинувачення так і не доведені в ході проведення судового засідання.
Вважає, що твердження про переховування від органів досудового розслідування та/або суду у зв`язку із тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ґрунтуються лише на припущеннях.
На думку апелянта, жоден ризик, що зазначений у клопотанні прокурора, не був доведений.
Ризик впливу на потерпілих та свідків був обґрунтований лише тим, що в матеріалах кримінального провадження наявні анкетні дані потерпілих та свідків, та на данин час вони не допитані.
Однак навіть потерпіла в судовому засіданні чітко зазначала, що жодного впливу на неї із самого початку реєстрації кримінального провадження по теперішній час не вчинялося.
Вважає, що суд має розглянути застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ніж тримання під вартою, а саме запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання з покладенням усіх необхідних обов`язків зазначених у кримінальному процесуальному законодавстві.

- захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_11 не погодився з рішенням суду. В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_11 . Змінити запобіжний захід ОСОБА_11 з тримання під вартою на менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі цілодобовий домашній арешт. В разі незадоволення апеляційної скарги з приводу зміни запобіжного заходу просить змінити розмір застави до 80 неоподаткованих мінімумів доходів громадян тобто на 181 600 гривень.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що вказана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.
Зазначає, що жодний ризик у клопотанні про продовження строку тримання під вартою передбачений ст. 177 КПК України слідчим та прокурором не доведений.
В даній справі розумність" строку тримання вартою вже порушена, оскільки жодних нових доказів, які б підтверджували вину за цей час не надані, а можливості їх отримати вичерпані. Також до клопотання слідчого не додано доказу який би підтверджував пред`явлення обгрунтованої підозри, не кажучи вже про тримання особи під вартою.
Зазначає, що єдиним на що посилається прокурор та слідчий у клопотання про продовження строку тримання під вартою, це те, що під час розслідування кримінального провадження виявлені нові епізоди можливої протиправної діяльності особи, однак, жодних доказів з приводу протиправної діяльності саме його підзахисної у вказаних епізодах слідчим не наведено.
Також, під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу, слідчим суддею не було взято до уваги, те що більшість потерпілих звернулись за поновленням своїх прав в порядку цивільного судочинства.
Під час обрання запобіжного заходу у судовому засіданні прокурором зазначено, ризики щодо ОСОБА_11 , які не відповідають дійсності і фактичним матеріалам справи.
Посилання ж прокурора на те, що ОСОБА_11 вчинити інше кримінальне правопорушення є недоведеним.
Не доведений і той факт, що обвинувачена ОСОБА_11 може ухилятися від слідства та суду. Тобто недоведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених частиною першою статті 194 КПК України дають підстави вважати, ню відносно ОСОБА_11 дієвим буде не лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а й більш м`який запобіжний захід, не пов`язаним з позбавленням волі.
Вказує на те, що обвинувачена раніше не судима, до кримінальної відповідальності не притягалась, вина не доведена, а пред`явлена підозра не обґрунтована та не підтверджена доказами, клопотання про продовження строку, не містить чіткого аргументування продовження строку запобіжного заходу вважає утримання ОСОБА_11 під вартою незаконним та не обґрунтованим, також жоден ризик передбачений ст. 177 КК України не доведений.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши представлені матеріали та обговоривши вимоги апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.
14 січня 2021 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо забезпечення виконання рішення Конституційного Суду України стосовно оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою.
Як витікає з приписів ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
В апеляційній скарзі захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 не просили розглядати апеляційні скарги з їх участю та участю обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .
Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Таким чином, з урахуванням того, що учасники апеляційного провадження не заявили клопотання про розгляд апеляційних скарг за їх участю, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги можливо розглянути за відсутності сторін кримінального провадження, відповідно до вимог ст. 107 ч. 4 КПК України, без фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як видно з матеріалів справи, в провадженні Кіровського районного суду м.Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження №0000112 від 06 лютого 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України.
26 липня 2021 року судом першої інстанції в судовому засіданні було розглянуто питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .
В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив факт того, що обставини, які стали підставою для взяття ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 під варту, на даний час не змінилися, ризики, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу і під час вирішення питання про продовження його дії, а саме переховування від органів досудового розслідування або суду, впливу на потерпілих та свідків, не зменшились.
При цьому апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачуються ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які є особливо тяжкими злочинами і за які передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до дванадцяти років з конфіскацією майна. Разом з цим, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у випадку визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
Таким чином, висновки суду, що встановлені при обранні запобіжного заходу обставини та ризики не зменшились, і запобігання їх настанню можливо виключно шляхом продовження тримання ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 під вартою, з урахуванням також неможливості винесення вироку у справі до спливу терміну тримання під вартою, підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами та зроблені з належним дотриманням вимог процесуального законодавства, а доводи апеляційних скарг захисників про незаконність та необгрунтованість ухвали суду апеляційний суд вважає безпідставними.
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про осіб обвинувачених, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Доводи ж захисників про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а також про неврахування судом даних про особи обвинувачених, на думку колегії суддів, необґрунтовані, оскільки вказані факти були взяті до уваги судом у сукупності з іншими доказами по справі та їм було надано належної оцінки. До того ж, зазначені адвокатами обставини апеляційний суд вважає такими, що в цілому не зменшують встановлених судом ризиків, оскільки судовий розгляд кримінального провадження наразі триває, і вказані ризики дійсно продовжують існувати, що було враховано судом першої інстанції під час продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Посилання апелянтів на ті обставини, що судом першої інстанції не було наведено доказів, які вказують на недоцільність обрання більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, суд апеляційної інстанції розцінює як безпідставні, оскільки вони повністю спростовуються матеріалами провадження, а тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , і покарання за які може бути призначено лише у виді реального позбавлення волі, дає підстави вважати, що саме запобіжний захід, пов`язаний з ізоляцією від суспільства в цьому випадку зможе попередити встановлений судом ризик переховування останніх від суду.
Що ж стосується доводів апелянтів про тривале тримання обвинувачених під вартою, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, у рішенні ЄСПЛ від 12.12.2019 року у справі « Піхун проти України»(заява № 63754/09 ) Європейський Суд зауважив, що «розумність тривалості провадження повинна оцінюватися у контексті обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи та поведінка заявника і відповідних органів державної влади, які розглядають справу …».
Враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини щодо порушення статті 5, пункту 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод (право на справедливий суд) у зв`язку з надмірно тривалим триманням обвинувачених під вартою та тривалим кримінальним провадженням, апеляційний суд у даному конкретному випадку звертає увагу на рух кримінального провадження, його складність, періодичність призначення судових засідань, об`єм матеріалів, які досліджуються судом, і за результатами апеляційного розгляду не вважає тривале тримання ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 під вартою надмірним. Оскільки тривалість перебування обвинувачених під вартою сама по собі не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України, тому доводи апелянтів в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Крім того, враховуючи, що на цей час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення і судовий розгляд триває, а також з огляду на положення ст. 28, ч.1 ст. 318 КПК України і ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційні скарги захисників в інтересах обвинувачених залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_11 - залишити без задоволення.
Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4