Справа № 532/308/15-к
Провадження №1-кп/548/247/21
У Х В А Л А

23.09.2021 року Колегія суддів Хорольського районного суду Полтавської області в складі:головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судових засідань - ОСОБА_4

прокурора: ОСОБА_5 ,

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників обвинувачених: адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Хорол клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_9 , клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу на особисте зобов"язання, клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_13 про зміну запобіжного заходу на будь-який інший, не пов`язаний з триманням під вартою , клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу на будь-який інший, не пов`язаний з триманням під вартою у кримінальному провадженні № 0000192 від 11.02.2014 року за обвинувальним актом по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28ч. 2 ст. 377, ч. 3 ст. 27п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 377, ч. 3 ст. 27п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст.115 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 377, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Хорольського районного суду Полтавської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000192 від 11.02.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28ч. 2 ст. 377, ч. 3 ст. 27п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 377, ч. 3 ст. 27п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст.115 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 377, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи, що строк тримання обвинувачених під вартою завершується 24 вересня 2021 року. У клопотанні зазначає, що обґрунтованість пред`явленого обвинувачення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні в ході досудового розслідування доказами. Вказує, що ризики, які були підставою для застосування і продовження такого запобіжного заходу обвинуваченим, не змінилися, продовжують мати місце, застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти існуючим ризикам.
Захисники обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_11 звернувся до суду з клопотанням про зміну його підзахисному запобіжного заходу на особисте зобов`язання. При цьому, посилався на необґрунтованість підозри, недоліки досудового розслідування та безпідставне тривале утримання ОСОБА_7 під вартою.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_13 також подав клопотання про зміну його підзахисному запобіжного заходу на будь-який інший, не пов`язаний з триманням під вартою. Посилався на те, що ОСОБА_8 потребує стаціонарного лікування в зв`язку з кардіологічним захворюванням. Зазначав, що на даний час стан здоров`я його підзахисного значно погіршився. Крім того, зазначав, що ОСОБА_8 раніше судимий не був, має міцні соціальні зв`язки. Вважає, що відсутні фактичні дані стосовно продовження існування ризиків по відношенню до ОСОБА_8 .
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_10 подав заперечення на клопотання прокурора про продовження його підзахисному запобіжного заходу в виді тримання під вартою. Вважає клопотання прокурора безпідставним та необґрунтованим, яке не відповідає принципу верховенства права та є свідомим порушенням ст.19 Конституції України та ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Просив припинити практику ігнорування рішень ЄСПЛ та відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження тримання під вартою ОСОБА_7 .
У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив його задовольнити.
Представник потерпілих також підтримав клопотання прокурора.
Обвинувачений ОСОБА_7 щодо клопотання прокурора заперечував, просив відмовити у його задоволенні та обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов"язання.
Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо клопотання прокурора заперечували, просили відмовити у його задоволенні та обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Ознайомившись з поданим клопотанням, заслухавши доводи та заперечення учасників судового процесу щодо заявлених клопотаннь, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Так, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим та клопотання захисників про зміну запобіжного заходу, колегія суддів бере до уваги наступне.
Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.
При вирішенні питання щодо можливості продовження або зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
Відповідно до вимог ст.183КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам.
Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При цьому, відповідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого; наявність постійного місця роботи; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, а також інші обставини зазначені в законі.
Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» в пункті 175 зазначив, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Обвинуваченим обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Строк тримання обвинувачених під вартою неодноразово продовжувався у встановленому порядку та завершується 24.09.2021 року.
При цьому обґрунтованість підозри про вчинення кримінальних правопорушень була врахована судом при обранні їм запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Звертаючись до суду з клопотаннями про зміну запобіжних заходів та із запереченнями проти клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів у виді тримання під вартою захисники доказів, що спростовували б обґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченими кримінальних правопорушень, суду не надали.
Звертаючись з клопотаннями про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою прокурор посилається на наявність ризиків передбачених п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.
Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, передбачених п.3 ч.1 ст.177 КПК України суд виходить з наступного.
Перевіряючи доводи прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів встановила, що доводи прокурора є обґрунтованими, заявлені в клопотанні ризики не зменшилися та існують на даний час, а підстави для застосування щодо обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу відсутні та є доцільним обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до п.п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови»). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Так, обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, однак обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі понад 10 років, що, на думку колегії суддів, може вплинути на поведінку обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження, а саме спонукати ОСОБА_7 до переховування від суду чи незаконно впливати на учасників справи.
Так, обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, однак обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі понад 10 років, що, на думку колегії суддів, може вплинути на поведінку обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження, а саме спонукати ОСОБА_8 до переховування від суду чи незаконно впливати на учасників справи.
Так, обвинувачений ОСОБА_9 раніше не судимий, однак обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі понад 10 років, що, на думку колегії суддів, може вплинути на поведінку обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження, а саме спонукати ОСОБА_9 до переховування від суду чи незаконно впливати на учасників справи
Таким чином, на думку колегії суддів, тяжкість та вид інкримінованих обвинуваченим злочинів, об`єктами яких є встановлений законом порядок здійснення правосуддя, а також життя та здоров`я публічних осіб, та за які передбачена сувора міра покарання, є визначальними при встановленні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя, та з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).
Незважаючи на те, що ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки, колегія суддів враховує також його майновий стан та соціальний статус, а саме те, що його родина володіє бізнесом, засобами масової інформації, є заможною, що в сукупності дає фінансові та статусні можливості переховуватись цьому обвинуваченому від суду, тиснути на свідків та потерпілих по справі, які на теперішній час ще не допитані, з метою зміни показань цих учасників кримінального провадження, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Колегія суддів, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, з урахуванням того, що існує значний суспільний інтерес до даної справи, який з часом не зникає, оскільки були вбиті публічні особи м. Кременчук, вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу тримання під вартою, не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, а тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу із визначенням строку у межах шестидесяти днів.
Отже, колегія суддів вважає, що з врахуванням тяжкості інкримінованих обвинуваченим злочинів і суворості покарання, яке може бути призначено обвинуваченим судом в разі доведення їх винуватості, зважаючи на принцип безпосередності дослідження доказів, існують обґрунтовані ризики можливості незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні. Такі ризики існували і на час обрання та продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
На переконання суду, застосування щодо обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе запобігти вказаним ризикам.
Суд не бере до уваги доводи прокурора, викладені ним у клопотаннях про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, щодо неналежної процесуальної поведінки сторони захисту, а саме подання скарг, звернення з клопотаннями, намагання змінити запобіжні заходи чи підтримання позиції один одного, оскільки подання скарг та клопотань в судовому засіданні передбачено чинним Кримінальним процесуальним кодексом України. Підтримання обвинуваченими клопотань та скарг один одного також не свідчить про неналежну процесуальну поведінку сторони кримінального провадження.
Крім того, будь-яка процесуальна поведінка захисників не може свідчити про перешкоджання кримінальному провадженню обвинуваченими.
Суд не приймає доводи обвинувачених та їх захисників щодо тривалого перебування під вартою.
Як зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, питання стосовно того, чи була розумною тривалість тримання під вартою, не може вирішуватися абстрактно. Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватися в кожній справі з урахуванням її конкретних обставин.
У будь-якій справі тривале тримання під вартою може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. (Рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року, серія А, №254-А, п. 30).
Суд враховує принцип презумпції невинуватості, в той же час в даному кримінальному провадженні справжні інтереси суспільства полягають у якнайшвидшому та ефективному розгляді даного кримінально провадження в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України, для чого суд має забезпечити зокрема відсутність будь-якого впливу обвинувачених на свідків та потерпілих, в тому числі відсутність будь-якої небезпеки для них, про яку заявляв, згідно клопотання прокурора, свідок ОСОБА_14 .
При цьому, на переконання суду, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виключення можливості такого впливу, оскільки за своєю суттю додержання обмежень, що застосовуються у будь-яких інших запобіжних заходах, не пов`язаних з триманням під вартою (в тому числі домашній арешт чи особисте зобов`язання, про застосування яких клопочуть захисники), в значній мірі залежать від правосвідомості особи, до якої вони застосовані, та не можуть бути ефективно контрольовані державою.
Вирішуючи питання доцільності продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд крім іншого враховує те, що вони обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання лише у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі.
Вказана обставина значно збільшує ризик незаконного впливу з боку обвинувачених на свідків та потерпілих, що мають бути допитані судом.
При цьому, суд не відхиляє доводів на користь обвинувачених, викладених у клопотаннях про зміну обвинуваченим запобіжних заходів, але вважає, що з цих підстав зміна обвинуваченим запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, на даній стадії судового розгляду є неможливою.
Європейський суд з прав людини зазначав, що коли підозрюваного залишають під вартою, він має право розраховувати на вирішення його справи у пріоритетному порядку і на ведення її з особливою ретельністю (Рішення у справі «Мацнеттер проти Австрії» (Matznetter v. Austria) від 10 листопада 1969 р., серія А, №10, п. 12).
Тому, враховуючи наявність ризику, про який зазначив суд, та який на думку суду в даний час перешкоджає звільненню обвинувачених з-під варти, обвинуваченим необхідно продовжити строк тримання під вартою, забезпечивши вирішення даної справи у пріоритетному порядку і з особливою ретельністю.
Враховуючи складність кримінального провадження, велику кількість свідків, яких необхідно допитати в ході судового слідства, колегія суддів приходить до висновку, що строк тримання під вартою обвинувачених необхідно продовжити на 60 днів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 183, 197, 314-316 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою- задовольнити.

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою на 60 днів, тобто, до 10 год 30 хв. 21 листопада 2021 року.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу на особисте зобов"язання- відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою - задовольнити.

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під вартою на 60 днів, тобто, до 10 год 30 хв. 21 листопада 2021 року.

У задовленні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_13 про зміну запобіжного заходу на будь-який інший, не пов`язаний з триманням під вартою - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою - задовольнити.

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під вартою на 60 днів, тобто, до 10 год 30 хв. 21 листопада 2021 року.

У задовленні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу на будь-який інший, не пов`язаний з триманням під вартою- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено і проголошено 23 вересня 2021 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3