Номер провадження: 11-кп/813/681/22
Номер справи місцевого суду: 521/7320/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 17.11.2021 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Усатово, Біляївського району, Одеської області, маючого середню освіту, неодруженого, до засудження непрацюючого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:

-вироком Біляївського районного суду Одеської області від 25.06.2018 року за скоєння злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст. 186, ч.ч. 1, 2 ст. 187, ч.3 ст.357, ч.1 ст. 70, ч.4 ст. 70 КК України до покарання у виді 8 років 4 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна,-

встановив:

Оскарженою ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17.11.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про застосування до останнього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Біляївського районного суду Одеської області від 25.06.2018 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст. 186, ч.ч. 1, 2 ст. 187, ч.3 ст.357 КК України.

Мотивуючи своє рішення районний суд послався на те, що на даний час застосування до засудженого дії ст. 81 КК України та звільнення його від відбування призначеного покарання умовно-достроково не буде відповідати меті покарання та не буде відповідати завданням кримінальної відповідальності, оскільки засуджений ОСОБА_6 раніше звільнявся від відбування покарання умовно-достроково після чого вчиняв новий злочин, За таких обтавин суд дійшов висновку, що засуджений не довів свого виправлення, а застосування умовно-дострокове звільнення від відбування покарання до нього є передчасним.

Не погоджуючись з ухвалою районного суду захисник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість ухвали суду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати ухвалу районного суду та застосувати до ОСОБА_6 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Захисник зазначає, що за час відбуття покарання ОСОБА_6 зарекомендував себе з позитивної сторони, під час відбування покарання з 2018 по 2021 рік не має жодного стягнення, лише заохочення, офіційно не був працевлаштований, однак із характеристик вбачається, що добровільно допомагав у ремонті та інших роботах в колонії. За результатами поведінки ОСОБА_6 був переведений до дільниці соціальної реабілітації, що вказує на те, що він став на шлях виправлення.

В судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився захисник ОСОБА_5 , однак надіслав до суду заяву, в якій просив розгляд його скарги проводити за його відсутності у зв`язку з хворобою та запровадженим воєнним станом на території України.

Прокурор, будучи повідомленим належним чином про дату та час судового розгляду до суду апеляційної інстанції не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення судового засідання не надсилав.

За наведених обставин, враховуючи положення ч.4 ст.107, ч.4 ст.405 КПК України апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права учасників процесу на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що останні, будучи повідомленими про дату та час розгляду скарги в апеляційному суді, не з`явились, суд оцінює таку поведінку, як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Крім того, колегія суддів вважає, що у зв`язку з виданням Указу Президентом України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану», який був затверджений Законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» можливо провести розгляд апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 за відсутності сторін. Більш того, захисник просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, а від засудженого ОСОБА_6 клопотань про розгляд провадження за його особистої участі до апеляційного суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно з положеннями ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідні роз`яснення містяться у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26 квітня 2002 року, де зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи обґрунтовано дійшов висновку, що навіть з урахуванням наявності заохочень засудженого під час відбуття ним покарання, процес виправлення засудженого ОСОБА_6 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання за вчинення ряду умисних злочинів, частина з яких є тяжкими, який раніше неодноразово був засудженим, перестає бути доцільним, зокрема ОСОБА_7 за попереднім вироком був засуджений за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі.

Викладені захисником доводи у поданій апеляційній скарзі в повній мірі досліджені районним судом.

При вирішенні питання про застосування щодо засудженого умовно дострокового звільнення від відбування покарання, вирішальним фактором є не факт відбування ним встановленої частини покарання, а виправлення засудженого.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 у даному провадженні засуджений вироком Біляївського районного суду Одеської області від 25.06.2018 року за скоєння злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст. 186, ч.ч. 1, 2 ст. 187, ч.3 ст.357 КК України та йому призначено остаточне покарання, відповідно до ч.ч.1, 4 ст.70 КК України, у виді позбавлення волі строком на 8 років 4 місяці. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30.08.2018 року вирок Біляївського районного суду Одеської області від 25.06.2018 року залишено без змін.

З характеристики на засудженого ОСОБА_6 , затвердженої начальником ДУ «Одеська виправна колонія №14», яка долучена до матеріалів провадження, вбачається, що засуджений з 06.04.2017 року до 21.07.2017 року та з 18.08.2017 року по 07.09.2018 року утримувався в Одеській УВП (№21), зокрема до дисциплінарної відповідальності притягувався два рази, заохочень не мав та визнаний таким, що на теперішній час не має стягнень.

Відповідно до матеріалів судової справи, з 21.07.2017 року по теперішній час засуджений відбуває покарання в ДУ «Одеська виправна колонія (№14)». За цей час останній до дисциплінарної відповідальності не притягувався, був заохочений 10 разів, працював в ливарній дільниці та був звільнений у зв`язку з відсутністю обсягів виробництва, до праці ставився позитивно. 05.06.2020 року був переведений до дільниці соціальної реабілітації ДУ «ОВК-14», приймає участь у житті колективу, залучається до праці згідно зі ст. 118 п.5 КВК України. До підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок не прагне. Відповідно до ст.127 КВК України засуджений ОСОБА_6 участі у роботі самодіяльних організацій не приймає, проявляє соціально-корисну активність. Щодо останнього забезпечується проведення морального, правового, трудового, естетичного фізичного, санітарно-виховного та психологічного виховання в індивідуальних та групових формах. В результаті проведеної роботи встановлено середній рівень ймовірної небезпеки для суспільства. Родинні стосунки підтримує з членами родини шляхом листування та особистих побачень. Крім того, засудженому ОСОБА_6 двічі, 13.11.2019 року та 31.03.2021 року відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення.

Відповідно до характеристики ДУ «ОВК (№14)», з огляду на попередні судимості, зроблені висновки, що до засудженого ОСОБА_6 передчасно застосовувати умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, згідно ст.81 КВК України.

З урахування обставин справи, доводи апеляційної скарги захисника визнаються колегією суддів не достатніми для її задоволення та звільнення засудженого від відбування покарання умовно-достроково, оскільки матеріали справи не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України, - виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Доводи апелянта про те, що засуджений ОСОБА_6 зарекомендував себе з позитивної сторони та має заохочення, під час відбування покарання був працевлаштований та залучається до роботи на добровільних засадах, висновків районного суду не спростовують.

Під час апеляційного перегляду ухвали районного суду істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи наведені обставини апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги захисника є необґрунтованими, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 17.11.2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Біляївського районного суду Одеської області від 25.06.2018 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст. 186, ч.ч. 1, 2 ст. 187, ч.3 ст.357 КК України залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4