Справа №477/1797/21
Провадження №1-кп/477/225/21
УХВАЛА

02 грудня 2021 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 30000264 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:
На розгляді Жовтневого районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки існують ризики, передбачені п.1, 3 ст. 177 КПК України, а саме можливість ухилення обвинуваченого від суду та незаконно впливати на свідків.

Обвинувачений та його захисник проти клопотання прокурора заперечували, вважали за можливе застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Вислухавши думку учасників судового засідання щодо клопотання, вивчивши клопотання та матеріали в межах заявленого клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 29 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Загальною декларацією прав людини (статті 3,9) та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України (стаття 5), визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість і ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 09 вересня 2021 року обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, по 07 листопада 2021 року, який в подальшому продовжений ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 26 жовтня 2021 року на 60 діб.

По кримінальній справі розпочатий судовий розгляд, допитана потерпіла, розпочате дослідження письмових доказів. Завершити розгляд кримінального провадження та ухвалити рішення до закінчення строку дії обраного запобіжного заходу не є можливим.

Відповідно до статті 331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу стало наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до нетяжкого та тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Обвинувачений до затримання не був працевлаштований, проживає один, зареєстрований та проживає за різними адресами, не має міцних соціальних зв`язків, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного насильницького злочину. Як зазначив у судовому засіданні обвинувачений, він проживає в будинку, який йому на праві приватної власності не належить, назву вулиці та номер будинку, в якому він проживає, не знає.

Таким чином, суд приходить до висновку, що існує ризик того, що, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у разі встановлення вини обвинуваченого, перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватися від суду, що унеможливить розгляд кримінального провадження судом. Крім того, по справі не проведено допит свідків. Отже, враховуючи проживання обвинуваченого та свідків в одному населеному пункті, існує ризик впливу на цих свідків.
Більш м`який запобіжний захід, про що заявлено захисником, на думку суду, не зможе запобігти заявленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, оскільки, як зазначалось вище, обвинувачений проживає не за місцем реєстрації, у будинку, який йому на праві власності не належить та адресу розташування якого він не знає. Також обвинуваченим та його захисником не зазначено, за якою саме адресою слід застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту та кому належить будинок, де має намір проживати обвинувачений.
Як встановлено в судовому засіданні, заявлені ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, не зменшились, завершити розгляд справи до завершення строку дії обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою не є можливим, що відповідно до ст. 199 КПК України, є підставою для продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 176, 177, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів по 30 січня 2022 року включно з утриманням його в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

Копію ухвали направити начальнику ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом 7 днів з дня оголошення тексту ухвали, а обвинуваченим з дня отримання її копії.

Головуюча суддя ОСОБА_1