Справа № 215/1007/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2022 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Тернівського районного суду м. Кривого Рогу кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_4 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 185 ч. 3, 186 ч. 3 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Під час досудовою розслідування ухвалою від 10.01.2022 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 08.03.2022 р..

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_5 , будучи повідомленою належним чином, до суду не з`явилася.

Обвинувачений не заперечував проти розгляду клопотання прокурора за відсутності захисника ОСОБА_5 , та захисника взагалі.

Згідно до ст. 324 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за повідомленням захисник, де участь захисника є обов`язковою, суд відкладає судовий розгляд, а в разі, якщо участь захисника є необов`язковою, то відповідно проведення судового засідання, стосовно клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою є можливим, без повторення виклику захисника ОСОБА_5 , або призначення захисника на окрему процесуальну дію.

Відповідно до ст. 12 КК України, злочини, передбачені ст. ст. 185 ч. 3, 186 ч. 3 КК України, не є особливо тяжкими.

Згідно до ст. 52 ч. 1 КПК України, участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів, а також у випадках передбачених ч. 2 ст. 52 КПК України. Проведення судом окремої процесуальної дії розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, з урахуванням особи обвинуваченого, не відноситься до випадків передбачених ч. 2 ст. 52 КПК України.

Обвинувачений заперечує проти клопотання прокурора, так як він не переховувався, сам приходив до поліції, має співмешканку, яка є інвалідом 2 групи. Просить змінити йому тримання під вартою на домашній арешт, та надати можливість звернутися до військомату для захисту України.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши клопотання прокурора, ухвалу від 10.01.2022 р. про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважає, що обвинуваченому слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, виходячи з наступного.

Дійсно, згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведене, що жоден із більш мяких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього кодексу.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечує особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити в тому числі виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до ч. 5 ст. 199 КПК України суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Стороною обвинувачення доведено підстави, що свідчать про наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України.

Тобто, оскільки обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не змінилися, суд вважає, що інший запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, так як він судимий, обвинувачується у скоєнні тяжких злочинів, за один із яких може бути призначено покарання у виді позбавлення волі від 4 до 8 років, не працює, неодружений, місця реєстрації не має, тому може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, чим перешкоджати кримінальному провадженню, яке є суспільним інтересом, що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вказані ризики, на які посилався слідчий суддя при обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та посилається прокурор у клопотанні, продовжують існувати.

Наявність співмешканки, яка є інвалідом 2 групи та бажання звернутися до військомату для захисту України, самі по собі не є підставами для зміни запобіжного заходу тримання під вартою на інший більш м`який.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 197, 199, 315 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по 30.04.2022 р..

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим з дня вручення її копії.

Суддя: