УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.11.2021 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в місті Одесі клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні №000545 від 02.11.2021 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з клопотання, у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області перебуває кримінальне провадження № 0000545 від 02.11.2021, яке зареєстровано за фактом заволодіння об`єктами нерухомого майна шляхом обману та підробки документів у м. Одесі за ч. 4 ст. 190 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснює група прокурорів Одеської обласної прокуратури.

В ході досудового розслідування встановлено, що група невстановлених осіб шляхом обману підробки документів здійснила заволодіння чужим нерухомим майном, а саме квартирою загальною площею 157,5 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101.

Так, згідно з відомостями з державного реєстру нерухомого майна, 12.04.2021 дану квартиру у громадянки ОСОБА_4 придбав громадянин ОСОБА_5 , про що укладено договір купівлі-продажу № 4343. Дану угоду засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 .

Надалі 28.10.2021, в рамках виконавчого провадження № 498998 приватного виконавця Одеського виконавчого округу ОСОБА_7 , вказану квартиру виставлено на торги у системі СЕТАМ. Втім, 01.11.2021 зазначені торги припинено на підставі постанови приватного виконавця ОСОБА_7 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Після цього 03.11.2021 приватним нотаріусом ОСОБА_6 відмінений перехід права власності від ОСОБА_4 до ОСОБА_5 згідно з договором купівлі продажу, та право власності на вказану квартиру знову зареєстровано за ОСОБА_4 .

Як вбачається з відомостей з державного реєстру нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на дану квартиру за ОСОБА_4 відбулось 17.03.2021 на підставі договору дарування від 06.12.2012 за № 724.

В той же час, згідно з отриманими матеріалами в рамках виконання доручення від оперативного підрозділу, відомості про громадянку ОСОБА_4 відсутні у офіційних реєстрах, РНОКПП НОМЕР_1 належить особі чоловічої статі та взагалі не є дійсним. Також дані матеріали містять відомості про належність квартири за адресою АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_8 , який і вбачається єдиним законним власником вказаної квартири станом на сьогодні.

Вищезазначене прямо вказує на наявність ознаки заволодіння чужою власністю - квартирою загальною площею 157,5 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101 - невстановленими особами шляхом обману та підробки документів.

Постановою прокурора від 09.11.2021 вказану квартиру визнано речовими доказом у даному кримінальному провадженні.

На підставі вищевикладеного, в ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження арешту майна, а саме квартири загальною площею 157,5 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101.

Метою арешту є збереження речових доказів, дієвості кримінального провадження, забезпечення проведення судових експертиз, зупинення вчинення кримінальних правопорушень, унеможливлення псуванню, знищення, перетворенню, відчуженню, незаконному поділу, використанню, розмежування, зміни цільового призначення об`єкту нерухомого майна.

Від слідчого надійшла заява про розгляд клопотання за його відсутності.

У своєму клопотанні сторона обвинувачення, просить розгляд справи провести за відсутності власника майна, зважаючи на можливість вжиття неправомірних дій щодо майна до прийняття рішення судом.

Слідчий суддя, розглянувши матеріали клопотання з долученими в його обґрунтування додатками, приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З урахуванням клопотання сторони обвинувачення, а також положень ст. 172 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання про можливість розгляду справи за відсутності власника майна.

В рамках кримінального провадження №0000545 від 02.11.2021 року, на теперішній час здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. (ч.1 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, слідчий суддя зазначає, що з клопотання та доданих в його обґрунтування документів, вбачається, що об`єкт нерухомого майна, а саме квартири загальною площею 157,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101, яка відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на прав приватної власності в розмірі 1/1 частки належить ОСОБА_4 , та є речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки є об`єктом кримінально-протиправних дій та отримана кримінально-протиправним шляхом, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Вищезазначене також підтверджується постановою прокурора від 09.11.2021 року про визнання речовим доказом.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Оскільки є підстави вважати, що власники майна, можуть здійснювати дії, спрямовані на продаж майна, задля уникнення кримінальної від повільності, слідчий суддя приходить до висновку, що є правові підстави для арешту майна із забороною відчуження, розпорядження та користування.

Критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Слідчий суддя приходить до висновку, що арешт майна у цьому випадку необхідний для забезпечення ефективності кримінального провадження, а таке втручання у право на власність є пропорційним, оскільки підлягає оскарженню, відповідно до норм процесуального законодавства щодо оскарження рішень слідчого судді, та скасуванню у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 174 КПК України.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що арешт майна у цьому випадку є достатнім для забезпечення збереження речових доказів, є пропорційним втручанням у права осіб, та не матиме надмірних наслідків для таких осіб.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 98, 131, 170-173 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні №000545 від 02.11.2021 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України - задовольнити.

Накласти арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування, на об`єкт нерухомого майна, а саме на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101.

Виконання ухвали про арешт майна покласти на прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1