У Х В А Л А
Іменем України

17 вересня 2021 року слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Деснянського УПГУНП в м. Києві ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у кримінальному провадженні № 0004618 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Виноград, Черкаської області, громадянина України, з вищою освітою, працюючого начальником КП ШЕУ`Деснянського району» м. Києва, одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.191,ч.3ст.191 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До Деснянського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого СВ Деснянського УПГУНП в м. Києві ОСОБА_7 , погоджено з прокурором Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_6 .

Клопотання обґрунтоване тим, що 16.08.2021 ОСОБА_6 повідомлено про підозру за ч.2ст.191,ч.3ст.191 КК України. Слідчий в клопотанні посилається на існування ризиків, які дають йому достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 спробує переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, перешкоджатиме кримінальному провадженню, а саме ухилятиметься від забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, може незаконно впливати на свідків.

У судовому засіданні прокурор підтримав доводи викладенні у клопотанні, просив клопотання задовольнити з підстав наведених у ньому.

Захисник ОСОБА_5 заперечувала проти застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки слідчий в своєму клопотанні не навів достатність ризиків, що передбачені ст.177 КПК України, за наявністю яких ОСОБА_6 необхідно обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту, а тому просила у задоволенні клопотання відмовити.

Захисник ОСОБА_4 повністю підтримав думку захисника ОСОБА_5 , і також обґрунтовуючи свою незгоду з клопотанням слідчого вказав на необґрунтованість підозри ОСОБА_6 , у зв`язку з чим також просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Підозрюваний підтримав думку свої захисників.

Заслухавши сторони кримінального провадження, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин та з урахуванням доводів викладених стороною обвинувачення та стороною захисту слідчий суддя вважає, що прокурором доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2ст.191,ч.3ст.191 КК України.

Судом береться до уваги те, що в даній конкретній ситуації наявні обставини та відомості, які переконують неупередженого спостерігача (яким в даному випадку є суддя) в тому, що ОСОБА_6 , можливо скоїв злочин (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Labita v. Italy [GC], № 26772/95, § 155, ECHR 2000-IV»), що вказує на існування розумної підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення (злочину), і така підозра стосується правопорушення, передбаченого законом (ч.2ст.191,ч.3ст.191 КК України).

Втім, обов`язковою умовою для застосування запобіжного заходу має бути доведеність сукупності обставин, визначених ч.1 ст.194 КПК України яка вимагає від прокурора довести не лише наявність обґрунтованої підозри, а надати докази на підтвердження підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, на які посилається прокурор у клопотанні та обґрунтувати недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, визначеним у клопотанні.

Вирішуючи в даному випадку питання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_6 , про який клопоче слідчий, слідчий суддя враховує, що статтею 5 Європейської конвенції з прав людини передбачені випадки, коли особу може бути позбавлено свободи відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема це може бути здійснено з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення, або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення (пункт «с»).

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі з дотриманням гарантій передбачених статтею 5 Конвенції. В свою чергу, за змістом частин першої та другої статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Домашній арешт являє собою позбавлення свободи в розумінні підпункту «с» пункту 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини (пункт 17 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Вітторіо та Луіджи Манчіні проти Італії», «Лавентс проти Латвії»).

Враховуючи, що клопотання слідчого та його зміст не містить обґрунтування на підтвердження існування обставин, визначених п.3 ч.1 ст.194 КПК України щодо того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним у клопотанні ризикам, а самий ризик переховування обвинуваченого не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого застосування покарання та під впливом можливого тягаря призначення такого покарання у майбутньому, слідчий суддя вважає, з врахуванням положень ст.176 КПК України, до підозрюваного слід застосувати менш обтяжливий запобіжний захід ніж домашній арешт.

Дані про особу підозрюваного, який є раніше не судимим, його вік, стан здоров`я і те, що він працює, не відсторонений від посади, має на утриманні матір пенсійного віку, вказує про наявність тісних соціальних зв`язків та свідчить на користь останнього, що в свою чергу є стримуючим фактором та може вважатися запорукою та певною гарантією для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що встановлені вище обставини є достатніми для обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, тобто більш м`якого ніж домашній арешт, а тому клопотання не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 176-178, 179, 193, 194, 196, 205, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Деснянського УПГУНП в м. Києві ОСОБА_7 , погоджено з прокурором Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_6 .

Застосувати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, яким зобов`язати його:

-прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

-здати прокурору на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України;

- утримуватися від спілкування з свідками у даному кримінальному провадженні.

Строк дії покладених на ОСОБА_6 обов`язків встановити по 16.10.2021 включно.

Підозрюваного ОСОБА_6 повідомити про покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що у разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на неї може бути накладено грошове стягнення від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя