Провадження №11-кп/801/1334/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2021 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0002133 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27.10.2021, якою продовжено застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 25.12.2021 із визначенням застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 190 320 грн. із встановленням обов`язків, відносно обвинуваченого
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця міста Вінниці, проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого
який обвинувачується за ч. 3, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 262 КК України.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому суд зазначив, що в клопотанні обґрунтовано наявність низки ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, враховуючи обставини кримінального правопорушення, їх наслідки, тяжкість покарання за скоєний злочин, особи підозрюваного, відсутність соціально стримуючих факторів, тому суд під час розгляду клопотання дійшов обґрунтованого висновку, що обвинувачений ОСОБА_8 перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
В апеляційній скарзі адвокат просить суд скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід ОСОБА_8 у виді домашнього арешту або застави в мінімальному розмірі.
На думку захисту серйозність обвинувачення не може бути вирішальним фактором при визначенні розміру застави, що є порушенням основоположного права на його свободу відповідно до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод».
Крім того, суд першої інстанції не мотивовано встановив максимальний рівень застави, що є непомірним тягарем для обвинуваченого, оскільки розмір застави був визначений виключно виходячи з суми можливої шкоди та тяжкості покарання, з метою унеможливлення внесення застави ОСОБА_8 офіційно не працює та жодного виду соціальної допомоги не отримує.

Заслухавши доповідача, адвоката, в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , який просив зменшити розмір застави, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги адвоката, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 262 КК України тобто можепереховуватися від суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З урахуванням наведених у клопотанні прокурора доказів встановлено наявність достатніх підстав вважати обґрунтованою підозру у вчиненні ОСОБА_8 зазначених вище кримінальних правопорушень.

Крім того, ОСОБА_8 є особою раніше судимою за вчинення корисливих злочинів, вчинив дані кримінальні правопорушення після відбуття реальної міри покарання, не має постійного місця роботи та веде антигромадський спосіб життя.
Колегія суддів вважає, що продовження строку тримання під вартою відповідає вимогам ст.ст. 184, 199 КПК України та містить суть обвинувачення, обґрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тому застосування більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою не може запобігти ризикам, визначеним в ст. 177 КПК України.
Судом першої інстанції не завершено судовий розгляд кримінального провадження, а тому строк тримання під вартою обвинуваченому вірно продовжено за наявності ризиків, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначив альтернативний запобіжний захід у виді застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваною обов`язків, передбачених кримінально-процесуальним законом, підстав для зменшення якого колегія суддів не вбачає.
Виходячи зі змісту ч. 4 ст.182 КК України розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Частиною 5 статті 182 КПК України встановлено, що розмір застави визначається у межах, зокрема щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На думку суду апеляційної інстанції, з урахуванням обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , характеру кримінального правопорушення, суд при визначенні розміру застави прийшов до вірного висновку, визначивши ОСОБА_8 заставу в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 190 320 гривень.

Підстав вважати вказаний розмір застави непомірним, як про це зазначає адвокат в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим степенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Отже, розмір застави повинен бути помірним та пропорційним щодо конкретної людини та обставин, вчиненого ним кримінального правопорушення, тому суддя дійшов правильного висновку щодо розміру застави.

На думку колегії суддів, запропонований захистом розмір застави не зможе гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Відсутність у обвинуваченого необхідної суми грошей для внесення визначеної судом застави не може гарантувати її внесення при визначенні меншого розміру застави, оскільки ОСОБА_8 не працює та інших доходів немає.

Мотиви адвоката в апеляційній скарзі щодо непомірного розміру застави самі по собі не можуть бути єдиним обґрунтуванням застосування щодо ОСОБА_8 меншого розміру застави, оскільки розмір застави визначається з урахуванням також сукупності інших обставин.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27.10.2021, якою продовжено застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 25.12.2021 із визначенням розміру застави в сумі 190 320 грн. із встановленням обов`язків, відносно обвинуваченого ОСОБА_8 - без зміни.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_9