КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

01 листопада 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 вересня 2021 року, у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, громадянина України, раніше судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

та
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 28 і п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України,
а також
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Сєвєродонецьк Луганської області, громадянин України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289, ст. 290, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 28 і п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_11 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_10
та ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 вересня 2021 року суд відмовив у задоволенні клопотань захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту та захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на особисту поруку ОСОБА_12 .
Цією ж ухвалою, суд задовольнив клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим та продовжив обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк, що не перевищує два місяці, тобто до 04 листопада 2021 року включно.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції, проаналізувавши доводи сторін кримінального провадження, враховуючи зміст та обсяг обвинувачення, конкретні обставини кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим, а також приймаючи до уваги обставини, передбачені ст. 178 КПК України, які були встановлені під час розгляду відповідного клопотання прокурора, зазначив про те, що вказані обставини, на переконання суду, мають бути оцінені як такі, що жодним чином не будуть стримуючими факторами для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, у зв`язку з чим, жодний інший вид запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у кримінальному провадженні.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 вересня 2021 року у справі № 359/3506/19 про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистої поруки.
В обґрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_6 посилається на те, що оскаржувана ухвала суду, є незаконною та необґрунтованою, оскільки судом допущено порушення норм процесуального права, що потягнуло за собою ухвалення незаконного судового рішення.
Зокрема, в апеляційній скарзі зазначається, що в судовому засіданні під час вирішення питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , стороною обвинувачення не було надано жодних доказів наявності відповідних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Крім того, адвокат вважає, що суд не перевірив належним чином доводів сторони обвинувачення щодо наявності обґрунтованої підозри, ризиків та неможливості застосування до ОСОБА_5 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, оскільки не надано жодної оцінки відсутності обґрунтованої підозри та ризиків, а також не спростовано відсутності підстав продовження запобіжного заходу.

Захисник вказує, і на те, що кримінальний процесуальний закон України передбачає, що для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор повинен кожен раз доводити крайню необхідність застосування такого запобіжного заходу, посилатися на докази та обґрунтовувати неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, проте, навіть із плином судового розгляду, прокурор продовжує посилатися на застарілі та неактуальні на цей час обставини, без посилання на конкретні докази.

Також на думку захисника, суд не врахував тривалість тримання обвинуваченого під вартою та те, що з часом будь-які ризики, що існували на момент обрання запобіжного заходу, слабшають і потребують додаткового обґрунтування.
ОСОБА_5 , як зазначає його захисник, необхідний більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у зв`язку з рядом тяжких хвороб, потребує постійного медичного нагляду, що не може бути забезпечено в умовах слідчого ізолятору.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 вересня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою змінити відносно ОСОБА_7 запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала суду прийнята з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки є наслідком неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, та постановлена за результатами неповного судового розгляду, а відтак підлягає скасуванню.
Будь-якого іншого обґрунтування незаконності судового рішення в апеляційній скарзі не наведено, оскільки, як зазначає адвокат ОСОБА_8 , до цього часу не складено повного тексту судового рішення, а тому більш вмотивована апеляційна скарга буде подана до суду апеляційної інстанції у доповненнях до скарги в порядку ч. 3 ст. 403 КПК України.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 також подала апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням внесених під час її розгляду уточнень, просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 вересня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_9 більш м`який запобіжний захід.
Як вважає апелянт, оскаржуване рішення не можна вважати обґрунтованим, оскільки судом об`єктивно не з`ясовані фактичні обставини справи, не досліджувались також судом під час судового розгляду будь-які докази, а відповідно прокурором не надавались до клопотання докази, які би будь-яким чином обґрунтували наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та які б виправдовували його тримання під вартою. Також захисник вказує, що кримінальний процесуальний закон України передбачає, що для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор повинен кожен раз доводити крайню необхідність застосування такого запобіжного заходу, посилатися на докази та обґрунтовувати неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини сторона захисту вважає, що місцевий суд, задовольняючи клопотання прокурора, яке не містило жодних нових, вагомих обставин, які б можна було застосувати як ризики, в розумінні ст. 177 КПК України, для подальшого тримання під вартою, послався на те, що ризики встановлені раніше, не змінилися. Разом з тим, саме на сторону обвинувачення покладений обов`язок кожного разу обґрунтовувати новими обставинами твердження про наявність ризиків при продовженні запобіжного заходу.

З урахуванням наведеного, а також судової практики Європейського суду з прав людини захисник зазначає про те, що заявлені ризики, не можуть ґрунтуватися лише на основі суворості покарання, передбаченого санкціями статей інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_9 .
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисників обвинувачених, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та просив залишити оскаржувану ухвалу суду без змін; перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали за клопотанням прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обговоривши доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції, незалежно від наявності клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме до спливу продовженого строку, повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Перевіривши доводи апеляційних скарг захисників обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 вересня 2021 року про продовження обвинуваченимзапобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання захисників обвинувачених в апеляційних скаргах на те, що ризики наведені прокурором у клопотанні про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, так само, як і пред`явлене ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 обвинувачення, ґрунтуються лише на припущеннях та не підтверджуються будь-якими фактичними даними, не можуть бути визнані обґрунтованими та служити достатніми підставами для скасування ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 06 вересня 2021 року, оскільки, на думку колегії суддів, вказане судове рішення, відповідає вимогам, передбаченим ст. 370 КПК України, в тому числі на предмет його вмотивованості, з огляду на те, що в ньому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, а тому вважає це рішення законним та обґрунтованим.
Всупереч доводам апеляційних скарг, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції з достатньою повнотою та об`єктивністю дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в тому числі дані про особу та стан здоровя кожного із обвинувачених, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, про що детально наведено в оскаржуваній ухвалі, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що на даній стадії судового розгляду будь-які менш суворі запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити уникнення дійсних та наявних ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, на які міститься посилання в оскаржуваній ухвалі, та виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обовязків.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду та інші обставини, на які Європейський суд з прав людини посилався у своїх рішеннях (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).
Що ж стосується інших доводів апеляційних скарг, зокрема про те, що суд першої інстанції не навів у своєму рішенні будь-яких мотивів щодо неможливості застосування до обвинувачених менш суворих запобіжних заходів, то вони також не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких порушень кримінального процесуального кодексу, які б могли служити підставою для скасування ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 06 вересня 2021 року.
Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, дані про їх особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 вересня 2021 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 04 листопада 2021 року включно, залишити без змін, а апеляційні скарги їх захисників без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 вересня 2021 року, відповідно до якої суд продовжив обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 таОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк, що не перевищує два місяці, тобто до 04 листопада 2021 року (включно), без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 359/3506/19

Номер провадження: 11-кп/824/4021/2021
Категорія: п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України
Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_13
Доповідач - суддя ОСОБА_1