Справа № 373/2237/19
УХВАЛА

16 березня 2022 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6

його законного представника ОСОБА_7

захисника обвинуваченого

ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяславі в режимі відеоконференції через систему відеоконференцзв`язку «EasyCon» клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 та клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні № 0000205 від 01.06.2019 про обвинувачення за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 119 КК України,

встановив:

ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що як працівник Національної поліції був обізнаний з правилами зберігання та використання вогнепальної зброї, а також необхідністю дотримання заходів безпеки при поводженні з нею, проте 31.05.2019 в період часу з 13 год. 00 хв. по 16 год. 00 хв., знаходячись на території домоволодіння по АДРЕСА_1 разом із поліцейським ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_5 та неповнолітнім ОСОБА_6 , за домовленістю з двома останніми та спільно з ними, з метою реалізації злочинного наміру, направленого на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, яка полягала у створенні небезпеки життю та здоров`ю невизначеної кількості людей, через здійснення пострілів з вогнепальної зброї, свідомо нехтуючи тим, що місце ураження кулі є громадським місцем, здійснив постріли з невстановленої вогнепальної зброї калібру 5,6 мм, використовуючи набої кільцевого спалаху, які споряджені кулями калібру 5,6 мм ( 22 LR), в напрямку будинку АДРЕСА_2 , біля якого в той час перебували малолітні особи, в тому числі і ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час вчинення вищевказаних хуліганських дій, діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, неодноразово, без відповідного дозволу, тримаючи в руках невстановлену вогнепальну зброю, калібру 5,6 мм, здійснював її переміщення у стані, можливому для швидкого використання (здійснення пострілів), споряджав набоями та здійснював із неї постріли.

31.05.2019 приблизно о 15 год. 36 хв., під час вчинення вищевказаних хуліганських дій, перебуваючи на ганку будинку АДРЕСА_1 , з невстановленої вогнепальної зброї, з використанням набоїв кільцевого спалаху, споряджених кулями калібру 5,6 мм (22 LR), не маючи на меті заподіяння смерті іншій людині, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, здійснив постріл в бік однієї з умовних мішеней, яка по траєкторії знаходилася між будинком АДРЕСА_3 , внаслідок якого куля влучила в голову малолітньому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спричинивши ушкодження, від яких останній помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Окрім того, у невстановлені місце та час, діючи умисно, придбав бойові припаси набої, калібром 9 мм з маркуванням «ЛПЗ», набої, калібром 9 мм, з маркуванням «МАКАRОV», магазин від пістолету «Макаров» з маркуванням « НОМЕР_1 » з набоями в кількості 8 шт., 7 з яких з маркуванням «LCV»13 та 1 шт. з маркуванням «36,70», які незаконно, без передбаченого законом дозволу, зберігав за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_4 .

Судом було вжито заходів по забезпеченню участі обвинуваченого в судовому засіданні, шляхом налагодження відеоконференції з ДУ «Київський слідчий ізолятор». Враховуючи ситуацію, що склалася в м. Києві 10.03.2022 в зв`язку з агресією РФ та воєнними діями на околицях м. Києва та періодичності повітряної тривоги, з`єднання через мережу Інтернет з даною установою було неможливим. Телефонний зв`язок не забезпечував особисту участь обвинуваченого, у разі наявності.

Під час розгляду судом клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу встановлено таке.

Участь самого обвинуваченого в судовому засіданні 16.03.2022 не можлива, зважаючи на бойові дії на території України з боку Російської Федерації, починаючи з 24.02.2022 року, запровадження в зв`язку з цим воєнного стану на території України, виключення будь-якої можливості доставки обвинуваченого до суду з ДУ «Київський слідчий ізолятор», що розташована м. Києві, запровадження комендантського часу, а також неможливість проведення судового засідання в режимі відеоконференції (повітряна тривога в м. Києві, технічна неможливість тощо).

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 9 КПК України суд вважає за можливим застосувати загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу. Через призму цих норм, видається за можливе застосувати норми ч. 6 ст. 193 КПК України в частині розгляду клопотання про обрання (продовження) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності обвинуваченого за умови доведеності прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК України та наявності достатніх підстав вважати, що обвинувачений тимчасово перебуває на території України, де проводяться воєнні дії. 16.03.2022 у місті Києві, за місцем перебування арештованого обвинуваченого, в зв`язку з військовою агресією російських військ, бойових і воєнних дій на околиці столиці України та в окремих її районах, не видалося за можливе забезпечити безпосередню участь обвинуваченого в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» не можуть бути обмежені права, що передбачені ст. 29 Конституції України. За цією нормою Основного Закону ніхто не може триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 15 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час війни або іншої суспільної небезпеки, як загрожує життю нації, будь-яка Висока Договірна Сторона може вживати заходів, що відступають від її зобов`язань за цією Конвенцією, виключно в тих межах, яких вимагає гострота становища, і за умови, що такі заходи не суперечать іншим її зобов`язанням згідно з міжнародним правом.

Обмеження, що встановлені ч. 2 ст. 15 цієї Конвенції не розповсюджуються на можливість вирішення судом питання про право на свободу та особисту недоторканість (ст. 5), про право на справедливий суд (ст. 6).

Крім того, суд вважає за необхідне здійснити відповідний розгляд у визначений час, з метою захисту інтересів інших учасників процесу та збереження їхнього життя.

Баланс відповідних прав та інтересів громадян, які наражаються на небезпеку при виконанні вимог КПК України щодо організації обов`язкової участі обвинуваченого (прокурор, захисник, працівники суду, працівники поліції та конвойного підрозділу, персонал ДУ «Київський слідчий ізолятор», і виконання ними своїх обов`язків в частині здійснення правосуддя, тощо) в судовому засіданні набагато переважає за право обвинуваченого бути присутнім в залі суду (як і обов`язок суду забезпечити участь обвинуваченого) під час вирішення питання в порядку ст. 331 КПК України дії запобіжного заходу у зв`язку з обвинуваченням його у вчиненні злочину.

Отже, наведені вище обставини є істотними, і в цілому свідчать про наявність виключних підстав для проведення судового засідання за відсутності обвинуваченого, але в присутності його захисника, у випадку залучення в цьому провадженні, забезпечити участь якого під час розгляду клопотання прокурора не видалося за можливе з причин, що не залежали від суду чи інших посадових осіб.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 20.01.2022 відносно обвинуваченого було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення альтернативного виду запобіжного заходу застави. Строк дії запобіжного заходу відповідно до цієї ухвали до 20 березня 2022 року.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого подане до суду 03.03.2022.

Обвинувачений 03.03.2022 відмовився від отримання копії такого клопотання, про що свідчить акт про відмову отримати кореспонденцію від 03.03.2022, що складений комісією уповноважених осіб ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Його захисник 11.03.2022 отримав в електронному вигляді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому, зазначивши в розписці про те, що таке клопотання стосується незаконного продовження строку тримання під вартою його підзахисного.

Така поведінка та дії обвинуваченого свідчать про повторність, на межі систематичності, його відмови від отримання ним відповідних процесуальних документів від прокурора та про реалізацію ним свого права на захист, в обраний ним спосіб. Вона не розцінюється судом як протиправна, але свідчить про суб`єктивне ставлення обвинуваченого до представників сторони обвинувачення і суду вцілому та ставить під сумнів щирість його тверджень про свою невинуватість, необґрунтоване обвинувачення та його сприяння судовому слідству чи дотримання умов більш м`якого запобіжного заходу.

В обґрунтування свого клопотання прокурор посилається на те, що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, підтверджуються зібраними органом досудового розслідування доказами. ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує, що свідчить про можливість його переховування від суду та про можливість незаконного впливу на інших обвинувачених у справі та про можливість його незаконного впливу на інших обвинувачених на стадії вирішення судом клопотань, проведення експертизи та судових дебатів.

Вважає, що обвинуваченому слід продовжити обраний запобіжний захід з підстав, що зазначені в клопотанні з метою забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, оскільки застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

В судовому засіданні прокурор подане клопотання підтримав у повному обсязі. Також прокурор зазначає, що ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу не припинилися, а нових обставин, які б свідчили про їх зменшення, не встановлено.

Клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу вважає не обґрунтованим, оскільки заявлені ризики не зменшилися.

Зважаючи на бойові дії на території України з боку Російської Федерації, починаючи з 24.02.2022 року, запровадження в зв`язку з цим воєнного стану на території України, потерпіла та її представник в судове засідання не з`явилися. До суду електронною поштою від представника потерпілої адвоката ОСОБА_12 надійшла заява про проведення судового засідання за їх відсутності.

Враховуючи обставини справи, запровадження на території України воєнного стану, а також комендантської години на території м. Києва та Київської області в період часу з 20.00 год 15 березня 2022 року до 07.00 год 17 березня 2022 року, що унеможливило явку деяких учасників справи, судом було постановлено здійснювати розгляд даного клопотання по суті як вчинення окремої невідкладеної процесуальної дії за одностайною згодою учасників судового розгляду, які попри вищезазначені судом обставини, з`явилися в судове засідання.

Захисник обвинуваченого вважає, що клопотання прокурора є необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

Своє клопотання про зміну запобіжного заходу, що надійшло до суду електронною поштою 16.03.2022 разом із клопотанням самого обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, мотивує тим, що ОСОБА_8 майже три роки утримується під вартою за безпідставним обвинуваченням за ч. 1 ст. 119 КК України. Судове слідство по справі завершено, всі учасники справи допитані і всі докази судом досліджені. Такі докази не доводять вини його підзахисного. В даний час Україна знаходиться в стані війни з РФ і в країні оголошено воєнний стан. ОСОБА_8 звернувся до Президента України із заявою про звільнення його з-під варти і його направлення в зону бойових дій на захист України від загарбників. Додав копію клопотання самого обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на цій підставі.

Вказує на те, що клопотання прокурора вкотре необґрунтоване і не ґрунтується на досліджених судом доказах. Навпаки, всі докази досліджені судом і вказують на те, що пред`явлене обвинувачення в судовому засіданні було не підтверджене. Обвинувачений тривалий час перебуває під вартою і такий строк його попереднього ув`язнення є невиправданим. Зазначає про те, що зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і суд має навести інші аргументи для продовження тримання під вартою. До свого клопотання копій матеріалів, якими обґрунтовує доводи клопотання не подав.

Заслухавши прокурора та захисника обвинуваченого, котрий не висловив жодних заперечень по процедурі розгляду клопотання без участі обвинуваченого, зважаючи на обставини, що склалися в зв`язку з військовою агресією російських військ, ознайомившись зі змістом клопотання у необхідному для вирішення заявленого клопотання обсязі, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно із ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 цього ж Кодексу тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам переховування від суду та (або) перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд враховує тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його вини у кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, наявність у останнього постійного місця проживання та/або реєстрації, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, відсутність судимостей.

Обираючи відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом враховано наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обставини, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме: недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, зважаючи на відсутність підстав вважати, що такий ризик припинився від дня постановлення ухвали суду про обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу, наявні.

У судовому засіданні судом не встановлено будь-яких обставин, що вказували б на відсутність жодного ризику, який зазначений прокурором в клопотанні. Вагомість наявної обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим злочину в поєднанні з тяжкістю покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, дає підстави вважати, що існує ризик вчинення особою дій щодо переховування від суду.

Відповідно до вимог ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Тримання під вартою може бути виправданим лише за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року «Харченко проти України»).

Згідно зі статтями 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

Крім того, у суду відсутні докази достатніх гарантій забезпечення явки обвинуваченого в судове засідання за умови застосування більш м`якого запобіжного заходу. Позиція обвинуваченого щодо його невинуватості у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування злочинів є цілком природньою та виправданою з огляду на гарантовані йому законом права та презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини. Проте, його ультимативна форма протесту проти обвинувачення та застосованих до нього запобіжних заходів, з ознаками певного латентного впливу на учасників судового розгляду та суд, ставить під сумнів його щире бажання у законний спосіб спростувати обвинувачення, адже він не зобов`язаний доводити свою невинуватість. Такі його дії не свідчать про те, що він може переконати суд у тому, що він не ухилиться від суду чи не впливатиме на інших обвинувачених.

Чинним КПК України визначено обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, але прямо не визначені такі обставини під час вирішення питання про зміну запобіжного заходу.

Виходячи з принципів, що закладені в ст. ст. 7 та 9 КПК України, суд доходить висновку про необхідність застосування таких засад як верховенство права; законність; безпосередність дослідження показань, речей і документів під час заявленого в інтересах обвинуваченого клопотання.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, направлених на порушення громадського порядку із застосуванням вогнепальної зброї, що свідчить про особливу зухвалість його дій та їх підвищену суспільну небезпечність. Також обвинувачується у вбивстві малолітньої особи через необережність.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд вважає, що законодавчо визначені підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наявні та актуальні, а продовження саме такого виду запобіжного заходу є доцільним.

В силу п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше несудимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_8 раніше несудимий, обвинувачується у вчиненні злочинів, за які передбачено покарання, в тому числі і на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України не визначається розмір застави щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Доказів зменшення ризиків, які існували на час обрання та продовження до обвинуваченого такого виду запобіжного заходу як тримання під вартою, в суді не здобуто.

Подане обвинуваченим клопотання про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на інший вид, що не пов`язаний із триманням під вартою, що обґрунтоване поданням ним на ім`я Президента України заяви про звільнення його з-під варти та направлення в зону бойових дій, не може бути задоволене судом з огляду на таке.

Обрання, зміна та продовження запобіжного заходу здійснюється судом. За приписами чинного законодавства питання про запобіжні заходи на стадії досудового розслідування може бути вирішено прокурором або ж відповідно до прямих вимог закону.

Зміна запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, задля забезпечення його участі в бойових діях, саме судом, є неможливою. Оскільки, наразі, направлення обвинуваченого в зону проведення бойових дій відповідно до вимог закону, можливе як військовослужбовця ЗС України. Його участь в національному спротиві як добровольця Сил територіальної оборони ЗС України чи добровольця добровольчого формування територіальної громади можлива на підставі контракту, що передбачає угоду сторін, а не державний примус чи виконання особою свого конституційного обов`язку за призовом чи мобілізацією.

Дійсно, в українському парламенті є проект Закону про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо порядку скасування запобіжного заходу для призову на військову службу під час мобілізації або його зміни з інших підстав (http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/zweb2/webproc4_1?pf3511=73911). Проте, станом на 16.03.2022 закону з цього приводу ВР України не прийнято. Законопроект передбачає іншу процедуру, аніж та, що зазначена обвинуваченим та його захисником у клопотаннях. Така процедура не стосується Президента України, як особи, котра вирішує питання про скасування, а не зміну, запобіжного заходу для призову на військову службу під час мобілізації або його зміна з інших підстав. До повноважень Президента України це не входить. Президент України відповідно до кримінального процесуального законодавства може ухвалювати лише рішення про помилування (Укази Президента).

Від дня набрання чинності відповідним законом, що встановлюватиме порядок скасування запобіжного заходу для призову на військову службу під час мобілізації або його зміна з інших підстав, буде можливим вирішення такого питання судом у встановленому КПК України порядку.

Керуючись ст. ст. 9, 177, 194, 199, 331 КПК України, суд,

ухвалив:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто з 16 березня 2022 року до 14 травня 2022 року, утримуючи його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор».

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу відмовити.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 17.03.2022.

Суддя ОСОБА_1