Справа № 1-в/593/25/2021
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Бережанський районний суд Тернопільської області
"15" листопада 2021 р.

В складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3

представника Тернопільського РС №-1

філії Державної установи «Центр пробації»

в Тернопільській області ОСОБА_4

захисника (адвоката) ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бережани Тернопільської області клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання призначеного вироком суду у виді виправних робіт,-

В С Т А Н О В И В :

Засуджений ОСОБА_6 подав до Бережанського районного суду Тернопільської області клопотання про своє умовнодострокове звільнення від відбування покарання, призначеного йому вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 вересня 2020 року (зміненого ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року) у виді виправних робіт строком 1 (один) рік із відрахуванням за місцем роботи в дохід держави 20% заробітку, на не відбутий термін покарання строком 6 ( шість) місяців. В обґрунтування клопотання засуджений загалом послався на те, що призначене судом покарання за вчинення нетяжкого злочину він почав відбувати з 15 квітня 2021 року і на час звернення до суду із цим клопотанням він відбув його половину. За час відбування покарання він став на шлях виправлення, не допускав порушення порядку відбування покарання, не вчиняв інших правопорушень.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 клопотання підтримав, просив його задовольнити й звільнити його умовно-достроково. Пояснив, що 15 квітня 2021, здійснюючи приватну підприємницьку діяльність (надання фото- та відео- послуг) , він фактично відбуває призначене судом покарання у виді виправних робіт. За цей час від добросовісно сплачував 20% від свого доходу ( мінімального), виправився, сумлінно працює і на час звернення до суду із цим клопотанням відбув половину призначеного йому вироком суду покарання. Щомісячне відрахування на виконання вироку суду становить для нього 1200,00 гривень і така сума коштів є для нього суттєвою, - у нього є двоє повнолітніх дітей, яким він надає матеріальну допомогу. Також він відшкодовує визначену вироком суду шкоду, заподіяну ним потерпілому в загальному розмірі 60 000, 00 грн. Вважає що дострокове звільнення його від відбування згаданого покарання буде сприяти тому, що він зможе сплачувати потерпілому більше коштів згідно вирішеного цивільного позову. Також запевнив суд, що за час сумлінного відбування покарання він виправився, змінив свою поведінку, є засудженим за вчинення нетяжкого злочину проти особи, з якою тривалий час перебував у неприязних стосунках, щодо інших осіб нічого протиправного не чинив. На всі виклики органу пробації він з`являвся вчасно, в повному обсязі сплачував щомісячно 20% від свого щомісячного доходу. Поряд з цим пояснив, що обліку та звітності по отриманих доходах він не веде, оскільки є підприємцем першої категорії, а тому щомісячно сплачує фіксований розмір податку (єдиний) - 240,00 грн. та 1340, 00 грн. єдиного соціального внеску. Декларацію про свої доходи за 2021 рік він подасть контролюючим органам у лютому 2022 року, самостійно вказавши у ній свій дохід за вказаний період. Також повідомив, що за 6-ть місяців відбування покарання суду він сплатив два адміністративних стягнення у виді штрафів за вчинення адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, - незначне перевищення швидкості та порушення правил паркування, які вважає не суттєвими і такими, що не характеризують його негативно, оскільки не вчинені ним у сфері громадського порядку (дрібне хуліганство).

Захисник засудженого адвокат ОСОБА_5 підтримав заяву засудженого ОСОБА_6 , просив умовно-достроково звільнити його підзахисного від невідбутої 1/2 частини покарання призначеного вироком суду з підстав зазначених у заяві та повідомлених засудженим у судовому засіданні.

Представник органу пробації у судовому засіданні загалом щодо вирішення клопотання засудженого поклався на думку суду. Поряд з цим повідомив, що на даний час орган пробації позбавлений можливості перевірити правильність і повноту відрахувань із заробітку (доходу) засудженого, така можливість з`явиться лише у лютому 2022 року, коли той подасть декларацію про свій дохід за 2021 рік, оскільки фактично є само зайнятою особою. З огляду на таку обставину орган пробації вважав передчасним звернення до суду про умовно-дострокове звільнення засудженого від призначеного йому згаданим вироком суду покарання. Також повідомив, що за 6-ть місяців перебування на обліку засуджений двічі поніс адміністративну відповідальність, за що покараний адміністративними стягненнями у виді штрафів, які сплатив добровільно.

Прокурор в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання засудженого, вважає його необґрунтованим. Зокрема, за твердженням прокурора засуджений не є належним суб`єктом звернення до суду із таким клопотанням, зважаючи на спеціальну норму закону у цій частині, - ст. ст.152,154 КВК України, згідно якої таким суб`єктом є лише орган пробації. Однак задля об`єктивності й повноти дійсно слід перевірити чи не було у органу пробації підстав для звернення до суду із такого роду клопотанням в інтересах засудженого. А тому судовий розгляд з цього питання є доцільним й виправданим. При цьому вважає, що характеристики, яку ОСОБА_6 видає на себе як роботодавець на працівника, не є доречними; а характеристики міської ради не є повними і фактично містять загальні відомості про особу засудженого ОСОБА_6 , але не відомості, які його характеризують. Також, у органу пробації на даний час відсутній механізм перевірки правильності відрахувань із доходу засудженого й відповідно неможливо визначити чи відбув він таке покарання терміном 1/2 строку на даний час у повному обсязі. Одночасно просить суд врахувати й відомості з особової справи засудженого, згідно яких, за час відбування згаданого покарання та перебування на обліку в органі пробації засуджений ОСОБА_6 двічі притягувався до адміністративної відповідальності, задовільно характеризувався дільничним офіцером поліції за місцем проживання. Такі обставини вважає недостатніми для умовно-дострокового звільнення засудженого.

Розглянувши клопотання засудженого, вислухавши з цього приводу думку учасників справи, дослідивши у судовому засіданні додані до клопотання в його обґрунтування письмові докази, вивчивши та дослідивши в повному обсязі матеріали особової справи засудженого, суд прийшов до такого.

Відповідно до ст.ст. 537,539 КПК України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Стаття 539 КПК визначає, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст. 154 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 КК може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленої Кримінальним кодексом України частини строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Таким чином, за існуючого правового регулювання з урахуванням положень ст. 154 КВК України, клопотання про застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання може бути заявлено органом або установою виконання покарань, а засуджений не наділений правом самостійно подавати таке клопотання. При цьому положення ст.539 КПКУ щодо визначення суб`єктів звернення до суду в порядку виконання вироку є загальною, в якій вказані усі суб`єкти, які можуть звернутися до суду на підставі ст.537 КПКУ, однак щодо кожного конкретного положення ст. 537 КПК необхідно виходити з норм інших законодавчих актів, які регламентують розгляд цих конкретних питань, що виникають під час виконання вироку.

В контексті розгляду клопотань про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до норм ст.154 КВКУ( яку суд вважає у даному випадку спеціальною), таким суб`єктом є адміністрація установи виконання покарань, - у даному випадку уповноважений органу з питань пробації, натомість засуджений не є належним суб`єктом звернення до суду із подібним клопотанням.

Разом з тим, суд вважає за доцільне розглянути по суті клопотання засудженого з огляду на те, що судова практика прямо ставить вирішення питання можливості розгляду подібного клопотання, поданого засудженим, у залежність від наявності таких обставин, як: виконання/невиконання органом або установою виконання покарань обов`язків, визначених ч.3 ст.154 КВКУ, встановлення під час судового розгляду факту бездіяльності суб`єктів, визначених у ч.3 ст.154 КВКУ щодо своєчасності звернення до суду із відповідним поданням про умовно-дострокове звільнення засудженого, що порушує права засудженого на вирішення питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання тощо.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» окремо наголошено, що головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, слід брати до увагу поведінку засудженого за весь строк відбування покарання, а не лише безпосередньо перед розглядом клопотання про умовно-дострокове звільнення.

У цій справі, судом при досліджені наданих доказів на предмет встановлення наявності фактичних підстав для застосування до засудженого ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення від не відбутого покарання за вироком суду, встановлено таке:

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 вересня 2020 року (зміненого ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року) ОСОБА_6 засуджений за ч.2 ст. 125 КК України до покарання у виді виправних робіт строком 1 (один) рік із відрахуванням за місцем роботи в дохід держави 20% заробітку, ( аркуш особової справи засудженого ( далі а.с.) 3-9,10-15, 53-54).

Початок відбування засудженим покарання у виді виправних робіт засудженим - з 02 квітня 2021 року, строк один рік ( а.с.19).

Станом на 18 жовтня 2021 року засуджений ОСОБА_6 відбув 1/2 строку призначеного йому згаданим вироком суду покарання, сплачуючи щомісячно по 20% від свого заробітку ( доходу), як самозайнятої фізичної особи підприємця.

Згідно ч.ч.1,2,3 статті 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт…, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання… Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення…Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим… не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.

Дослідженням матеріалів особової справи встановлено, що засуджений ОСОБА_6 за час відбування покарання за місцем проживання, згідно характеристик уповноваженого дільничного офіцера поліції характеризується задовільно, вчинив два адміністративних правопорушення, за які поніс покарання у виді адміністративних штрафів ( а.с., а.с. 94,103,110,118,125,132,139). Суд критично оцінює характеристики, видані на засудженого Бережанською міською радою, у яких зазначено, що компрометуючими відомостями на ОСОБА_6 вказаний орган самоврядування не володіє, оскільки по своїй суті такі характеристики є формальними і фактично містять лише, так звані анкетні відомості щодо вказаної особи. У цій справі суд позбавлений можливості отримати й дослідити, як допустимий доказ характеристику засудженого, надану його роботодавцем за його місцем роботи. Так, як зазначено вище, засуджений ОСОБА_6 є самозайнятим підприємцем, сам заробляє і сам собі виплачує заробіток, а відтак не може вважатися неупередженою особою, яка б могла видати характеристику засудженого, зокрема чи сумлінна його поведінка й ставлення до праці в період відбування покарання; чи в повному обсязі сплачуються 20% від заробітку засудженого тощо.

Суд констатує, що дійсно, зважаючи на згаданий вище характер трудової діяльності засудженого, уповноважений орган пробації позбавлений можливості у визначений законом спосіб перевірити належне відбування засудженим покарання у виді виправних робіт із відрахуванням 20% із його заробітку на користь держави. Яку встановлено у судовому зсіданні і не заперечено засудженим ОСОБА_6 та його захисником, лише після подання у лютому 2022 року щорічної декларації про доходи засудженого за 2021 рік, орган пробації матиме змогу перевірити такі відомості стосовно засудженого.

А тому, у цій справі органом пробації цілком і повністю дотримано згадані вище вимоги Кримінального виконавчого кодексу України щодо не внесення до суду (на даний час) подання (клопотання) про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від невідбутої частини призначеного судом покарання у виді виправних робіт.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання не підлягає задоволенню з підстав необґрунтованості та недоведеності у суді того факту, що засуджений ОСОБА_6 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці виправився.

Керуючись ч. 2, 3 ст. 81 КК України, ст. 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити з підстав необґрунтованості у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про звільнення його умовно-достроково від відбування покарання призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 вересня 2020 року (зміненого ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року) у виді виправних робіт строком 1 (один) рік із відрахуванням за місцем роботи в дохід держави 20% заробітку, на не відбутий термін покарання строком 6 ( шість) місяців.

Ухвала суду може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Бережанський районний суд Тернопільської області протягом 7 (семи) діб з моменту її проголошення.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області ОСОБА_1