Провадження №1-кс/463/7176/21
У Х В А Л А

13 грудня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

адвоката - ОСОБА_3

розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0002117 від 30.09.2020, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, -

в с т а н о в и в :

до суду надійшла скарга на бездіяльність слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0002117 від 30.09.2020, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Скарга обґрунтовується тим, що в провадженні органу досудового розслідування перебуває кримінальне провадження № 0002117 від 30.09.2020, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 190 КК України. 08.11.2021 до органу досудового розслідування надійшло повторно клопотання ОСОБА_5 від 02.11.2021 про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. 11.11.2021 слідчим ТУ ДБР у м. Львові, ОСОБА_6 винесено постанову про відмову у задоволенні клопотання представників ОСОБА_5 . Вважає, що у відповідності до ч.2 ст.64-2 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт. Окрім цього ч.3 цієї статті передбачено, що третя особа щодо майная якої вирішується питання про арешт, має права та обов`язки, перебачені цим кодексом для підзрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосується арешту майна. Просить зобов`язати слідчого надати на ознайомлення матеріали кримінального провадження в частині арешту майна.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав скаргу з аналогічних підстав, просив скаргу задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, скерував на адресу суду заперечення, в задоволені скарги просив відмовити за безпідставністю. Вважає що відсутня його бездіяльність у розгляді вказаного клопотанні. Відповідно слідчим винесена постанова про відмову в ознаймленні із матеіалами справи. Просить врахувати, що відповідно до ст.42, 221 КПК України слідчий прокурор, мають право не надавати для ознайомлення матеріали кримінального провадження, ознайомлення з якими на цій стадії може зашкодити досудовому розслідуванню.

Заслухавши пояснення адвоката, слідчого дослідивши матеріали скарги приходжу до наступного висновку.

Судом встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено дані про кримінальне провадження за № 0002117 від 30.09.2020.

Як вбачається із матеріалів скарги адвокат в своєму клопотанні просив надати для ознайомлення матеріали кримінального провадження № 0002117 від 30.09.2020, в частині що стосується вилученого майна. 11.11.2021 слідчим ТУ ДБР у м. Львові, ОСОБА_6 винесена постанова слідчого про відмову в задоволенні клопотання, оскільки ОСОБА_5 не являється третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт та не уповноважений користуватись правами підозрюваного. Вважає ознайомлення на цій стадії може зашкодити досудовому розслідуванню.
Частина перша ст.22 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до п.3 ст.64-2 КПК України третя особа користується правами підозрюваного виключно в частині, що стосується арешту майна і після вирішення питання про арешт майна втрачає свій статус підозрюваного.
П.14,15 ч.3 ст. 42 КПК України підозрюваний має право ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування в порядку передбаченому ст.221 цього кодексу, та вимагати відкриття матеріалів згідно зі ст.290 цього Кодексу та одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення.
Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Водночас, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, НСНК. 1999-11). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. її. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98). У відповідності до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.97 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.
Слідчими органами про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин надсилається їй (ч. 2 ст. 220 КПК України).
Відповідно до ст.221 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надати їм матеріали досудового розслідування для ознайомлення, за виключенням матеріалів про застосування заходів безпеки щодо осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, а також тих матеріалів, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню. Відмова у наданні для ознайомлення загальнодоступного документа, оригінал якого знаходиться в матеріалах досудового розслідування, не допускається.

Як вбачається з постанови про відмову в задоволенні клопотання, слідчий відмовив у задоволенні вказаного клопотання мотивуючи тим, що наявні об`єктивні підстави, що не дають можливості ознайомитися з матеріалами кримінального провадження за № 0002117 від 30.09.2020, а саме ОСОБА_5 не наділений правами (процесуальним статусом) перелічених учасників провадження згідно ст.220 КПК України. Такі дії слідчого суперечать нормам КПК, оскільки слідчий, прокурор зобов`язаний за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надати їм матеріали досудового розслідування для ознайомлення в частині накладення арешту на майно. Так ухвалою суду від 30.03.2021 у вказаному провадженні накладено арешт на майно, яке було виявлено та вилучено під час обшуку. Станом на даний час арешт на вказане майно не скасований.

З огляду на викладене вважаю, що скарга підлягає до задовлення.
Керуючись вимогами ст.ст. 42, 64, 220, 221, 303, 306, 307, 372 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0002117 від 30.09.2020, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України задовольнити.

Скасувати постанову слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0002117 від 30.09.2020, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, про відмову у задоволенні клопотання від 11.11.2021.

Зобовязати слідчого надати на ознайомлення матеріали кримінального провадження № 0002117 від 30.09.2020, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, що стосується арешту майна на підставі ухвали слідчого судді від 30.03.2021 у справі № 463/3426/21.

Ухвали набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1