ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2745/20 Номер провадження 11-кп/814/871/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000227, за апеляційною скаргою прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м.Полтава від 31.05.2021 року щодо ОСОБА_7 ,-
ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Херсон, українець, громадянин України, освіта середня, одружений, інвалід 2 групи, не працює? проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-07.12.2017 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.185, ч.1 ст.309, ст.70 КК України 1 рік 2 місяці позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений на підставі п.п. «В», «Г» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» від відбування покарання;

-05.03.2018 року Полтавським районним судом м. Полтава за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України 2 роки позбавлення волі. На основі ст.75 КК України звільнити з випробуванням строком 2 роки. Знятий з обліку 29.05.2020,

визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнено засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік із покладенням на ОСОБА_7 обов`язків згідно ст.76 КК України:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він 17.11.2020 року близько 10:30год., перебуваючи у себе вдома у квартирі, куди прийшов його знайомий ОСОБА_9 разом із потерпілим ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , з корисливих спонукань, з прямим умислом, з метою заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом обману під приводом необхідності дзвінка з мобільного телефону ОСОБА_10 , шахрайським шляхом заволодів мобільним телефоном потерпілого з IMEІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 вартістю 1700грн., який належить ОСОБА_10 . Після цього ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 1 700грн.

Не погоджуючись з вироком суду, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся прокурор, в якій просить скасувати вирок суду у зв`язку із неправильним призначенням виду покарання та постановити новий, яким засудити ОСОБА_7 за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Не оскаржуючи доведеності вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, вказує, що ОСОБА_7 є інвалідом другої групи безстроково, а тому покарання у виді обмеження волі призначено судом помилково з огляду на вимоги ч.3 ст.61 КК України.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який частково підтримав подану апеляційну скаргу, обвинуваченого, який не заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Судом першої інстанції, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, визнано недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким з учасників судового провадження не заперечувалися та не оспорювалися.
Суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.1 ст.190 КК України.
Що ж стосується наведених у поданій апеляційній скарзі доводів про неправильне застосування судом закону при призначенні ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі, то вони є обґрунтованими.
Відповідно до ч.3 ст.61 КК України обмеження волі не може бути застосовано до певних категорій осіб, зокрема до осіб з інвалідністю першої і другої групи.
Судом встановлено та довідкою управління праці та захисту населення Суворовської районної у місті Херсоні ради підтверджено, що ОСОБА_7 є інвалідом другої групи довічно.
Проте суд, при призначенні ОСОБА_7 покарання зазначені обставини не врахував, порушивши таким чином вимоги ст. 61 КК.
Санкцією ч. 1 ст. 190 КК крім обмеження волі передбачено покарання у виді штрафу від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або громадські роботи на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років.
За таких обставин, колегія суддів, враховуючи особу обвинуваченого, який має дві погашені судимості, вчинення ним кримінального проступку, ставлення обвинуваченого до скоєного, характеристики за місцем проживання, та висновку органу пробації, викладеного у досудовій доповіді, відповідно до якого виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без обмеження чи позбавлення волі, а також наявність пом`якшуючих покарання обставини щирого каяття та відшкодування обвинуваченим завданих збитків, відсутність обставин, які б його обтяжували, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді штрафу із застосуванням положень ст.69 КК України, у розмірі, нижчому від найнижчої межі, визначеної санкцією ч.1 ст.190 КК України.
З урахуванням викладеного, апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою та підлягає до часткового задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м.Полтава від 31.05.2021 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.190 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу на користь держави в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.
В іншій частині вирок Ленінського районного суду м.Полтава від 31.05.2021 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4