Ухвала
Іменем України
17 вересня 2021 року

м. Київ
справа № 759/8859/18
провадження № 51 3522 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 13 липня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 29 червня 2021 року щодо нього,
встановив:
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 13 липня 2018 року визнано та ухвалено виконати на території України вирок Нижнєвартовського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу - Югри Російської Федерації від 22 травня 2017 року, яким громадянина України ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 30, ч.5 ст. 228-1 Кримінального кодексу Російської Федерації до покарання у виді 9 років позбавлення волі та постановлено вважати ОСОБА_4 засудженим за ч.3 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі КК), з урахуванням положень ч.2 ст. 69 КК, до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років без конфіскації майна.

На вказану ухвалу суду засуджений ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 повернуто на підставі положень п. 4 ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), у зв`язку з пропуском останнім строку на апеляційне оскарження судового рішення.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить переглянути вказані судові рішення в касаційному порядку.
Разом з цим, питання, які вирішуються судом під час приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, вирішуються судом за правилами глави 46 КПК «Визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб» і порядок їх вирішення врегульовано

у ст. 610 цього Кодексу.

Так, ч. 7 ст. 610 КПК передбачено, що за наслідками розгляду клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави

у відповідність із законодавством України суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку. При цьому, право на касаційне оскарження такого рішення цією статтею не передбачено. А тому оскаржувана ухвала Святошинського районного суду міста Києва від 13 липня 2018 року не може бути предметом касаційного перегляду.

Що стосується доводів касаційної скарги в частині оскарження ухвали апеляційного суду про повернення апеляційної скарги засудженого у зв`язку

з пропуском останнім строку на апеляційне оскарження судового рішення, то хоча зазначене рішення і є предметом перегляду суду касаційної інстанції, однак суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження з огляду

на наступне.
Так, засуджений не погоджується з ухвалою апеляційного суду у зв`язку з тим, що, апеляційний суд, на його думку, відмовляючи в поновленні строку на апеляційне оскарження ухвали місцевого суду, істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, оскільки він на час розгляду оскаржуваної ухвали місцевого суду перебував поза межами України, а тому не мав можливості вчасно оскаржити рішення суду першої інстанції.
Згідно з ч. 2 ст. 467 та п. 2 ч. 2 ст. 395 КПКапеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом 7 днів з дня її оголошення.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 395 КПК, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З копії ухвали апеляційного суду вбачається, що ухвалу Святошинського районного суду міста Києва було постановлено 13 липня 2018 року за відсутності засудженого. Копію вказаного рішення, як встановлено в оскаржуваній ухвалі апеляційного суду, ОСОБА_4 отримав 5 травня 2020 року. А тому початок обчислення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції для ОСОБА_4 починається з 6 травня 2020 року. Однак з апеляційною скаргою засуджений звернувся лише 19 квітня 2021 року, тобто майже через рік після закінчення передбаченого ч. 3 ст. 395 КПК строку та заявив клопотання про поновлення йому пропущеного строку на апеляційне оскарження судового рішення, вважаючи строк пропущеним з поважних причин.
Положеннями п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК визначено, що апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Так, згідно з приписами ч. 1 ст. 117 КПК строк виконання процесуальних дій поновлюється якщо його пропущено з поважних причин.
Поважними причинами пропуску строку на оскарження є ті обставини, які об`єктивно є непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Враховуючи, що зазначені у клопотанні засудженого обставини об`єктивно не могли перешкодити йому оскаржити ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 13 липня 2018 року протягом року після закінчення строку на апеляційне оскарження судового рішення та не є такими, які можна визнати поважними, апеляційний суд правильно відмовив засудженому у поновленні пропущеного строку та повернув його апеляційну скаргу на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК.

З таким рішенням суду апеляційної інстанції погоджується і колегія суддів касаційного суду.
Обґрунтованих доводів на спростування висновків апеляційного суду щодо відсутності поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, в касаційній скарзі засудженого не наведено.
Ухвала апеляційного суду належним чином вмотивована та відповідає вимогам

ст. 419 КПК.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги засудженого та копії судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 13 липня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 29 червня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3