Справа № 130/25/21
Провадження №11-кп/801/1224/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 листопада 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_10

розглянув у відкритому судового засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000125, за апеляційними скаргами представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12.08.2021 року, яким

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України,

уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

одруженого, безробітного, військовозобов`язаного, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та засуджений до покарання у виді обмеження волі строком на один рік.

Відповідно до вимог ст.75, 76 КК України ОСОБА_9 звільнений від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом двох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

Цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_10 2097 гривень 57 копійок матеріальної шкоди та 6000 гривень моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено долю речових доказів.

в с т а н о в и в:

Вироком встановлено, що ОСОБА_9 приблизно о 13 годин 00 хвилин 24.11.2020 року, перебуваючи на території присадибної ділянки домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на межі із територією сусіднього домоволодіння по АДРЕСА_2 , у вказаному населеному пункті, на грунті особистих неприязних відносин, під час сварки, яка виникла з ОСОБА_10 , маючи намір на спричинення фізичного болю, шкоди здоров`ю та заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно, реалізовуючи свій протиправний умисел, наніс один удар металевим прутом, який знаходився у його правій руці, у ліву частину голови ОСОБА_10 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, забою м`яких тканин голови, підшкірної гематоми (об`ємні підшкірні гематоми в ділянках обох орбіт, м`які тканини обличчя набряклі), які згідно висновку судово-медичної експертизи від 21.12.2020 року №105 належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вказані дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

У своїй апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить змінити вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12.08.2021 року щодо ОСОБА_9 в частині розміру стягнутої на користь ОСОБА_10 компенсації за заподіяну йому моральну шкоду, зменшивши суму відшкодування до 2000 грн.

Вимоги мотивує тим, що обмежувань потреби лікування від захворювань та певних наслідків травм, отриманих від участі у бойових діях у 2016 році, від тілесних ушкоджень, заподіяних йому ОСОБА_9 , цивільним позивачем не представлено, а судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях. Вважає розмір компенсації за заподіяну моральну шкоду 6000 грн. занадто високим.

У своїй апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_8 просить змінити вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12.08.2021 року щодо ОСОБА_9 та призначити йому міру покарання, яка буде пов`язана з ізоляцією від суспільства. Також просить цивільний позов задовольнити повністю на суму 50000 грн.

Вимоги мотивує тим, що обвинувачений вину повністю не визнав, оскільки при наданні показань постійного звинувачував потерпілого та виправдовував свій вчинок тим, що боявся. Судом не встановлено, в чому полягав страх обвинуваченого перед потерпілим. Каяття з боку обвинуваченого не було, як і вибачень перед потерпілим, шкода не відшкодована. Крім того, потерпілий пояснював, що обвинувачений неодноразово погрожував йому розправою, постійно чіплявся до потерпілого, ображав. Крім того, судом не вмотивовано та занадто занижено суму цивільного позову. Не було враховано інвалідність потерпілого і те, що він є учасникам бойових дій.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти апеляційних скарг захисника та представника потерпілого; думку захисника-адвоката: ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу адвоката, просили задовольнити; думку представника потерпілого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 та заперечили проти апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 ; перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 - задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України - судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 ніким із учасників судового засідання не оскаржується, зокрема в апеляційній скарзі.

Апеляційний суд приходить до переконання, що висновок суду про винуватість ОСОБА_9 в скоєні злочину, за який він засуджений, при обставинах, викладених у вироку, є обґрунтованим та законним.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом по даній справі дотримано вимог закону, спрямованих на встановлення в справі об`єктивної істини.

Дії ОСОБА_9 за ч.2 ст.125 КК України кваліфіковані правильно.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б були підставами для скасування вироку - не встановлено.

Щодо доводів апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_8 про невідповідність призначеного покарання обвинуваченому через його м"якість, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

В ч.2 ст. 65 КК України зазначено «Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

Обираючи підсудному покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети не тільки кари, а можливості виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості (ст.372 КПК України) .

Що стосується призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , то на думку Апеляційного суду, воно призначене судом відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, перебуває на обліку у Жмеринському міськрайонному центрі зайнятості, ставлення ОСОБА_9 до вчиненого злочину, а саме визнання ним вини, думку потерпілого, який наполягав на суворій мірі покарання, а просив призначити обвинуваченому покарання більш суворе.

Також судом враховуються обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 -щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 ..

На думку апеляційного суду, призначене судом покарання є достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_9 , як особи, що представляє середній ризик небезпеки для суспільства, можливо без ізоляції його від суспільства.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині збільшення суми цивільного позову, то колегія суддів приходить до наступного.

Главою дев`ятою КПК України встановлений порядок відшкодування (компенсації) шкоди у кримінальному провадженні та процедура пред`явлення цивільного позову.

Виходячи зі змісту ст.128 КПК України потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

З апеляційної скарги вбачається, що вирок суду оскаржується і в частині вирішення судом першої інстанції, заявленого по справі цивільного позову, а тому колегією суддів апеляційного суду вирок суду першої інстанції, перевірятиметься і в цій частині.

Відповідно до вимог ст.ст.129, 374 КПК України та роз`яснень, викладених у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» №5 від 29 червня 1990 року (з наступними змінами), постановляючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав та розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю чи частково або відмовляє в ньому. У мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду. При цьому, приймаючи рішення з цього питання на грунті ретельно досліджених законних підстав та розміру заявленого цивільного позову, суд має керуватися відповідним матеріальним законом.

Як підтверджується оскаржуваним вироком, суд першої інстанції, вирішуючи питання про доведеність підстав та розміру відшкодування моральної шкоди за цивільним позовом ОСОБА_10 з`ясовував наявність такої шкоди, протиправність діяння особи, що її завдала, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями та вини обвинуваченого у її заподіянні, а також й інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд першої інстанції, як встановлено з мотивувальної частини вироку, виходив також із засад розумності, справедливості та виваженості, при цьому врахував стан здоров`я потерпілого ОСОБА_10 , тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та прийняв рішення про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 6000 гривень моральної шкоди, тим самим частково задовольнивши позовну заяву потерпілого.

Відповідно до вимог ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка заподіяла моральну шкоду, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Такі ж обставини, тобто ті, які повинен ураховувати суд при вирішенні даного питання, містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» ( з наступними змінами)

Зокрема у п.9 вищевказаної постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), та з урахуванням інших обставин справи. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції при вирішенні цивільного позову потерпілого, в частині вирішення питання відшкодування розміру моральної шкоди, вказаних вимог закону в повній мірі дотримався.

При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому, суд першої інстанції врахував характер та тривалість заподіяних ОСОБА_10 моральних страждань, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості. Задовольняючи частково цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 в частині вирішення питання відшкодування розміру моральної шкоди з обвинуваченого в сумі 6000 грн., суд першої інстанції належним чином обґрунтував мотиви прийняття такого рішення, при цьому в достатній мірі врахував, що з вини обвинуваченого ОСОБА_9 потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, які хоча і належать до легких тілесних ушкоджень, втім призвели до короткочасного розладу здоров`я, відповідно глибині його страждань внаслідок фізичного болю, зумовленого ударом металевим предметом у життєво важливий орган та отриманою внаслідок цього закритою черепно-мозковою травмою, нетривалого періоду стаціонарного лікування упродовж 14 календарних днів, яке обмежувалось суто медикаментозними препаратами і не потребувало оперативного втручання.

Разом з тим, як встановлено в ході апеляційного перегляду вироку суду, потерпілим не надано доказів того, що в результаті протиправних дій у нього суттєво погіршився стан здоров`я, з огляду на те, що до подій даного кримінального правопорушення у встановленому порядку було визначено безстроково третю групу інвалідності внаслідок війни (а.с.№75), натомість відмежувань потреби лікування від захворювань та певних наслідків травм, отриманих під час участі у бойових діях у 2016 році, від тілесних ушкоджень, заподіяних йому обвинуваченим ОСОБА_9 , цивільним позивачем не представлено.

Отже, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції є помірним, та таким, що відповідає принципам розумності та справедливості.

Тому колегія суддів не вбачає підстав для збільшення розміру моральної шкоди, яка стягується з обвинуваченого на користь потерпілого.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції прийняв необґрунтоване рішення в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 щодо відшкодування моральної шкоди, то вони є також безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Дані вимоги закону судом першої інстанції враховані при прийнятті рішення в частині вирішення цивільного позову.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_10 звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином в сумі 50000 грн. (арк. пров. №№64-68). Наявність моральної шкоди потерпілий пояснив тим, що він мав душевні страждання та моральні переживання шляхом порушення нормального ритму життя, що призводить до пригніченого стану. Він отримав тілесні ушкодження, ступеня їх тяжкості за належністю до легких тілесних ушкоджень, втім які призвели до короткочасного розладу здоров`я.

З огляду на наведені позовні вимоги, враховуючи характер та ступінь тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень, суд першої інстанції, задовольнив в цій частині позов частково, дійшовши обґрунтованого висновку про доведеність заподіяння моральної шкоди та визначив розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з обвинуваченого, дотримавшись вимог розумності і справедливості.

Тому доводи захисника про безпідставність стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, не є слушними.

Вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому немає підстав для задоволення апеляційних скарг, про що просять апелянти.

Відповідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення .

Вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12.08.2021 року щодо ОСОБА_9 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 3 (трьох) місяців з дня її проголошення, засудженим з дня отримання копії судового рішення.

С у д д і :

ОСОБА_12