У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.12.2021 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, м. Макіївка, Донецької області, не працюючому, пенсіонеру, не одруженому, раніше не судимому, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України,

-продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 січня 2022 року включно.

Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7

захисник: ОСОБА_8
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді, ухвалити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід ОСОБА_6 не пов`язаний з триманням під вартою.

_____________________________________________________________________
Провадження: № 11-сс/812/43/22 Слідчий суддя: ОСОБА_9
Категорія: оскарження ухвали с/с Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1 .
Короткий зміст ухвали.
Ухвалою слідчого судді клопотання слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_10 задоволено, продовжено строк запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до 17 січня 2022 року включно.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Захисник зазначає, що рішення слідчого судді є необгрунтованим та незаконним.
Вважає, що слідчим суддею безпідставно продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 січня 2022 року, оскільки строк досудового слідства встановлений до 11 січня 2022 року.
Також захисник зазначає, що слідчий суддя знехтував аналіз ризиків, та створив новий ризик якого не було під час обрання запобіжного заходу.
На думку захисника, враховуючи те, що підзахисний є пенсіонером, не судимий, має сталі соціальні зв`язки, наявні хвороби є можливим застосування альтернативних запобіжних заходів.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Органами досудового слідства ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.
Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя зазначив, що на даній стадії досудового розслідування кримінального провадження підстави для зміни запобіжного заходу відсутні та стороною захисту не доведено, що більш м`який запобіжний захід зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а тому вважав необхідним частково задовольнити клопотання слідчого.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд дійшов наступного.
Згідно вимог ст. 194 КПК України, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Згідно ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст.199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку передбаченому КПК України.
Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених в ст. 184 КПК України, повинно містити: 1) виклад обставин які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Є правильним висновок слідчого судді про те, що надані прокурором докази є достатніми для висновку про причетність підозрюваного ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України.

Як зазначає в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, дійшов висновку про причетність ОСОБА_6 до вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні по справі «Летелье проти Франції» від 26.06.1991р. Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі « W. Проти Швейцарії» вд 26.01.1993р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Відповідно до пункту 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України» Європейський суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєнню іншого злочину.Подібна орієнтаціє законодавців та правозастосувачів зістрічається в міжнародному праві. Так, у ст.5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 27.06.1980р. «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст.9 КПК України, суд приймає до уваги висновки викладені в рішеннях Європейського суду з прав людини, з урахуванням практики якого застосовується кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема у рішеннях «В. проти Швейцарії» від 26.01.1993р., «Мамедова проти Росії» від 01.06.2006р., виходячи з яких наявність ризиків переховування від правосуддя оцінюється не тільки залежно від суворості можливого покарання та тяжкості злочину. Їх треба зазначати з урахуванням низки інших ревалентних факторів, які можуть або підтвердити наявність такого ризику, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою, якими є характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язки з державою.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, слідчим суддею була встановлена наявність ризиків, а саме того, що він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя прийшов до висновку, що встановлені ризики на даний час не зникли та не зменшилися, за такого, підстави для зміни запобіжного заходу підозрюваному відсутні.

Колегія суддів погоджується з даним висновком та вважає, що встановлені слідчим суддею обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, у вчинені якого підозрюється ОСОБА_6 , дають підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Доводи захисника, що зважаючи на те, що підозрюваний є пенсіонером, не судимий, має сталі соціальні зв`язки та у нього наявні хвороби, потрібно застосувати більш м`який запобіжний захід є неприйнятними.

Так, зазначені захисником доводи не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку підозрюваного, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.
Щодо доводів захисника про безпідставність продовження слідчим суддею строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 січня 2022 року, то колегія суддів дійшла наступного.

Як вбачається з клопотання слідчого, сторона обвинувачення просила продовжити застосований до підозрюваного запобіжний захід на 26 днів, зазначаючи, що строк досудового розслідування зупинений з 16.12.2021р., так як з цього числа сторонам кримінального провадження повідомлено про завершення досудового розслідування та надано доступ до матеріалів досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України.

Розглядаючи дане клопотання слідчий суддя вказав, що задовольняє клопотання слідчого частково та продовжує запобіжний захід до 17.01.2022 року.

При цьому, з рішення слідчого судді не вбачається, чому він прийшов до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню частково та чому саме запобіжний захід слід продовжувати до визначеної ним дати, що є порушенням вимог ч.4 ст.370 КПК України.

Натомість з матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.11.2021 р. строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні було продовжено тільки до 11.01.2021 року.

На момент розгляду даної скарги в суді апеляційної інстанції, відповідно до пояснень прокурора будь- яких дій в порядку ст.290 КПК України проведено не було, оскільки сторона захисту зволікає з ознайомленням з матеріалами досудового розслідування.

Прокурор також зазначив, що в зв`язку з цим сторона обвинувачення має намір в найкоротший термін звернутись до суду з питанням установлення графіку ознайомлення сторони захисту з матеріалами кримінального провадження.

Згідно з положеннями ч.3 ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Статтею 113 КПК України передбачено, що процесуальні строки це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Колегія суддів зауважує, що кримінальним процесуальним законом чітко врегульовано питання щодо строків тримання під вартою та їх меж.
Що стосується положень ч.5 ст.219 КПК України, то зазначена норма стосується лише ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст.290 цього Кодексу і ніяким чином не може стосуватись строку тримання під вартою.
Отже, продовження слідчим суддею строку тримання під вартою ОСОБА_6 поза межами строку досудового розслідування не узгоджуються з вимогами, визначеними ч.3 ст. 197 КПК України.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що при винесенні ухвали слідчий суддя припустився суттєвого порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки ухвала про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 порушує вимоги ч.3 ст.197 КПК України і не узгоджується із усталеною практикою Європейського суду з прав людини.
З огляду на вищевикладене колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали, що відповідатиме вимогам ч.3 ст. 407 КПК України.
Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 422, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.12.2021 року щодо ОСОБА_6 - скасувати.

Постановити свою ухвалу, якою задовольнити частково клопотання слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_10 та продовжити строк запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до 11 січня 2022 року включно.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий:

Судді: