н/п 1-кс/766/8877/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року м. Херсон

Слідчий суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника - адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Херсонській ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.260 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

в с т а н о в и л а :

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на два місяці, в межах строку досудового розслідування, тобто до 22.11.2021 року.

Обґрунтування клопотання:

Слідчим відділом ГУНП в АР Крим та м. Севастополі проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000054 від 27.10.2017 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

Так, на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим та місті Севастополі у 2014 році невстановленими особами створено та налагоджено діяльність не передбаченого законами України збройного формування під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яке мало організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, а також озброєння, серед якого, вогнепальна зброя, вибухівка, військова техніка.

Відповідно до ч. 6 ст. 17 Конституції України на території України забороняється створення і функціювання будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, достовірно знаючи про те, що збройне формування «Самооборона Крыма» є незаконним, оскільки не відноситься до збройних формувань, передбачених Законами України «Про Збройні Сили України», «Про Службу Безпеки України», «Про міліцію», «Про Державну прикордонну службу України», «Про національну гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» та іншими законодавчими актами України, якими передбачено особливий порядок та умови створення і функціювання збройних формувань в Україні, ОСОБА_7 вступив до його складу.

Так, ОСОБА_7 , 23 лютого 2014 року, будучи місцевим мешканцем м. Сімферополя, зустрівся зі своїм товаришем та командиром полку "Самообороны Крыма" ОСОБА_8 , який запропонував ОСОБА_7 увійти до складу новоствореного незаконного збройного формування "Самооборона Крыма", на що останній надав свою згоду та був прийнятий до складу 5-ї роти, під командуванням ОСОБА_9 , після чого отримав внутрішній тимчасовий документ, який дозволяв вільно переміщатися між містами та блок-постами, що утворювалися на адміністративних межах міст.

Того ж дня, 23.02.2014 ОСОБА_7 за вказівкою командира полка " ІНФОРМАЦІЯ_2 " ОСОБА_8 , разом з іншими представниками " ІНФОРМАЦІЯ_2 " прибув до міського залізничного вокзалу м. Сімферополя з метою затримання "про-українсько" налаштованих громадян України, які повинні були прибути з материкової частини України.

В подальшому, 26.02.2014 за вказівкою свого безпосереднього керівника, командира 5-ї роти "Самообороны Крыма" ОСОБА_9 , ОСОБА_7 разом з іншими представниками вказаного незаконного збройного формування прибув до будівлі Верховної Ради АР Крим, де проводився мітинг з кримськими татарами, яких він та інші бійці самооборони змушували мовчати, та у разі непокори виводили із застосуванням фізичної сили за межі проведення мітингу.

Паралельно з проведенням подібних завдань, ОСОБА_7 майже кожного дня, з початку окупації до вересня 2014 року, за вказівкою ОСОБА_9 залучався з іншими представниками самооборони до охорони громадського порядку біля будівлі прикордонної служби України по вул. Будьонного у м. Сімферополі, яка була незаконно захоплена представниками федеральної служби безпеки та військовими Російської Федерації. ОСОБА_7 з іншими невстановленими особами, кожного разу здійснювали контроль щодо входу до вказаної будівлі, забороняли та не допускали вхід у вказану будівлю цивільним особам, при цьому погрожували застосуванням фізичної сили і затриманням у разі непокори їх наказам.

Будучи представником " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", ОСОБА_7 у лютому 2014 року, більш точної дати під час досудового розслідування не встановлено, отримав чергову вказівку від свого керівника ОСОБА_9 про термінове прибуття до будівлі федеральної служби безпеки Російської Федерації, де ОСОБА_7 разом з іншими невстановленими особами здійснювали контроль щодо входу до вказаної будівлі, забороняли та не допускали вхід у вказану будівлю цивільним особам, при цьому погрожували застосуванням фізичної сили і затриманням у разі непокори їх наказам.

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_7 , будучи членом незаконного збройного формування "Самооборона Крыма" почав співпрацювати з представниками новоутворених незаконних правоохоронних органів, виконуючи функції так званого "понятого" під час проведення незаконних обшуків та затримань мешканців АР Крим, за що згодом отримав посвідчення "Дружинника", посвідчення "Народного ополчения Республики Крым" та посвідчення "Сотрудника антикоррупционного бюро города Симферополя".

За свою участь в діяльності незаконного збройного формування "Самооборона Крыма" ОСОБА_7 отримав ряд посвідчень та нагород, зокрема: медаль "За защиту Крыма" №793 від 16.03.2014 за підписом " ІНФОРМАЦІЯ_3 "; медаль " ІНФОРМАЦІЯ_4 " №1104 від 12.06.2018 за підписом " ІНФОРМАЦІЯ_5 " ОСОБА_10 "; медаль " ІНФОРМАЦІЯ_6 " від 23.02.2019 за підписом " ІНФОРМАЦІЯ_5 " ОСОБА_10 "; медаль "За заслуги перед Отечеством 2 степени" №117114 від 11.04.2014 на підставі "Указа Президента Российской Федерации"; посвідчення "Союза ветеранов народного ополчения Республики Крым" № НОМЕР_1 за підписом " ІНФОРМАЦІЯ_5 " ОСОБА_10 ", а також добровільно отримав паспорт громадянина Російської Федерації № НОМЕР_2 , виданий 30.04.2014 "Федеральной миграционной службой".

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюєтьсяу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, тобто в участі у діяльності не передбаченого законом збройного формування.

22.09.2021 складено повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, тобто в участі у складі не передбаченого законом збройного формування.

22.09.2021 ОСОБА_7 вручено письмове повідомлення про вчинення зазначеного кримінального правопорушення.

Підозра ОСОБА_7 є обґрунтованою та повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами у вигляді протоколів допитів свідків, протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, протоколів огляду, виданих ним добровільно посвідчень та нагород окупаційною владою ТОТ АР Крим та інших матеріалів кримінального провадження в їх сукупності.

У діях ОСОБА_7 вбачаються ознаки тяжкого злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, тому згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України відносно нього дозволяється обирати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 є забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з тим, що більш м`які запобіжні заходи не можуть запобігти спробам ОСОБА_7 - переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Доводи сторін у судовому засіданні:

Прокурор просив суд клопотання задовольнити за підставами, викладеними у клопотанні.

Підозрюваний та його захисник заперечувавли проти задоволення клопотання. Захисник в обґрунтування своїх заперечень послався на те, що організація «Самооборона Крыма» це воєнізоване формування. Відсутні докази об`єктивної сторонни кримінального правопорушення, є тільки посвідчення та медалі. Підозрюваний добровільоно видав всі посвідчення та медалі, що вказує на готовність особи співпрацювати зі слідством, а відповідно і відсутність ризиків.

Підозрюваний пояснив, що зброєю ніколи не користувався. Залучався до участі у формуваннях, як дружинник для захисту поліцейських в той час, коли вони не пройшли атестацію і не мали права застосовувати примусові заходи, тоді як самі піддавались насиллю зі сторони мітингувальників. На материкову частину України їздив постійно і безперешкодно, оскільки має спадковий будинок в АДРЕСА_1 . На цей раз вирішив приїхати на постійне місце проживання у спадковий будинок, оскільки він є громадянином України і має на це право, в Криму власного житла немає, проживав у квартирі дружини, з якою розлучився. Відстань з Маньківського району до Херсона невелика і він зможе з`являтися за викликом слідчого для участі у слідчих діях. Переховуватися немає наміру, оскільки йому немає куди тікати. Всі медалі та посвідчення передав добровільно.

Мотивація суду:

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши додані до клопотання документи, слідчий суддя встановив, що СУ ГУНП а АР Крим та м. Севастополі розслідується кримінальне провадження № 0000054, внесеного 27.10.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.260 КК України.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

2. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Частина 1 ст.179 КПК України передбачає, що особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

22.09.2021 року ОСОБА_7 вручено письмове повідомлення про вчинення зазначеного кримінального правопорушення.

На даному етапі досудового розслідування підозра ОСОБА_7 слід вважати обґрунтованою, вона підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколами допитів свідків, протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, протоколами огляду виданих ним добровільно посвідчень та нагород окупаційною владою ТОТ АР Крим та інших матеріалів кримінального провадження в їх сукупності.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя не вправі вирішувати питання про недопустимість чи належність доказів, оскільки оцінку доказам на їх належність та допустимість дає тільки суд при розгляді справи по суті.

Надані до клопотання документи вказують, що докази для підозри існують і досудове розслідування може бути продовжено.

Щодо ризиків, то у клопотанні слідчим ризиками у даному кримінальному провадженні зазначено:

-переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

-незаконно впливати на свідків та інших учасників у провадження;

-ризик перешкоджання встановленню істини у справі;

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.184КПК України, якою визначено вимоги до клопотання про обрання запобіжного заходу, клопотання має містити короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у якому підозрюється або обвинувачується особа, а основний зміст клопотання повинно складати обґрунтування ризиків, зокрема, посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті цього Кодексу, виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшли висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини, обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу.

Всупереч вимогам закону зміст клопотання складає детальний виклад обставин кримінального правопорушення за версією органу досудового розслідування та перелік зібраних доказів, тоді як вимагається короткий виклад фактичних обставин. А обґрунтування ризиків не містить викладу обставин, на підставі яких слідчий з прокурором дійшли висновку про існування цих ризиків, а відповідно відсутні посилання на матеріали, що їх підтверджують.

Щодо ризику переховування:

Вказаний ризик обґрунтований тяжкістю покарання - від 3 до 8 років у вигляді позбавлення волі та посиланням на те, що « ОСОБА_7 документований паспортом громадянина Російської Федерації, що може свідчити про можливість переховування від органів досудового розслідування та суду на ТОТ АР Крим, звідки він в подальшому може переїхати на постійне місце проживання до Російської Федерації, як громадянин вказаної країни», але при цьому слідчий не зазначив жодного конкретного доказу, який би вказував на те, що такі дії можуть бути реально вчинені.

Зазначаючи про можливість переїзду до РФ слідчий мав би зазначити куди і до кого конкретно може поїхати підозрюваний (місто, родичі, друзі), наявність нерухомості, фінансів та інше на території РФ, тобто ті обставини, які створюють можливості для проживання. Наявність паспорту громадянина РФ вказує на громадянство та посвідчує особу, але не надає можливостей для проживання в певному місці.

У праві «В. проти Швейцарії», у якій Європейський суд не знайшов порушення Конвенції, оскільки «у своїх ретельно вмотивованих рішеннях суди Берна врахували конкретні особливості становища заявника: після перенесення свого постійного місця проживання зі Швейцарії в Монте-Карло він часто відвідував Німеччину, Велику Британію, США, Антильські острови (де він, можливо, був власником банку) і встановив численні тісні зв`язки у закордонних країнах. Більше того, він кілька разів заявляв, що прагнув би переїхати на проживання в США. Була низка свідчень того, що він і далі мав у своєму розпорядженні значні кошти за кордоном і кілька різних паспортів. Як людина нетовариська, якій контакти не були потрібні, він міг би легко переховуватися за межами Швейцарії» (п. 33 рішення).

Ще одним прикладом, як було враховано особу заявника і його поведінку, є рішення у справі «Пунцельт проти Чехії», в якому Суд зазначив: «76. Стосовно небезпеки того, що заявник переховуватиметься від правосуддя, то чеські суди, зокрема, відзначали, що заявник вже ухилявся від кримінального процесу в Німеччині, що він мав численні ділові зв`язки за кордоном і що йому загрожувало відносно суворе покарання. На думку Суду, таке мотивування є достатнім і «таким, що має стосунок до справи» та переважає доводи, запропоновані заявником».

Сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами.

. Як неодноразово зазначав Європейський суд у своїх рішеннях, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня. («Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43).

Найбільш вагомими факторами при оцінці ризику переховування є дані про особистість підозрюваного, адже саме за їх сукупного аналізі можна скласти уявлення про те, наскільки вагомою є вірогідність недобросовісної поведінки особи. З цього приводу Європейський суд зазначав, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58).

У справі «Сулаоя проти Естонії» (Sulaoja v. Estonia, § 64)Європейський суд дійшов висновку, що ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання. Такого ж висновку Суд дійшов у справ і«Олександр Макаров проти Росії», у якій однією з підстав для обрання щодо заявника запобіжного заходу стало те, що він мав кілька місць проживання, а тому міг втекти (п. 128 рішення). Проте Суд із цим не погодився.

Переховування за своїм змістом передбачає організацію заходів, спрямованих спеціальних умов, щоб бути недосяжним органам досудового слідства. Це передбачає наявність, перш за все, матеріальних ресурсів та фізичних можливостей, а доказів таких суду не було надано. Підозрюваний є людиною похилого віку - 64роки, отримує пенсію. Інших доказів існування матеріальних ресурсів у підозрюваного суду не було надано

Проживання на тимчасово окупованій території не є переховуванням, оскільки підозрюваний проживав на вказаній території постійно - до окупації, і після.

Щодо ризику впливу на свідків, то вказаний ризик у клопотанні не обґрунтований, а посилання на те, що органом досудового розслідування встановлено понад 1500 свідків, не є належним обґрунтуванням, оскільки, не названо жодного конкретного свідка, на якого може бути вчинено тиск, в чому полягатиме такий тиск і які це може мати наслідки для досудового розслідування.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України»наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Щодо ризику перешкоджання встановленню істини у справі, то такого ризику ч.1 ст.177КПК України не передбачено.

Слідчий щодо існування такого ризику послався на рішення ЄСПЛ, при цьому не зазначивши жодного конкретного рішення, а суду рішення ЄСПЛ з такими висновками невідомі.

З урахуванням всіх встановлених обставин слідчий суддя вважає, що реальним є ризик, визначений п.4 ч.1 ст.1277КПК України, - перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, який полягає в тому, що підозрюваний може виїхати на територію тимчасово окупованої АР Крим, і слідчий може бути позбавлений можливості вчинення слідчих та процесуальних дій за участю підозрюваного. Проте вказаному ризику можна запобігти і без утримання підозрюваного під вартою, зокрема, обов`язком здати на зберігання слідчому паспорт громадянина РФ, без якого в`їзд на ТОТ АР Крим є неможливим, а інші документи на право в`їзду на ТОТ АР Крим у підозрюваного відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.177КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Прокурор не довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, а тому підозрюваному не може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний стверджував, що він приїхав на материкову частину України саме з метою постійного проживання, таке місце проживання у нього є - спадковий будинок, і він готовий приїжджати на виклики слідчого для участі у слідчих діях. Наявність вказаної обставини прокурором не була спростована, тоді як досудове розслідування здійснюється протягом тривалого часу, згідно змісту клопотання встановлено 1500 свідків протиправної діяльності підозрюваного, то мали б бути встановлені і обставини щодо місця проживання підозрюваного в Україні. До того ж підозрюваний пояснював, що він неодноразово приїжджав на материкову частину України і проживав у спадковому будинку.

Така позиція підозрюваного, його вік, поведінка - добровільна видача документів, що були при ньому на час перетину кордону, відсутність відомостей про агресивну поведінку, готовність до співпраці з органом слідства, дає підстави слідчому судді для застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Слідчий суддя вважає, що інший запобіжний захід, а саме особисте зобов`язання зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти встановленому ризику. Такий запобіжний захід буде водночас і стримуючим фактором для поведінки підозрюваного.

Керуючись ст.ст.132, 177, 178, 179, 183, 184, 194 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и л а :

Клопотання слідчого про застосування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відхилити.

Застосувати підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком до 18 листопада 2021 року включно.

Покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, номеру мобільного телефону;

-прибувати за першою вимогою слідчого, прокурора, суду.

-здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) громадянина РФ;

-повідомляти слідчого ОСОБА_11 або іншого слідчого, у провадженні якого перебуває дане кримінальне провадження про своє місце перебування телефонним дзвінком або шляхом направлення СМС-повідомлення;

-носити електронний засіб контролю.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути оскаржена безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Повний текст ухвали буде проголошено о 12 годині 30 хвилин 28 вересня 2021 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1