Справа № 346/5760/20
Провадження № 11-кп/4808/390/21
Категорія ч. 1 ст. 125 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4 , ОСОБА_5
з участю секретаря ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000073 за апеляційними скаргами прокурора, потерпілого ОСОБА_7 , його представника ОСОБА_8 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.07. 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із середньою освітою, українця, громадянина України, одруженого, що має на утриманні одну малолітню дитину, раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 850 грн.

з участю: прокурора ОСОБА_10
потерпілого ОСОБА_7
представника потерпілого ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
захисника ОСОБА_11

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційних скаргах на вирок суду:
- прокурор просив скасувати вирок суду, з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що обвинувачений своєї вини не визнав, потерпілий має до нього претензії, а тому обраний судом першої інстанції вид та міра покарання в мінімальному розмірі, передбаченого санкцією інкримінованої йому статті, суперечить приписам ст. 50 КК України та на переконання апелянта, не буде необхідним та достатніми для виправлення та попередження нових злочинів. Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання у виді 80 годин громадських робіт.
- потерпілий ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_8 просять скасувати вирок суду, ухвалити новий, яким ОСОБА_9 визнати винуватим за ч. 3 ст.186 КК України. Потерпілий наголошував, що він звернувся до працівників поліції із заявою про вчинення тяжкого злочину, а не щодо кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, оскільки обвинувачений та двоє невідомих осіб цинічно напали на нього та тяжко побили його у власному будинку на очах у жінки та трьох малолітніх дітей, відкрито викравши цінні речі із дому. Вважає, що розслідування та процесуальне керівництво проводилось з грубим порушенням законності, без всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин провадження, з недотриманням строків досудового розслідування, чим злісно прикриваються потенційні злочинці. Потерпілий звертає увагу на те, що ним була оскаржена бездіяльність прокурора ОСОБА_12 , яка, на його думку, зацікавлена в результатах розгляду скарги на недотримання розумних строків розслідування, й неправомірно приймала участь у розгляді його скарги, направивши скаргу начальнику підрозділу дізнання Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області, чим порушила свої прями обов`язки. Потерпілий наголошує, що оскаржував бездіяльність органів прокуратури до суду, й отримав ухвалу, якою його скаргу задоволено, проте вказану ухвалу органом прокуратури не виконано до теперішнього часу. Потерпілий також наголошує на залишенні поза увагою органів досудового розслідування його звернень, як на рахунок проведення ряду слідчих дій, так й на рахунок невнесення відомостей до ЄРДР за фактом викрадення його майна, що призвело до подання скарги, на підставі якої ухвалою слідчого судді було зобов`язано внести ці відомості до ЄРДР. Потерпілий вважає, що зміст обвинувального акту не відповідає всім обставинам справи, зокрема в частині вчинення групового нападу, шляхом незаконного проникнення в житло, тяжкого його побиття та викрадення приватного майна, а тому висловив незгоду в частині правової кваліфікації дій обвинуваченого. Потерпілий вважає, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим, невмотивованим, який був ухвалений всупереч закону, не дано повного аналізу реальним обставинам справи, не оцінені його доводи про злісне побиття групою осіб, й не наведено обґрунтування чому саме одного ОСОБА_9 притягнено до відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України. Представник потерпілого наголошував на тому, що мотивувальна частина вироку не відповідає приписам ст. 374 КПК України, оскільки суд сформулював не весь обсяг обвинувачення, яке незаконно визнав доведеним, без аналізу обставин вчинення групового нападу, а також не конкретизовано спосіб вчинення злочину, без чіткого, зрозумілого викладу ознак суб`єктивної сторони, без зазначення тяжких наслідків від злочину, що на думку сторони захисту, свідчить про неповноту судового розгляду. Водночас, апелянти просять ухвали суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про відвід прокурора скасувати, оскільки прокурор ОСОБА_12 не мав право брати участь у розгляді вказаного провадження, грубо порушувала інтереси потерпілого, нехтувала законами та проявляла відверту бездіяльність, що свідчить про упереджене ставлення та службову необ`єктивність, а тому просять постановити нове рішення, яким задовольнити їх заяву про відвід прокурору.

Під час апеляційного розгляду:

- потерпілий та його представник підтримали доводи поданої ними апеляційної скарги, вважали, що є всі підстави для скасування вироку суду й ували про відвід прокурору. В задоволенні апеляційної скарги прокурора вважають за необхідне відмовити;

- прокурор підтримав подану апеляційну скаргу сторони обвинувачення, в задоволенні апеляційної скарги потерпілого та його представника просив відмовити.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги належить задовольнити частково, вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.08.2020 року близько 21-00 год. обвинувачений ОСОБА_9 , перебуваючи на території господарства, що за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив словесний конфлікт з дядьком, потерпілим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В подальшому обвинувачений умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання щодо здоров`я потерпілого, наніс декілька ударів кулаками по обличчю, а також декілька ударів по тілу потерпілого, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді синців навколо лівого ока, в ділянці грудної клітки, садна в ділянці перенісся, лівої вушної раковини, лівого ока, грудної клітки, лівої гомілки, крововиливу в кон`юнктиву правого ока, які відносяться до легких.
Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Вразі, коли апеляційний суд під час апеляційного розгляду вбачає, що доводи апеляційної скарги учасника кримінального провадження в частині неповноти судового розгляду (ст. 410 КПК України) та/або невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) є обґрунтованими та потребують перевірки, така перевірка здійснюється шляхом повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, із дотриманням вимог ст. 404 КПК України, що включає безпосереднє дослідження та оцінку доказів щодо таких обставин.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції позбавлений такої можливості, виходячи із наступного.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Згідно з положеннями ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Зазначених вимог закону районний суд першої інстанції не дотримався, оскільки вирок суду не відповідає вимогам ст. 374 КПК України, якими чітко передбачено, що у мотивувальній частині обвинувального вироку, у разі визнання особи винуватою зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.
Наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
Як свідчить зміст оскаржуваного вироку, за результатами судового розгляду обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст.125 КК України, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність в його діях складу інкримінованого злочину та визнав його винним за вказаною нормою кримінального закону.
Проте, на думку колегії суддів, суд першої інстанції належним чином не встановив мотив вчинення кримінального правопорушення, за яке було засуджено ОСОБА_9 .
Зі змісту мотивувальної частини вироку суду, вбачається, що судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_9 вчинив дії, за які він засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України, після словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_7 й саме з метою заподіяння легких тілесних ушкоджень.
Між тим, під час апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_7 стверджував, що отримав тілесні ушкодження під час відкритого викрадення його майна групою осіб.
Так, потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції наголошував на тому, що ні під час досудового розслідування, ні у ході судового розгляду він не вказував на вчиненні щодо нього кримінального правопорушення, передбачено ст. 125 КК України, віднесеного, у відповідності до приписів ст. 477 КПК України, до проваджень приватного обвинувачення. Він звернувся до працівників поліції із заявою про вчинення тяжкого злочину, який, як він вважає, належить кваліфікувати за ст. 186 КК України, тому наполягав на притягненні обвинуваченого ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності саме за ст. 186 КК України, одночасно відмовляючись від закриття провадження за ст. 125 КК України.
Отже, під час апеляційного розгляду потерпілий, не погоджуючись з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 125 КК України, та не бажаючи притягати особу до відповідальності саме за ст. 125 КК України, одночасно не відмовляючись від такого обвинувачення, що порушується за скаргою потерпілого, просив кваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ст. 186 КК України як грабіж вчинений групою осіб.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції не встановив мотивів вчинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 потерпілому, й така неповнота судового слідства не дозволяє усунути таке під час апеляційного провадження.
Висновки суду першої інстанції є невмотивованими, внаслідок відсутності аналізу пояснень потерпілого щодо наявності в діях ОСОБА_9 іншої правової кваліфікації, а саме за ст. 186 КК України, а оскільки справа є провадженням за скаргою потерпілого, то за наявності таких пояснень потерпілого, суд повинен був перевірити чи існує заява потерпілого про притягнення ОСОБА_9 за такою кваліфікацією як за ч. 1 ст. 125 КК.

Потерпілий ОСОБА_7 як в суді першої інстанції, так й під час апеляційного перегляду, неодноразово наголошував, що він як потерпілий, не звертався з заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правова кваліфікація щодо дій обвинуваченого може бути перевірена лише з урахуванням мотивів з яких було вчинене кримінальне правопо000рушення.

В той же час, зі змісту апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_7 вбачається що останній стверджує, що кримінальне правопорушення стосовно нього було вчинене із корисливих мотивів під час розбійного нападу.

Проте, з пояснень обвинуваченого ОСОБА_9 вбачається, що він заподіяв тілесні ушкодження під час конфлікту з потерпілим, що виник на ґрунті тривалих неприязних відносин, захищаючись від дій потерпілого ОСОБА_7 ..

Разом з тим, суд першої інстанції не спростував доводи потерпілого та не мотивував свої висновки стосовно правильності кваліфікації вчиненого правопорушення.

Суд першої інстанції не навів переконливих мотивів, які б дозволяли суду дійти до категоричного висновку щодо дій обвинуваченого ОСОБА_9 , й мотивів спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , що викликає у колегії суддів сумніви щодо правильності висновків суду першої інстанції в частині наявності в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому вирок суду першої інстанції не можливо вважати таким, що відповідає вимогам процесуального закону.

Відповідно до норм діючого законодавства, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінальною провадження, якщо за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші (п. 3 ч. 2 ст. 411 КПК України).
На думку колегії суддів, допущені судом першої інстанції порушення закону не можуть бути усунені шляхом зміни вироку, або ухвалення нового вироку апеляційним судом. За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до приписів ст.ст. 409, 412 КПК України, а тому підлягає скасуванню у зв`язку із істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
Щодо доводів апеляційної скарга сторони захисту в частині незаконної відмови у відводі прокурора, то такі доводи не зайшли підтвердження, оскільки вони не ґрунтувались на вимогах закону, передбачених приписами ст. 77 КПК України.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, тому доводи апеляційних скарг, мають стати предметом ретельної перевірки суду першої інстанції при новому судовому розгляді.
При новому розгляді перевірити чи існує заява потерпілого ОСОБА_7 про притягнення ОСОБА_9 до відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, та чи підтримує таке обвинувачення потерпілий, як підставу для притягнення до відповідальності або закриття провадження за відсутності скарги потерпілого.

Щодо доводів сторони обвинувачення в частині покарання, то колегія суддів вважає, що якщо суд першої інстанції дійде висновку про винуватість ОСОБА_9 за обвинувачення за ч. 1 ст. 125 КК України, то покарання належить призначити у суворій відповідно до приписів ст. 51 КПК України.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином не дослідив обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

З огляду на викладене, та враховуючи те, що оскаржуване рішення прийняте з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг належить задовольнити частково, вирок суду першої інстанції - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_7 , та його представника ОСОБА_8 , прокурора, задовольнити частково.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.07. 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України скасувати, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4
ОСОБА_5