01.09.2021 363/2348/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 вересня 2021 року Вишгородський районний суд Київської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора обвинуваченого захисника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді кримінальне провадження № 0000533 щодо

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

уродженця с. Шаповалівка, Борзнянського району, Чернігівської області, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку 2009 року народження, працюючої неофіційно різноробочим на СТО, інваліда 3-ї групи внаслідок війни, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , несудимого,

обвинуваченого за ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 425 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 , будучи військовою службовою особою, обіймаючи посаду старшого інструктора (з озброєння) групи спеціального призначення (бойового та матеріального забезпечення) окремого загону спеціального призначення «ОМЕГА» ВЧ НОМЕР_1 та відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність № 491 від 09.07.2018 року з командиром ВЧ НОМЕР_2 , в період часу з 19.11.2018 року й не пізніше 16 год. 12.12.2018 року, перебуваючи за місцем служби на території ВЧ НОМЕР_2 у АДРЕСА_3 , маючи згідно накладної № 11-694 від 19.11.2018 року на відповідальному зберіганні бойові припаси ручні гранати наступальні РГН 167120978 у кількості 160 шт., всупереч вимог ст.ст. 11, 16, 123, 124 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у ЗСУ», недбало поставився до служби, не виконав належним чином вимоги пп. 7 п. 3 розділу VII та п.п. 6, 12 розділу VIIІ «Положення про службу озброєння Національної гвардії України» й допустив втрату ввірених йому боєприпасів 12-ти гранат РНГ, що заподіяло матеріальні збитки державі на загальну суму 1 356,84 грн. та істотну шкоду суспільним інтересам шляхом створення реальної загрози заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Після 16 год. 12.12.2018 року ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем служби на території ВЧ НОМЕР_2 у АДРЕСА_3 , використовуючи службові повноваження та обіймаючи вказану вище посаду, будучи матеріально-відповідальною особою, в порушення вимог ст.ст. 11, 16, 123, 124 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, п.п. 6, 12 розділу VIIІ «Положення про службу озброєння Національної гвардії України», діючи умисно з метою приховування втрати військового майна, вніс завідомо неправдиві відомості до офіційного документу, а саме заявки від ОСОБА_6 на своєї ім`я щодо відпуску боєприпасів для бойової підготовки та проведення практичних стрільб з особовим складом загону спеціального призначення для виконання вправи № 1 метання ручних гранат від 12.12.2018 року, а також до роздавально-здавальної відомості про видачу та використання 12-ти гранат РГН від 12.12.2018 року, тим самим створивши видимість видачі бойових припасів конкретним військовослужбовцям, а протягом 21.12.2018 року, перебуваючи в приміщенні служб ракетного та артилерійського озброєння ВЧ НОМЕР_2 за вказаною вище адресою, передав начальнику зазначеної служби ВЧ НОМЕР_2 підполковнику ОСОБА_7 згадані вище завідомо підроблені офіційні документи із занесеними власноруч недостовірними відомостями та завідомо підробленим підписом ОСОБА_8 для забезпечення подальшого списання невистачаючих 12-ти гранат РГН.

У суді обвинувачений ОСОБА_4 показав, що за встановлених по справі обставин, обіймав посаду начальнику складу боєприпасів ВЧ НОМЕР_2 . В його обов`язки входило прийом та видача відповідних боєприпасів. Досвіду в цій роботі раніше не мав. В листопаді 2018 року отримав на відповідальне зберігання гранати. Після учбового метання 12.12.2018 року по документах виявив відсутність ввірених йому 12 гранат РГН, збереження яких він не забезпечив. Командиру військової частини про нестачу повідомити побоявся і тоді власноруч підробив заявки і відомість про отримання гранат, що начебто певні військовослужбовці їх використали під час учбового метання. 21.12.2018 року підроблені ним відомості здав до служби озброєння.

Обвинувачений повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, з їх кваліфікуючими ознаками, а також переліком інкримінованих протиправних дій погодився, щиро покаявся у вчиненому.

Виходячи з того, що показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, зміст яких учасники судового розгляду розуміють правильно й не оспорюють, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою прокурора, захисника та обвинуваченого, визнав недоцільним дослідження доказів, які учасниками судового розгляду не заперечуються.

Таким чином, суд визнає доведеною вину ОСОБА_4 у видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів та внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а також у недбалому ставленні військової службової особи до служби, що заподіяло істотну шкоду, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 425 КК України.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує конкретні обставини справи та ступінь вчиненого ним тяжкого і нетяжкого злочинів, обсяг протиправних дій та розмір заподіяних державі збитків.

Разом з тим, суд ураховує щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданих збитків, що відповідно до ст. 66 КК України є пом`якшуючими покарання обставинами.

Також суд звертає увагу на дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, кримінальні правопорушення вчинив уперше, на обліку в лікаря нарколога психіатра не перебуває, має сім`ю, одружений, утримує неповнолітню доньку, брав безпосередню участь в АТО, захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, має подяку від Президента України за самовіддане служіння українському народові, сумлінне і бездоганне виконання службового обов`язку, також обвинувачений є особою з інвалідністю третьої групи внаслідок війни згідно посвідчення серії НОМЕР_3 від 12.02.2020 року, з військової служби звільнився за станом здоров`я, добровільно відшкодував заподіяну державі шкоду в десятикратному розмірі.

З огляду на викладене, з урахуванням даних про особу винного, відсутність обставин, що обтяжують його покарання згідно ст. 67 КК України, наявності двох пом`якшуючих покарання обставин, що в сукупності істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ним тяжкого злочину і обумовлює підстави до призначення покарання відповідно до ст. 69 КК України.

З викладених підстав суд вважає можливим призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 3 ст. 425 КК України нижче від найнижчої межі встановленої в санкції цієї статті.

Беручи до уваги викладене, суд також вважає, що вказані обставини в своїй сукупності дають підстави дійти висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, і це має стати достатнім для його виправлення й запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, а тому суд вважає необхідним і можливим звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням згідно вимог ст. 75 КК України та з покладанням на нього виконання обов`язків передбачених ст. 76 КК України.
Процесуальні витрати по справі покласти на обвинуваченого на підставі ст. 124 КПК України.
На підставі викладеного і керуючись статтями 370 і 374 КПК України,

ухвалив:

визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366 та ч. 3 ст. 425 КК України і за цим законом призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 366 КК України 1 (один) рік обмеження волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням адміністративно-господарських обов`язків строком на 2 (два) роки;
за ч. 3 ст. 425 КК України на підставі ст. 69 КК України 3 (три) роки позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_4 визначити покарання 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням адміністративно-господарських обов`язків строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року 6 (шести) місяців не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає обов`язки, передбачені пунктами 1 і 2, ч. 1 ст. 76 КК України, зокрема повідомлятиме уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтиметься до зазначеного органу для реєстрації.

За проведення судових почеркознавчих експертиз по справі сятгнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати в розмірі 7 850 (сім тисяч вісімсот п`ятдесят) грн. 50 (п`ятдесят) коп.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення шляхом подання апеляції через Вишгородський районний суд Київської області.

Згідно ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію цього вироку, яку негайно після проголошення вироку вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: