Вирок
Іменем України

03.12.2021 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Львові кримінальне провадження №0000402 від 10.04.2020 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Щучин Гродненської області (Республіка Білорусь), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 425 КК України, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , у період з 05.10.2018 по 04.01.2019, проходячи військову службу на посаді начальника зв`язку начальника відділення зв`язку штабу військової частини НОМЕР_1 та в період з 04.01.2019 по 22.12.2019 на посаді помічника начальника відділення зв`язку штабу військової частини НОМЕР_1 , будучи військовою службовою особою наділеною адміністративно-господарськими обов`язками та відповідальним за військове майно служби зв`язку, діючи з необережністю, в умовах особливого періоду крім воєнного стану та із злочинною недбалістю, через неналежне виконання своїх службових обов`язків та недбале ставлення до них, усупереч вимог ст. 11, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», посадової інструкції помічника начальника відділення зв`язку штабу військової частини, затвердженої наказом командира військової частини НОМЕР_1 №1445 від 13.12.2019, ст. 10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 1, 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних силах України» від 21.09.1999 року, ст. 6, 7, 9, 13, 14, 15 «Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних силах України» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 №1225, п.п. 2.15, 3.1.1, 3.1.9 «Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України» № 300 від 16.07.97, вчиняв попередньо дії в межах службових обов`язків, які виконував не так, як того вимагають інтереси служби, не передбачаючи, що в результаті його поведінки може бути завдано шкоду, хоча повинен був і міг це передбачити, а саме у період з 05.10.2018 по 04.01.2019, перебуваючи на посаді начальника зв`язку начальника відділення зв`язку штабу військової частини НОМЕР_1 та в період з 04.01.2019 по 22.12.2019, перебуваючи на посаді помічника начальника відділення зв`язку штабу військової частини НОМЕР_1 не слідкував за комплектністю номенклатури, наявністю та якісним станом матеріальних засобів служби зв`язку вказаної військової частини, не забезпечив належного зберігання закріпленого за ним військового майна служби зв`язку, не здійснював контроль з перевірки його наявності, не проводив у встановлені терміни перевірок наявності і стану засобів зв`язку та матеріальних засобів закріпленого майна служби зв`язку, не організовував розподіл та видачу озброєння, техніки і майна служби підрозділам частини згідно зі штатною потребою, чим призвів до виникнення нестачі військового майна служби зв`язку військової частини НОМЕР_1 , а саме: автомобільних УКХ радіостанцій у ранці (інвентарний номер НОМЕР_2 ) у кількості 2 комплектів, залишкова вартість яких становить 45976,86 грн., автомобільних радіостанцій у ранцевому виконанні (інвентарний номер 1190847) у кількості 10 комплектів, залишкова вартість яких становить 341500,50 грн., автомобільних радіостанцій на броньований об`єкт (інвентарний номер 1190826) у кількості 7 комплектів, залишкова вартість яких становить 312117,75 грн., чим заподіяв матеріальних збитків державі на загальну суму 699595,11 грн., що в п`ятсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, тобто тяжкі наслідки

Разом з обвинувальним актом до суду поступила угода про визнання винуватості від 31.03.2021 року, укладена між прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонні сфері Західного регіону ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 , на підставі ст. ст. 468-472 КПК України, за умовами якої сторони погодились на те, що ОСОБА_4 має понести покарання у виді 5 (п`яти) років років позбавлення волі та з урахуванням ст.75 КК України має встановлюватись іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.1, 2 ч.1, ч.4 ст.76 КК України, а саме періодчино з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні підтримав угоду про визнання винуватості, пред`явлений до нього цивільний позов, повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.425 КК України та пояснив, що він повністю розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом, а тому просить затвердити угоду, так як реально може виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Прокурор та захисник у підготовчому судовому засіданні підтримали угоду про визнання винуватості від 31.03.2021 року, укладену між прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонні сфері Західного регіону ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 . Просять затвердити дану угоду.

Крім повного визнання неправомірності вчинення своїх дій і вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 3 ст. 425 КК України, як недбале ставлення військової службової особи до служби, що спричинило тяжкі наслідки, вчинене в умовах особливого періоду.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до вимог ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Угоду про визнання винуватості може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, в таких міститься заява про незаперечення Військової частини НОМЕР_1 , як потерпілої сторони щодо укладення угоди про визнання винуватості ОСОБА_4 .

При вирішенні питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд приймає до уваги ступінь і характер скоєного злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, зважаючи на наявність обставини, що пом`якшує покарання, а саме - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, частково добровільне відшкодування завданого збитку, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що слід затвердити угоду про визнання винуватості від 31.03.2021 року, укладену між прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонні сфері Західного регіону ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 з тих підстав, що така відповідає вимогам ст. 472 КПК України, обвинувачений в судовому засіданні визнав себе винним за ч. 3 ст. 425 КК України та просить затвердити вказану угоду. Крім того, ОСОБА_4 роз`яснено вимоги ст. 473, ч.4 ст.474, ст. 476 КПК України. Також суд прийшов до переконання, що обвинувачений реально може виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Разом з тим, судом встановлено, що укладення угоди між сторонами є добровільним, визначений в угоді вид покарання передбачений санкцією статті, за якою кваліфіковано кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_4 .

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 71 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, покарання призначається за правилами, передбаченими в частинах першій - третій ст. 70 КК України. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.

Так, 24.11.2021 Франківським районним судом м.Львова відносно ОСОБА_4 ухвалено вирок за ч.3 ст. 425 КК України, яким затверджено угоду про визнання винуватості від 12.07.2021 року, укладену між прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонні сфері Західного регіону ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_4 , визнано такого винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 425 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки. Відтак, станом на сьогоднішній день вирок Франківського районного суду м.Львова від 24.11.2021 року відносно ОСОБА_4 не набрав законної сили.

Конституцією України встановлені права, свободи та обов`язки людини і громадянина. Зокрема, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду .

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Відповідно до ч. 5 зазначеної статті поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Згідно з вимогами ст. 88 ч. 1 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

Таким чином, до того моменту, коли обвинувальний вирок суду набере законної сили, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, а тому відповідні державні органи повинні поводитися з нею як невинуватою особою. Це, зокрема, означає, що суди не мають права призначати покарання за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 ч. 4 КК України при наявності попереднього вироку, який не набрав законної сили. Такі висновки відповідають практиці Європейського суду з прав людини у рішенні в справі «Аллене де Рібемон проти Франції».

З цього приводу Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 року (справа №639/9081/15-к) висловив правову позицію, що виходячи з положень ст.62 Конституції України, ч.1 та 5 ст.17 КПК, ч.1 ст.88 КК, за змістом яких до того моменту, коли обвинувальний вирок набере законної сили, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, а тому відповідні державні органи повинні поводитися з нею як невинуватою особою.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про призначення ОСОБА_4 покарання без врахування вироку Франківського районного суду м.Львова від 24.11.2021 року, який не набрав законної сили.

При цьому суд зазначає, що наявність відносно ОСОБА_4 іншого вироку, що не набрав законної сили, не є перешкодою для винесення вироку по справі, що розглядається, враховуючи п.11 ч.1 ст. 537 КПК України, якою передбачена можливість суду під час виконання вироків, які після набрання законної сили звернуті до виконання вирішувати питання про застосування покарання за наявністю кількох вироків.

Цивільний позов Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України до ОСОБА_4 про стягнення з такого матеріальної шкоди на суму 591137,06 гривень задовольнити у зв`язку із визнанням такого.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі за проведення судових експертиз відповідно до ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Керуючись ст.ст. 124, 472, 474, 475, 476 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 12.07.2021 року, укладену між прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонні сфері Західного регіону ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 425 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України зобовязати засудженого ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до військової частини (установи), де він проходить військову службу, а у разі звільнення - до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти командира (начальника) військової частини, де він проходить військову службу, а у разі звільнення із військової служби - уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно положень ч. 3 ст. 76 КК України нагляд за поведінкою ОСОБА_4 покласти на командира військової частини, де він проходить військову службу, а у разі його звільнення з військової служби на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання.

Роз`яснити ОСОБА_4 наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 1 і 5 ст. 476 КПК України.

Цивільний позов Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди задоволити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України матеріальну шкоду в сумі 591137 (п`ятсот дев`яносто одну тисячу сто тридцять сім) гривень 06 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення експертизи військового майна №16/659 від 06 липня 2020 року у розмірі 1307 (одна тисяча триста сім) гривень 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення експертизи військового майна №16/417 від 12 червня 2020 року у розмірі 1307 (одна тисяча триста сім) гривень 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення експертизи військового майна №16/418 від 24 червня 2020 року у розмірі 1307 (одна тисяча триста сім) гривень 60 коп.

Речові докази, а саме: акт прийому та передачі справ і посади начальника служби зв`язку військової частини НОМЕР_1 , договір про матеріальну відповідальність, книгу кількісно-сумового обліку за період з 02.01.2018 по 31.03.2020 року, книгу кількісно-сумового обліку майна служби зв`язку за період з 04.01.2016 по 29.12.2017, книгу обліку втрат військового майна служби зв`язку військової частини НОМЕР_1 , справа №23 том 3 Акти інвентаризації за період з 10.04.2019 по 23.12.2019, справа №23 том №1 Акти - повернути Військовій частині НОМЕР_1 , як потерпілій стороні.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, захиснику та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1