Номер провадження: 11-кп/813/386/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 26 травня 2021 року, у кримінальному провадженні №0005987, внесеному до ЄРДР 07.11.2019 року, відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Одеси, громадянки України, що має вищу освіту, заміжння, офіційно не працевлаштована, яка доглядає за малолітньою донькою 2016 р.н., зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , яка фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,

- обвинувачена у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та злочину, передбаченого ч. 2 ст. 362 КК України,

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 , визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 362 КК України, та кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено їй покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;

- за ч. 2 ст. 362 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік, без позбавленням права обіймати посади, пов`язані з використанням електронних платіжних засобів, на підставі ч. 2 ст. 69 КК України.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік, без позбавленням права обіймати посади, пов`язані з використанням електронних платіжних засобів, на підставі ч. 2 ст. 69 КК України.

На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинувачену від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, та покладено на обвинувачену обов`язки, передбачені п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішено питання щодо долі речових доказів.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 22.07.2019 року ОСОБА_10 , відповідно до наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕМЕНТ» () № 50-К від 22.09.2019 року призначена на посаду адміністративного помічника та ознайомлена з посадовою інструкцією ТОВ «ЦЕМЕНТ» (), затвердженою наказом № 220 від 29.10.2015 року.

Згідно пунктів 2.3 та 2.5 вимог Інструкції на адміністративного помічника покладаються наступні обов`язки: пункт 2.3 передбачає замовлення квитків авіа- і з/д транспорту, бронювання номерів у готелі та обговорення умов проживання, пункт 2.4 - контроль та своєчасне здійснення замовлення необхідних генеральній дирекції запасів канцелярського приладдя та витратних матеріалів.

Для виконання вказаних організаційно-розпорядчих функцій ОСОБА_10 було видано корпоративну банківську картку, випущену банком AT «УКРСИББАНК», на ім`я ОСОБА_11 з № НОМЕР_1 , яка належить ТОВ «ЦЕМЕНТ» (). Зазначена банківська картка використовувалась працівником, виконуючим обов`язки адміністративного помічника ТОВ «ЦЕМЕНТ» в службовій діяльності, а саме проведення закупівель канцелярських та інших малоцінних товарів для потреб офісу.

21.10.2019 року з метою подальшого доступу до банківського рахунку та викрадення грошових коштів підприємства, ОСОБА_10 здійснила операцію по підключенню банківської картки ТОВ «ЦЕМЕНТ» () до платіжної системи «Apple pay» мобільного телефону марки «Apple» моделі «Iphone 6», який належить ОСОБА_10 , про що не була обізнана начальник фінансової служби ТОВ «Цемент» ОСОБА_12 , а саме: ОСОБА_8 , через мобільний додаток «Wallet» здійснила ручний ввід реквізитів банківської картки № НОМЕР_1 з роком випуску та CVV-кодом, після чого задля кінцевої реєстрації банківської картки в мобільному додатку підтвердила кодом доступу, отриманого від банківської установи, який був наданий на фінансовий номер мобільного телефону, який прив`язаний до вказаної картки.

Здійснивши реєстрацію банківської картки № НОМЕР_1 до мобільного додатку «Wallet», встановленого на мобільному телефону марки «Apple» моделі «Iphone 6», належному ОСОБА_10 , остання фактично здійснила копіювання конфіденційної інформації щодо реквізитів банківської платіжної картки, яка зберігається в комплексній інформаційній системі баз даних клієнтів вказаного банку.

В подальшому, згідно наказу ТОВ «ЦЕМЕНТ» () № 75-К від 22.10.2019 року ОСОБА_10 звільнено за згодою сторін та банківську картку із № НОМЕР_1 , випущену AT «УКРСИББАНК», остання передала ОСОБА_12 , яка поклала її до сейфу з метою обмеження користування нею сторонніми особами.

Крім того, для доведення свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення грошових коштів ТОВ «ЦЕМЕНТ» (), які ОСОБА_10 визначила предметом свого злочинного посягання, остання впевнившись, що корпоративна картка вказаного підприємства, залишається підключеною до її мобільного телефону через платіжну систему «АррІеРау», діючи з єдиною метою, розуміючи протиправність своїх злочинних дій, передала належний їй мобільний телефон марки «Iphone 6» своєму чоловіку ОСОБА_13 з проханням придбати грошові сертифікати магазину «Цитрус», не повідомивши останнього про свою протиправну мету.

26.10.2019 року о 15 годині 20 хвилин, знаходячись в магазині «Цитрус» за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська 30, ОСОБА_13 здійснив купівлю грошових сертифікатів на суму 15 000 гривень, розрахувавшись за них за допомогою мобільного телефону ОСОБА_10 через платіжну систему «АррІерау», до якої була підключена корпоративна банківська картка ТОВ «ЦЕМЕНТ» () із № НОМЕР_1 , при цьому ОСОБА_13 не був обізнаний про те, що придбав сертифікати за грошові кошти, належні підприємству. В подальшому, ОСОБА_13 цього ж дня о 17 годині 00 хвилин, знаходячись в магазині «Цитрус», який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, буд. 21, за проханням ОСОБА_10 , використавши вищевказані сертифікати з доплатою особистих грошових коштів, здійснив купівлю мобільного телефону марки «Apple iPhone 8» у корпусі кольору Space Grey 64 Gb, IMEI НОМЕР_2 , та в подальшому передав вказаний мобільний телефон ОСОБА_10 .

Отримавши від ОСОБА_13 мобільний телефон марки «Apple iPhone 8» у корпусі кольору Space Grey 64 Gb, IMEI НОМЕР_2 , ОСОБА_10 залишила пристрій для особистого користування, тим самим виконавши всі дії, спрямовані на таємне викрадення чужого майна.

Даним кримінальним правопорушенням потерпілому - юридичній особі ТОВ «ЦЕМЕНТ» () завдано майнову шкоду на загальну суму 15 000 гривень. 26.10.2019 року о 15 годині 20 хвилин, знаходячись в магазині «Цитрус» за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська 30, ОСОБА_13 здійснив купівлю грошових сертифікатів на суму 15 000 гривень, розрахувавшись за них за допомогою мобільного телефону ОСОБА_10 через платіжну систему «Арріерау», до якої була підключена корпоративна банківська картка ТОВ «ЦЕМЕНТ» () із № НОМЕР_1 , при цьому ОСОБА_13 не був обізнаний про те, що придбав сертифікати за грошові кошти, належні підприємству.

В подальшому, ОСОБА_13 цього ж дня о 17 годині, знаходячись в магазині «Цитрус», який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, буд. 21, за проханням ОСОБА_10 , використавши вищевказані сертифікати з доплатою особистих грошових коштів, здійснив купівлю мобільного телефону марки «Apple iPhone 8» у корпусі кольору Space Grey 64 Gb, IMEI НОМЕР_2 , та в подальшому передав вказаний мобільний телефон ОСОБА_10 .

Отримавши від ОСОБА_13 мобільний телефон марки «Apple iPhone 8» у корпусі кольору Space Grey 64 Gb, IMEI НОМЕР_2 , ОСОБА_10 залишила пристрій для особистого користування, тим самим виконавши всі дії, спрямовані на таємне викрадення чужого майна.

Даним кримінальним правопорушенням потерпілому - юридичній особі ТОВ «ЦЕМЕНТ» () завдано майнову шкоду на загальну суму 15 000 гривень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_10 з апеляційною скаргою на вищенаведений вирок звернувся заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 , у якій зазначає, що визначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості інкримінованому обвинуваченій кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Зокрема прокурор зазначає, що:

- суд першої інстанції хоч і посилається у мотивувальній частині оскаржуваного вироку на наявність у обвинуваченої на утриманні малолітньої дочки, втім призначає покарання у виді обмеження волі, у порушення вимог ч. 3 ст. 61 КК України;

- суд першої інстанції при призначенні покарання за ч. 2 ст. 362 КК України безпідставно застосував ч. 2 ст. 69 КК України та не призначив обов`язкового додаткового покарання позбавлення права обіймати посади, пов`язані з використанням електронних платіжних засобів, що не буде сприяти запобіганню вчиненню нових злочинів. Обставини, на які посилання суд першої інстанції як на підстави застосування ст. 69 КК України, зокрема позитивні характеристики обвинуваченої та притягнення до кримінальної відповідальності вперше, жодним чином не знижує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень. Натомість, судом не враховано і те, що інкриміновані правопорушення ОСОБА_10 вчинила саме за посадою у зв`язку із зайняттям певною діяльністю;

- суд першої інстанції безпідставно не застосував спеціальну конфіскацію знаряддя вчинення злочину та майно, яке було отримано в наслідок вчинення злочину, а саме мобільні телефони марки «Apple iPhone 8» та «Apple iPhone 6».

На підставі наведеного, прокурор просить оскаржуваний вирок скасувати в частині призначення покарання та вирішення питання щодо долі речових доказів у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 призначити покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді громадських робіт на строк 80 (вісімдесят) годин.

- за ч. 2 ст. 362 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з використанням електронних платіжних засобів.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з використанням електронних платіжних засобів.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування основного покарання з випробуванням строком на 1 рік.

Покласти на обвинувачену обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

На підставі ст.ст. 96-1, 96-2 КК України, ст. 100 КПК України застосувати спеціальну конфіскацію мобільного телефону марки «Apple» моделі «Iphone 6» та мобільного телефону марки «Apple» моделі «Iphone 8».

В іншій частині вирок залишити без змін.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.
Прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 частково, та просив її задовольнити лише в частині призначення покарання без застосування спеціальної конфіскації мобільного телефону марки «Apple» моделі «Iphone 6» та мобільного телефону марки «Apple» моделі «Iphone 8».

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачена ОСОБА_8 заперечували проти задоволення поданої апеляційної скарги.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскільки судовий розгляд судом першої інстанції був проведений в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а в апеляційній скарзі не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінальних правоопрушень, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченої, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд дійшов висновку, що вони є частково обґрунтованими з огляду на таке.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» зверталась увага судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Так, оскарженим вироком суду, ОСОБА_10 була засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 362 КК України, та кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено їй покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;

- за ч. 2 ст. 362 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один ) рік, без позбавленням права обіймати посади, пов`язані з використанням електронних платіжних засобів, на підставі ч. 2 ст. 69 КК України.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік, без позбавленням права обіймати посади, пов`язані з використанням електронних платіжних засобів, на підставі ч. 2 ст. 69 КК України та звільнено від його відбуття з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 КК України покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.

В той же час, покарання у виді обмеження волі може бути призначено не всім суб`єктам кримінальних правопорушень, оскільки вказане положення закону містить виключення.

Так, за змістом п. 2 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання, не тільки у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

З матеріалів справи вбачається, що обвинувачена ОСОБА_10 має на утриманні дитину ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 37 т. 1), що виключає можливість застосування до ОСОБА_10 покарання у виді обмеження волі.

Вказані відомості про особу обвинуваченої ОСОБА_10 та положення закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції при призначенні останній покарання залишились без належної правової оцінки, у зв`язку з чим рішення суду про призначення ОСОБА_10 покарання саме у виді обмеження волі є помилковим і суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність.

У той же час прокурор посилається на незаконність вироку суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування положень ч. 2 ст. 69 КК України під час призначення додаткового покарання за ч. 2 ст. 362 КК України.

При призначенні покарання за відповідною частиною статі суди мають враховувати не тільки ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Згідно ч .2 ст. 69 КК України на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, питання призначення покарання визначає форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Як вбачається із вироку суд, приймаючи рішення в частині призначення покарання шляхом застосування положень ст. 69 КК України, суд врахував особу обвинуваченої та наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та добровільне відшкодування у повному обсязі завданої шкоди потерпілому.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При цьому апеляційний суд враховує, що добровільне відшкодування збитків підтверджується відповідними доказами, а саме копією квитанції від 18.06.2020 року, відповідно до якої обвинувачена перевила на банківський рахунок ТОВ «Цемент» грошові кошти у сумі 15 000 гривень (а.с. 38 т. 1), а також те, що будь-яких цивільних позовів в рамках кримінального провадження заявлено не було.

Тобто, факт визнання ОСОБА_10 своєї вини у вчиненні інкримінованих її кримінальних правопорушенням в повному обсязі знайшов своє підтвердження в матеріалах кримінального провадження, що свідчить про те, що обвинувачена усвідомила в повному обсязі всю протиправність своєї поведінки.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування положень ч. 2 ст. 69 КК України до додаткового покарання за ч. 2 ст. 362 КК України, тобто призначене покарання обвинуваченій ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 362 КК України відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів, відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченої.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Пункт 4 ч. 1 ст. 409 КПК України встановлює, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст. ст. 24, 370, 372, 376, 404, 405, 407, 419, 514, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 26 травня 2021 року у кримінальному провадженні №0005987, внесеному до ЄРДР 07.11.2019 року, відносно ОСОБА_10 , обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та злочину, передбаченого ч. 2 ст. 362 КК України, - змінити в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_10 покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді громадських робіт на строк 80 (вісімдесят) годин;

- за ч. 2 ст. 362 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один ) рік, без позбавленням права обіймати посади, пов`язані з використанням електронних платіжних засобів, на підставі ч. 2 ст. 69 КК України.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, без позбавленням права обіймати посади, пов`язані з використанням електронних платіжних засобів, на підставі ч. 2 ст. 69 КК України.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на обвинувачену наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4