ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/649/22 Справа № 186/427/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (приймає участь в режимі

відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження №0000011 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2020 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Артемівськ, Бодайбинського району, Іркутської області, Російської Федерації, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
якою застосовано до ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить змінити ухвалу суду щодо ОСОБА_9 , у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на спрямованість умислу, мети і мотиву його дій при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України; в іншій частині ухвалу залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідно до дослідженого судом висновку судово-психіатричної експертизи № 48 від 05.03.2020 року, ОСОБА_9 в період інкримінованого йому діяння страждав і на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання, яке позбавляло його можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння. За своїм психічним станом ОСОБА_9 на теперішній час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними та потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Посилається на те, що із зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст.24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Вважає, що висновки суду першої інстанції про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, а відтак є свідченням неправильного застосування такого закону.

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2020 року щодо ОСОБА_9 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
За встановлених в ухвалі обставин, 28.12.2019 року ОСОБА_9 знаходився на території міського кладовища по вул.Чайковського, м.Першотравенська, Дніпропетровської області, де у нього виник раптовий умисел, спрямований на зневажання пам`яті про померлих, демонструваня свого негативного ставлення до суспільних принципів.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на зневажання пам`яті про померлих, демонстрування свого негативного ставлення до суспільних принципів, ОСОБА_9 28.12.2019 року, приблизно об 11.00 годині, знаходячись на території міського кладовища по вул.Чайковського, м.Першотравенська, усвідомлюючи протиправний та суспільно - небезпечний характер своїх дій, демонструючи негативне ставлення до суспільних відносин, що забезпечують загальноприйняті моральні принципи, традиції, релігійні положення щодо поховання померлих і вияву поваги до пам`яті покійних, здійснив наругу над могилою, а саме: підійшов до місця поховання ОСОБА_10 , 17.01.1967-26.07.1994 р.р.; ОСОБА_11 , 26.06.1988-28.07.1994 р.р.; ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , нехтуючи громадською моральністю у сфері шанобливого ставлення до померлих та їх місць поховання, діючи умисно, грубо порушуючи суспільні відносини, що забезпечують загальноприйняті моральні принципи та релігійні традиції щодо поховання померлих, почав кричати, виражатись в бік померлих нецензурною лайкою, кидати каміння в надмогильну споруду, а саме: в пам`ятник, який є спільним для вищевказаних померлих, після чого, демонтував ударами ноги пам`ятник вищевказаних похованих громадян, від чого він упав на землю. Після чого, ОСОБА_9 пішов в невідомому напрямку.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги, захисника особи, щодо якої подано клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, який не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі обєктивно зясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно із ст. 404 КПК України, ухвала суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність заслуговують на увагу.
Згідно із ч. 1 ст. 503 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що:
1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності;
2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.
Відповідно до ухвали суд першої інстанції встановив, що своїми умисними діями, ОСОБА_9 здійснив наругу над могилами, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.297 КК України.
Також судом першої інстанції було досліджено висновок стаціонарної судово-психіатричної експертизи № 48 від 05.03.2020 року, та встановлено, що ОСОБА_9 у період інкримінованого йому діяння та на цей час страждає хронічним психічним захворюванням у формі розладу особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку складного генезу (хронічна алкогольна інтоксикація, судинна патологія головного мозку). Вказане хронічне психічне захворювання позбавляло ОСОБА_9 можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними в період інкримінованого йому діяння.
Виходячи із положень статей 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.
Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки, зокрема, при вчиненні крадіжки винний усвідомлює, що він порушує право власності, таємно викрадає чуже майно і тим самим завдає потерпілому майнової шкоди.
Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності), а бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.
Отже, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.
Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином, а мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.
Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини, при цьому прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.
Тому із зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.
ОСОБА_9 , перебуваючи у стані неосудності, не міг усвідомлювати суб`єктивну сторону вчинюваного ним суспільно небезпечного діяння, що свідчить про відсутність мати умисел, мету та мотив, які відповідно до ст. 505 КПК України в цьому випадку встановленню не підлягають, однак судом першої інстанції було встановлено, що дії ОСОБА_9 були умисними, а також мету та мотив його дій, у зв`язку з чим висновки суду про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, що є свідченням неправильного застосування такого закону.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, тягне за собою скасування або зміну судового рішення.
Враховуючи те, що судом було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, ухвала суду підлягає зміні, оскільки не погіршується становище особи, а апеляційна скарга прокурора - задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2020 року задовольнити.
Ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2020 року, якою до ОСОБА_9 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку змінити, виключити із мотивувальної частини ухвали посилання на спрямованість умислу, мети і мотиву дій ОСОБА_9 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України.
В решті ухвалу залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4