ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2854/21 Справа № 183/1796/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000714 щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Армавір Республіка Вірменія, громадянина Вірменії, проживаючого в Республіці Вірменія,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Чадир-Лунга Республіки Молдова, громадянина Молдови, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця сел. Таромське Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_12

прокурора ОСОБА_13

захисників ОСОБА_14 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

перекладача ОСОБА_15

В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2021 року продовжено обвинуваченим ОСОБА_16 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 20 листопада 2021 року включно.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що будь-який інший, з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів станом на дату розгляду вказаного клопотання не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування обвинувачених на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є беззаперечною підставою для продовження ОСОБА_16 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_9 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також на цей час є наявні ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування обвинувачених від суду, оскільки враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, та вчинення обвинуваченими інших кримінальних правопорушень, оскільки вони обвинувачуються у вчиненні умисного корисливого особливо тяжкого злочину.
В апеляції:

- захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати і постановити свою, якою відмовити в задоволенні в клопотанні прокурора та звільнити ОСОБА_6 з-під варти і обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням його під вартою.

В обґрунтування апеляційної скарги та доповненнях до неї зазначає, що під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, судом допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які унеможливлюють винесення законного, обґрунтованого та мотивованого рішення, з наступних підстав.

Зазначає, що ОСОБА_17 та іншими обвинуваченими у підготовчому судовому засіданні заявлялось клопотання про розгляд провадження колегіально, яке відповідно до положень кримінального процесуального законодавства не передбачає можливості відмови.

Також вказує, що судом проігноровано вимоги ч.2 ст.184 КПК України щодо вручення клопотання, оскільки було вручено захиснику та обвинуваченому під час судового засідання, після чого судом було надано 15 хвилин для ознайомлення.

Зазначає в апеляції, що під час судового засідання у зв`язку з фактами свідомого ігнорування вимог КПК судом першої інстанції, адвокатом ОСОБА_8 було заявлено відвід головуючому, проте суд, не навівши підстав для визнання такого відводу зловживанням право на відвід, залишив заяву без розгляду, чим порушив вимоги ст.81 КПК України.

Звертає увагу, що клопотання прокурора не відповідає вимогам ст.184 КПК України, оскільки не наведено доказів, які б свідчили про дійсну наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Захисник не погоджується і з висновком суду про те, що інкримінування корисливого злочину обвинуваченому свідчить про існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, адже Варданян раніше не притягався до кримінальної відповідальності, а прокурором не надано жодного доказу про готування до вчинення іншого злочину. Разом з тим, судом не надано належної оцінки договору оренди житла від 01.09.2020 р., внаслідок чого зроблено помилковий висновок про відсутність у останнього постійного місця мешкання на території України і відсутність соціальних зв`язків.
В доповненнях до моєї апеляції захисник ОСОБА_5
- обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та застосувати інший альтернативний запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, а саме домашній арешт.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вважає оскаржувану ухвалу такою, що постановлена з істотними порушеннями КПК України та Конституції України, а також з істотними порушеннями права на захист.

В наданих в судовому засіданні доповненнях до апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_7 вказує на ігнорування суддею їх клопотання про колегіальний розгляд справи. Зазначає, що повний текст оскаржуваної ухвали йому не вручено,

- захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 та звільнити його з під варти.
Вважає ухвалу такою, що винесена з порушенням норм КПК України права на захист та є не вмотивованою.

Зазначає, що головуючим суддею під час підготовчого судового засідання не були роз`яснені обвинуваченим їх права та право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно їх колегіальним судом, у складі трьох суддів, що передбачено ч.2 ст.31, ч.4 ст.315 КПК України. Крім того, 22.09.2021 року одним із обвинувачених вже втретє за останні три засіданні було заявлено клопотання про розгляд справи колегіально, проте вказані клопотання суддею були проігноровані, в у зв`язку з чим було заявлено відвід, яке також було проігноровано.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 аналогічно посилається на не розгляд судом клопотання про колегіальний розгляд справи, про залишення без розгляду клопотання про відвід судді, та зазначає, що залучення до участі захисника обвинуваченого ОСОБА_7 здійснено судом без видалення до нарадчої кімнати, обвинуваченим не оголошувалася і не перекладалася, клопотання прокурора не відповідає вимогам процесуального закону, і суддя не досліджував ніяких додатків і доказів.

Обвинувачений ОСОБА_9 та адвокат ОСОБА_18 про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, заяв про участь у розгляді справи чи про відкладення розгляду справи, не надходили, тому враховуючи вимоги ч.4 ст.422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без їх участі.

Заслухавши обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також захисників ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти апеляцій, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляції не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених дотримані.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_9 , суд першої інстанції належним чином врахував обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинувачених під вартою.
Суд першої інстанції також врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_9 під вартою, а також існування ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення інших злочинів.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинувачених, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжує існувати вказані вище ризики.
Так, слід врахувати, що ОСОБА_19 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до дванадцяти років з конфіскацією майна, та будучи обізнаними про покарання, обвинувачені можуть переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_19 є громадянином Республіки Вірменія, проживає на території Республіки Вірменія та не має постійного місця мешкання на території України, підтверджень наявності на його утриманні будь-яких осіб та наявності у нього захворювань, які перешкоджають йому утримуватися під вартою суду не надано, суспільно-корисною працею не займається, обвинувачується у вчиненні корисливого злочину, тому є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_19 може вчиняти інші кримінальні правопорушення, в тому числі корисливі злочини.
Посилання в апеляції адвоката ОСОБА_5 на наявність орендованого житла на території України, не можна вважати підтвердженням його постійного місця проживання і наявністю міцних соціальних зв`язків.
Суд також об`єктивно врахував, що обвинувачений ОСОБА_9 має місце реєстрації та проживання, а також наявність у нього соціальних зв`язків, оскільки останній одружений та має на утриманні малолітню дитину. Разом з тим, колегія суддів погоджується з тим, що суд першої інстанції також врахував те, що ОСОБА_9 є громадянином Республіки Молдова, що підтверджує також ризик ймовірності його ухилення від суду. Крім того, на момент розгляду клопотання підтверджень наявності у нього захворювань, які перешкоджають йому утримуватися під вартою суду не надано, суспільно-корисною працею не займається, обвинувачується у вчиненні корисливого злочину, тому є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_9 може вчиняти інші кримінальні правопорушення, в тому числі корисливі злочини.
Щодо обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції також об`єктивно врахував, що останній крім того обвинувачується у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 263 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до семи років, має місце реєстрації та проживання, постійне місце роботи, та наявності у нього соціальних зв`язків, оскільки останній одружений. Разом з тим, на момент розгляду клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтверджень наявності на його утриманні будь-яких осіб суду не надано, обвинувачується, у тому числі, у вчиненні корисливого злочину, тому є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_7 може вчиняти інші кримінальні правопорушення, в тому числі корисливі злочини.
Таким чином, враховуючи, що дане кримінальне провадження знаходиться тільки на стадії підготовчого судового розгляду, тому продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_9 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останнім, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказують апелянти в своїх скаргах, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинувачених, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Щодо доводів апеляцій про допущені істотні порушення кримінального процесуального закону України з посиланням на не розгляд їх клопотань, то колегія суддів зазначає, що апеляційний суд переглядає судові рішення в межах апеляції, тобто у даному випадку предметом перегляду є ухвала суду від 22 вересня 2021 року, яка постановлена за результатами розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою. Окрім того, відповідно до вимог ч. 5 ст. 199 КПК України, підставою для відмови у продовженні строку тримання під вартою, є не доведення прокурором, слідчим, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
А отже за наведеного, обставини щодо розгляду інших клопотань сторони захисту у даному провадженні не з`ясовуються, оскільки їх результат розгляду не впливає у даному випадку на законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваної ухвали суду.

Що стосується доводів апеляційних скарг щодо відсутності доказів причетності ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_9 до інкримінованих їм кримінальних правопорушень, то вони зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності їхньої вини в інкримінованих злочинах, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і в даному провадженні ці питання не розглядаються.
Не заслуговують на увагу і доводи апеляцій про те, що судом першої інстанції не було наведено доказів, які вказують на недоцільність обрання більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вони повністю спростовуються матеріалами провадження, а тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_19 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 і покарання за яке може бути призначено у виді реального позбавлення волі, дає підстави вважати, що саме запобіжний захід, пов`язаний з ізоляцією від суспільства, в цьому випадку зможе попередити встановлені судом ризики.
З огляду на разом вищенаведене, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційні скарги слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000714 щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3