КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 367/2562/19 Провадження № 11-кп/824/4099/2021 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 17 вересня 2021 року у кримінальному провадженні № 0002278,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову, якою змінити йому запобіжний захід на домашній арешт та змінити суму застави з 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 17 вересня 2021 року та змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на інший альтернативний запобіжний захід, який не пов`язаний із обмеженням волі. Одночасно апелянт ставить питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження ухвали, оскільки вважає, що строк було пропущено із поважних причин.

Захисник ОСОБА_7 вказує, що повний текст оскаржуваної ухвали ОСОБА_6 надано не було, що унеможливило вчасне подання апеляційної скарги.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17 вересня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою на шістдесят днів, до 15 листопада 2021 року включно.
Таке рішення суду вмотивовано тим, що наявні ризики передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, не має міцних соціальних зв`язків, обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, який карається позбавленням волі на строк від 8 до 13 років з конфіскацією майна, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду з метою уникнути покарання за вчинене, незаконно впливати на потерпілих і свідків, які ще не допитувались у судовому засіданні, та вчинити інше кримінальне правопорушення.

В доводах апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що ухвала суду першої інстанції є несправедливою, незаконною та необґрунтованою.
Апелянт звертає увагу на те, що з моменту обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме з 19 листопада 2018 року він тримається під вартою та за весь цей час суд розглянув лише незначну частину матеріалів кримінальної справи.
Обвинувачений вказує, що у судовому засіданні 17 вересня 2021 року була присутня особа, яка представилась прокурором, однак доказів на підтвердження своїх повноважень суду та учасникам кримінального провадження, зокрема йому, вона не надала, при цьому вона не була одягнена у формений одяг, що є порушенням Наказів Генерального прокурора № 4гн від 19 грудня 2012 року та № 6гн від 28 листопада 2012 року.
Також апелянт зазначає, що прокурор не надав ані йому ані іншим учасникам кримінального провадження доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, чим порушив вимог ст. 184 КПК України.
В доповненнях до апеляційної скарги, які є майже аналогічними за змістом із доводами апеляційної скарги захисника, обвинувачений вказує на те, що його перебування під вартою в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор» є тиском на нього, оскільки перебування там, як зазначає ОСОБА_6 , є катуванням.
Крім того в доповненнях обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що розмір застави, який був визначений судом, є завідомо непомірним для нього.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 17 вересня 2021 року захисник зазначає, що повний текст оскаржуваної ухвали було оголошено лише 21 вересня 2021 року, що унеможливлювало звернення із апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції в межах строків, визначених законом. Отже вважає, що строк апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції він пропустив з поважних причин.

В доводах апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 вважає ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 17 вересня 2021 року незаконною та необґрунтованою.
Захисник зазначає, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строків тримання під вартою необґрунтоване та до нього не додано жодних доказів на підтвердження існування ризиків, про які прокурор зазначає у клопотанні.
Апелянт вважає, що в кримінальній справі щодо ОСОБА_6 відсутня обґрунтована підозра у вчиненні ним інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Так, захисник зазначає що наявний в матеріалах справи протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 листопада 2018 року є недопустимим доказом, оскільки фото осіб, пред`явлених для впізнання, мають різкі відмінності в зовнішності.
Недопустимими доказами апелянт також вважає протокол допиту свідка ОСОБА_9 та протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, оскільки обидві слідчі дії проводились одним слідчим та в один і той же час.
Також захисник вказує, що протокол огляду дворової території будинку АДРЕСА_1 від 17 листопада 2018 року є недопустимим доказом, оскільки така слідча дія була проведена поза межами досудового розслідування.
Поряд з цим, апелянт також звертає увагу на те, що ризик переховування від суду не підтверджується жодним доказом, а сам обвинувачений жодного разу не переховувався від органів досудового розслідування та/або суду.
Щодо ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то захисник вказує, що свідки вже допитані під час досудового слідства, інших підозрюваних віднайдено не було, висновки експерта та спеціаліста вже є, а тому здійснювати вплив на цих осіб є беззмістовним.
Також, як вважає апелянт, прокурором не доведено і існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки клопотання містить лише припущення.
Крім того захисник зазначає, що обвинувачений має місце роботи, а саме відповідно до довідки, ОСОБА_6 з 23 лютого 2018 року є помічником третейського судді ОСОБА_10 .
Як вказує апелянт, обвинувачений ОСОБА_6 також має міцні соціальні зв`язки, зокрема він є батьком малолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та має матір пенсійного віку, яка потребує стороннього догляду.

Перевіривши доводи клопотання захисника ОСОБА_7 про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали суду, колегія суддів вважає, що він пропустив строк на апеляційне оскарження ухвали суду з поважних причин.
Із оскаржуваної ухвали суду вбачається, що повний текст рішення був оголошений 21 вересня 2021 року.
З урахуванням положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, апеляційний суд вважає, що захисник ОСОБА_7 пропустив строк на оскарження ухвали суду з поважних причин, а тому його апеляційна скарга підлягає розгляду.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурор заперечував щодо задоволення апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Під час розгляду клопотання суд встановив, що відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, не має міцних соціальних зв`язків, обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, який карається позбавленням волі на строк від 8 до 13 років з конфіскацією майна, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду з метою уникнути покарання за вчинене, незаконно впливати на потерпілих і свідків, які ще не допитувались у судовому засіданні, та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 . Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Отже, колегія суддів погоджується з тим, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Доводи апеляційних скарг про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_6 суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.
Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що висунуте ОСОБА_6 обвинувачення є недоведеним та є лише припущенням, колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі доводи не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції під час перегляду ухвали про продовження строків тримання під вартою.
При цьому апеляційний суд зазначає, що оцінка доказів з точки зору їх належності, достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення вирішуються судом під час розгляду кримінального провадження по суті.
Безпідставними апеляційний суд вважає також доводи апелянтів про те, що ризик переховування від суду нівельований поведінкою обвинуваченого, який раніше не переховувався від органів досудового розслідування та суду, оскільки дані обставини, жодним чином не спростовують ризики, на які посилається суд в ухвалі, в той чай як тяжкість покарання що загрожує ОСОБА_6 , в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження, вказують на існування такого ризику.
Крім того, є необґрунтованими доводи апелянтів щодо відсутності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки як вбачається із ухвали суду, під час судового розгляду кримінального провадження ще не допитані представник потерпілого та свідки, при цьому судом також враховано, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення групою осіб, за попередньою змовою ще з двома особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, що також не виключає ризику впливу на інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні.
Посилання захисника на те, що свідки у кримінальному провадженні вже були допитані під час досудового розслідування є безпідставними, оскільки під час судового розгляду суд зобов`язаний дослідити всі наявні в матеріалах справи докази безпосередньо, крім випадків, передбачених КПК України.
Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянтів про те, що прокурором не надано доказів на підтвердження існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Як вбачається із клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строків тримання під вартою, ОСОБА_6 неодноразово судимий серед іншого за вчинення корисливих злочинів, за що відбував покарання у виді позбавлення волі, не має офіційного працевлаштування, не має міцних соціальних зв`язків, в даному кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що у сукупності свідчить про наявність ризику вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення.
Також колегія суддів не бере до уваги твердження апелянтів про те, що ОСОБА_12 має міцні соціальні зв`язки, оскільки є батьком малолітнього ОСОБА_11 та має матір пенсійного віку, оскільки стороною захисту не надано доказів на підтвердження таких обставин.
Крім того навіть за умови достовірності наведених обставин, самі по собі вони не можуть слугувати обставинами, які б спростовували ризики, на які посилається суд в ухвалі.
Щодо доводів обвинуваченого про необґрунтованість визначеного судом розміру застави, токолегія суддів зазначає, що в даному апеляційному провадженні оскаржується саме ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 17 вересня 2021 року, якою ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою, в той час як рішення про застосування, в порядку ч. 3 ст. 183 КПК України, застави, як альтернативного запобіжного заходу, прийняте в рамках розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, тому питання про зменшення розміру застави не може бути переглянуто в межах даного апеляційного провадження.
Крім того колегія суддів звертає увагу на те, що рішення суду про застосування до обвинуваченого застави під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, не може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Також апеляційний суд зазначає, що тривалість перебування обвинуваченого під вартою відповідно до положень ст. 28 КПК України, з урахуванням інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та складності даного кримінального провадження не виходить за межі розумного строку.
Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та навів в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419, 4221КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :

Поновити захиснику ОСОБА_7 строк на оскарження ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 17 вересня 2021 року.
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 17 вересня 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою до 15 листопада 2021 року включно, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4