Номер провадження: 11-кп/813/1070/22
Номер справи місцевого суду: 504/4046/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:
головуючий суддя ОСОБА_2 ,
судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 22 лютого 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному проваджені № 0000409 від 02.06.2021 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.3 ст.187 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Оскаржуваною ухвалою продовжено строки тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 23.04.2022 року.
Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що ризики, визначені в ухвалі Комінтернівського районного суду Одеської області від 04.11.2021 року, на теперішній й час продовжують існувати, окрім ризику можливості незаконного впливу на потерпілих, які вже були допитані у судовому засіданні.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що:
- прокурором існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що ґрунтуються на припущеннях, жодним чином доведено не було;
- матеріали справи не містять доказів вини обвинуваченого;
- ступінь тяжкість інкримінованого правопорушення не може бути врахована при вирішенні питання про обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;
- обвинувачений є громадянином України, має постійне місце проживання, не одружений, має багато друзів, позитивні характеристики, на обліку у наркологічному чи психоневрологічному диспансері не перебуває, працевлаштований не офіційно, має на утриманні хвору матір;
- обвинувачений не має наміру переховуватись від суду;
- ризик впливу на свідків відсутній, з огляду на те, що їх вже було допитано та обвинуваченого ними впізнано не було.

Позиції учасників судового провадження.
У судовому засіданні захисник та обвинувачений підтримала доводи та вимоги поданої апеляційної скарги, просили скасувати оскаржену ухвалу та застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід.

21.03.3022 року прокурор Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 надіслала заяву, в якій просила розгляд апеляційної скарги провести без участі прокурора, відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 22 лютого 2022 року без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.
Згідно з положеннями ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 331 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Так, з зазначених матеріалів вбачається, що в провадженні Комінтернівського районного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження № 0000409 від 02.06.2021 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.3 ст.187 КК України.
Посилання захисника на недоведеність прокурором існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та їх формальність, апеляційний суд відхиляє як безпідставні та звертає увагу на наступне.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Перевіряючи обґрунтування суду першої інстанції щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, апеляційний суд встановив його належність в оскаржуваній ухвалі.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ризики, які були заявлені у клопотанні прокурора та були встановлені в ухвалі Комінтернівського районного суду Одеської області від 04.11.2021 року, якою вирішувалось питання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу, не зменшились та виправдовують подальше тримання його під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, є пропорційними та обґрунтованими щодо обмеження конституційних прав і свобод обвинуваченого, оскільки суд першої інстанції дотримався при розгляді клопотання прокурора приписів ст. 331 КПК України та розглянув питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, з урахуванням положень глави 18 КПК України.
На думку апеляційного суду, встановлена в ухвалі суду першої інстанції наявність встановлених судом ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, відповідає фактичним обставинам справи, при розгляді апеляційної скарги не спростована, будь-яких доказів про зменшення або зникнення цих ризиків стороною захисту не надано.
Доводи захисника обвинуваченого щодо недоведеності інкримінованого йому обвинувачення апеляційний суд відхиляє, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Обвинувачення, відповідно до приписів Розділу IV КПК України «Судове провадження у першій інстанції» є предметом судового розгляду, його обґрунтованість або безпідставність встановлюється шляхом дослідження доказів обвинувачення й захисту в судовому засіданні та при ухваленні обвинувального або виправдувального вироку відносно особи, тому на теперішній час твердження про недоведеність обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину є передчасним, оскільки судовий розгляд кримінального провадження триває.

Приймаючи до уваги зазначене, апеляційний суд вважає, що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.3 ст.187 КК України,на даній стадії, при розгляді апеляційного провадження на ухвалу суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не перевіряється.

Також слід зазначити, що посилання сторони захисту на те, що обвинувачений не буде переховуватись від органів досудового розслідування, суду, прокуратури та буде з`являтись за їх викликом, не є достатньо переконливою обставиною, щоб нівелювати існуючі на час постановлення оскаржуваної ухвали ризики та жодним чином не свідчить про неможливість вчинення обвинуваченим спроб переховування, впливу на свідків чи вчинення іншого кримінального правопорушення в подальшому.
У відповідності до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії» наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи.
У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Матеріали справи не містять відомостей про обставини, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, апеляційним судом також не встановлено.
Апеляційний суд, відхиляючи доводи захиснкиа про неможливість врахування при вирішенні питання про обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ступеню тяжкості інкримінованого обвинувачений правопорушення, звертає увагу на таке.
З оскаржуваної ухвали вбачається, що тяжкість покарання не була єдиною підставою для висновку суду про доведеність, заявлених прокурором ризиків, окрім того, зважаючи на те, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого кримінального правопорушення, санкції якого передбачають покарання у виді позбавлення волі до 12 років, на переконання апеляційного суду, тяжкість покарання у даному випадку є достатнім мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Соціальні зв`язки обвинуваченого апеляційний суд не може взяти до уваги, оскільки, на переконання апеляційного суду, наявність місця проживання, друзів та позитивні характеристики не є достатньо переконливими обставинами, щоб нівелювати існуючі на час постановлення оскаржуваної ухвали ризики.
Обставини ж щодо перебування на утриманні обвинуваченого хворої матері належними доказами стороною захисту підтверджені не були.
Крім того, обвинуваченим не надано будь-яких документів на підтвердження доводів щодо його працевлаштування, джерел його доходів, а відтак і здатності утримувати будь-яких осіб.
Також, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було обґрунтовано прийнято до уваги, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні зважаючи на те, щоперебування у статусі обвинуваченого може викликати у ОСОБА_9 активні дії щодо впливу на свідків, з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки жоден зі свідків безпосередньо судом допитані не були, а показання, що надавалися на досудовому розслідуванні, не можуть лягти в обґрунтуванні судових рішень, зважаючи на положення ч. 4 ст. 95 КПК України, враховуючи положення ч. 4 ст. 95 КПК України, згідно яких суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Наведені обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать про продовження існування ризику вчинення обвинуваченим дій, направлених на незаконний вплив на свідків у вказаному кримінальному провадженні.

Жодних розумних гарантій добросовісної поведінки ОСОБА_6 на вказаній стадії кримінального процесу ані судді, ані апеляційному суду надано не було
Згідно з п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статями 331, 370, 372, 376, 404, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 22 лютого 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному проваджені № 0000409 від 02.06.2021 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.3 ст.187 КК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4