№566/1/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 січня 2022 року смт. Млинів Рівненської області
Млинівський районний суд Рівненської області
в складі: слідчого судді - ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
старшого слідчого СВ Млинівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_4 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,
захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання начальника слідчого відділення відділення поліції №1 Дубенського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області майора поліції ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000003 від 02 січня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

ВСТАНОВИВ:
Начальник СВ відділення поліції №1 Дубенського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області майор поліції ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором, звернувся до Млинівського районного суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

Обґрунтовуючи клопотання посилається на те, що існує обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України а також ризики, передбачені п.1 ч.1 ст.177 КПК України (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду) та п. 5 ч.1 ст.177 КПК України (вчинити інше кримінальне правопорушення).

В судовому засіданні старший слідчий та прокурор клопотання про обрання запобіжного заходу вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 підтримали та просили його задоволити.

Слідчий суддя, заслухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали, якими старший слідчий та прокурор обґрунтовують необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 прийшов до наступних висновків.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , 02 січня 2022 року приблизно о 02 год. 40 хв., перебуваючи неподалік будинку в АДРЕСА_1 , реалізовуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, а самеавтомобілем марки «TOYOTA PRADO», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свої дій та бажаючи настання їх наслідків, без дозволу та відома власника ОСОБА_9 , з корисливих мотивів, з метою використання у власних цілях, умисно, повторно, таємно, проник через незамкнені двері в салон автомобіля марки «TOYOTA PRADO», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 р.в., та за допомогою ключів, які знаходилися в замку запалювання, запустив двигун вказаного автомобіля, привів його в рух та поїхав у напрямку с. Верхівка Луцького району Волинської області, де на вул. Миру у даному населеному пункті не впорався із керуванням та допустив перекидання автомобіля.

02 січня 2022 року о 12 год. 15 хв., відповідно до вимог ст.ст. 207, 208 КПК України, ОСОБА_5 затриманий без ухвали слідчого судді уповноваженою службовою особою безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

03 січня 2022 року, ОСОБА_5 за даним фактом повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Підозра ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, підтверджуються зібраними у кримінальному провадженні доказами:

- протоколом огляду місця події від 02.01.2022 в житловому господарстві, що в АДРЕСА_1 ;

- протоколом огляду місця події від 02.01.2022 відкритої ділянки місцевості по вул. Миру в с. Верхівка, Луцького району Волинської області; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 від 02.01.2022;

- речовим доказом: автомобіль марки «Toyota Land Cruiser Prado», сірого кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_2 », номер кузова « НОМЕР_3 », вилучений 02.01.2022 в ході проведення огляду місця події;

- показаннями свідка ОСОБА_10 від 02.01.2022; показаннями свідка ОСОБА_11 від 02.01.2022;

- показаннями свідка ОСОБА_12 від 02.01.2022; показаннями неповнолітнього свідка ОСОБА_13 від 02.1.2022;

- показаннями свідка ОСОБА_14 ;

- показаннями свідка ОСОБА_15 ;

- показаннями підозрюваного ОСОБА_5 .

Метою застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам реалізації ризиків, передбачених п.1 та п. 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Ризик, передбачений у п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України обгрунтований тим, що у разі визнання ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, йому загрожує реальна міра покарання у виді позбавлення волі. Крім того, ОСОБА_5 офіційно ніде не працює, не має постійних занять та джерела заробітку, що вказує на відсутність у нього стримуючих чинників особистісно-соціального характеру та міцних соціальних зав`язків по місцю проживання. Разом із тим підтверджується той факт, що ОСОБА_5 , безпосередньо після вчинення злочину та подальшого пошкодження автомобіля, залишив місце події та його необхідно було розшукувати, а тому є підстави вважати, що останній здійснював спробу уникнення відповідальності.

В обгрунтованість ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України, слід зазначити, що ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного кримінального правопорушення, за що вироком Млинівського районного суду від 08.02.2021 йому призначено покарання у вигляді штрафу в сумі 8500 грн.

Однак, ОСОБА_5 нехтуючи діючим законодавством України, на шлях виправлення не став, висновків для себе не зробив та продовжив свою злочинну діяльність вчинивши протягом одного року новий аналогічний умисний, корисливий злочин.

Окрім наявності ризику вчинити інші кримінальні правопорушення, при обранні запобіжного заходу ОСОБА_5 слід враховувати й інші обставини. Враховуючи те, що ОСОБА_5 не має постійних занять та постійного джерела заробітку, тому він може продовжувати злочинну діяльність.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
У відповідності до ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

В ході судового засідання захисник підозрюваного ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 просив застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Будучи допитаною в ході судового засідання свідок ОСОБА_16 дала показання про те, що ОСОБА_5 являється її рідним сином і в даний час проживає за адресою по її місцю проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Просить застосувати відносно її сина ОСОБА_5 міру запобіжного заходу у виді домашнього арешту і вона, як мати, зобов`язується контролювати його поведінку.

Крім того, в судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_17 , яка є дружиною ОСОБА_18 , який є власником житла за адресою АДРЕСА_2 і суду пояснила, що вона зі своїм чоловіком ОСОБА_18 не заперечують проти проживання ОСОБА_5 у їхньому житлі у разі застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

В судовому засіданні стороною обвинувачення не спростовані доводи сторони захисту щодо обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, як і не надано стороною обвинувачення доказів того, що відносно ОСОБА_5 може бути обраний запобіжний захід тільки у виді тримання під вартою, а не інший, більш м`який запобіжний захід.

Як вбачається з рішення Європейського суду з прав людини у справі „Корнійчук проти України від 30 січня 2018 року наголошено, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами влади; обов`язок посадової особи, яка відправляє правосуддя, надавати відповідні та достатні підстави затримання на додаток до наявності обґрунтованої підозри (§ 57).

У рішенні у справі „Харченко проти України від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (§ 80). У рішенні у справі „Хайредінов проти України від 14 жовтня 2010 року вказаний суд, зокрема, дійшов висновку, що національні суди порушили пункт 1 статті 5 Конвенції, оскільки при ухваленні рішень не було розглянуто можливості застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою (§ 29, § 31).

Конституційний Суд України неодноразово вказував на те, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які визначені в законі (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011). Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина.

Обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права (абзац третій підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016).

На підставі наведеного, оцінюючи в сукупності всі обставини, керуючись наявністю ризиків, а також тим,що суворість покарання передбаченого санкцією статті не є визначальним елементом при обранні запобіжного заходу, суд приходить до висновку про те, що підозрюваному ОСОБА_5 слід обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час.

Згідно з вимогами ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.
Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.
Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.
На підставі наведеного,
керуючись ст.177, 178, 182, 183, 184, 186, 193, 194, ч. 5 ст. 194, 196, 197 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання начальника слідчого відділення відділення поліції №1 Дубенського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області майора поліції ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000003 від 02 січня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 відмовити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час строком на два місяці.

Заборонити підозрюваному ОСОБА_5 покидати із 21.00 год. по 07.00 год. наступного дня місце його постійного проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі обов`язки:
- носити електронний засіб контролю;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон;
- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора, або суду.

Визначити строк дії ухвали до 16 години 30 хвилин, 04 березня 2022 року.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_5 невідкладно прибути до місця його проживання, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що порушення умов домашнього арешту має наслідком застосування грошового стягнення чи застосування більш суворішого запобіжного заходу, зокрема, тримання під вартою.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники поліції, з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Підозрюваного ОСОБА_5 негайно звільнити з-під варти в залі суду.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для виконання в відділення поліції № 1Дубенського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області, для виконання.

Зобов`язати відділення поліції № 1Дубенського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області повідомити Млинівський районний суд Рівненської області про виконання ухвали від 04 січня 2022 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Млинівського райсуду ОСОБА_1