Дата документу 21.02.2022 Справа № 322/47/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 322/47/22 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадж. №11-сс/807/202/22 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

представника власника майна адвоката ОСОБА_6 ,

розглянула 21 лютого 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали справи за апеляційною скаргою представника власника майна адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 20 січня 2022 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ ВП №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 про арешт майна.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням у якому вказує, що 14.01.2022 приблизно о 10 годині 30 хвилин водій автомобіля «Geely» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , у світлий час доби, здійснював рух по проїзній частині автомобільної дороги Н-15 «Запоріжжя-Донецьк», зі сторони м. Запоріжжя в сторону м. Донецьк. В салоні вказаного автомобіля, на передньому пасажирському сидінні перебував пасажир ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час руху на ділянці вказаної автомобільної дороги 66 км+850м, водій ОСОБА_8 не впорався з керуванням, пересік смугу зустрічного руху та виїхав за межі проїзної частини де допустив зіткнення з легковим автомобілем «ЗАЗ ТF69YO ЗНГ» реєстраційний номер НОМЕР_2 та з вантажним автомобілем «ТАТА LРТ 613» реєстраційний номер НОМЕР_3 , які перебували у статичному положенні. В результаті вказаної дорожньо-транспортної події ОСОБА_10 , який перебував на платформі вантажного автомобіля «ТАТА LРТ 613» реєстраційний номер НОМЕР_3 отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до лікарні з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забита рана лобної області, забій м`яких тканин скроневої області з права, закритий перелом головки променевої кістки з права
За даним фактом 14 січня 2022 року, розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
14.01.2022 в ході проведення огляду дорожньо-транспортної пригоди, з місця огляду було вилучено автомобіль «Geely» реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Виходячи з викладеного, арешт зазначеного майна є необхідною процесуальною дією у даному кримінальному провадженні оскільки вказаний автомобіль «Geely» реєстраційний номер НОМЕР_1 , є засобом вчиненого кримінального правопорушення та містить на собі сліди кримінального правопорушення, може мати доказове значення у кримінальному провадженні та відповідно до ст.98 КПК України має значення речових доказів.
Враховуючи вказане, з метою збереження речових доказів, а також задля запобігання можливості його приховування, знищення, слідчий просив накласти арешт на автомобіль «Geely» реєстраційний номер НОМЕР_4 , належний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який було вилучено у останнього 14.01.2022 на місці огляду дорожньо-транспортної пригоди та який після вилучення знаходяться у відділенні поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області.

Ухвалою слідчого суддіНовомиколаївського районного суду Запорізької області від 20 січня 2022 року задоволено клопотання слідчого СВ ВП №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 про арешт майна.

Накладено арешт на автомобіль «Geely»реєстраційний номер НОМЕР_4 , належний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який було вилучено у останнього 14.01.2022 на місці огляду дорожньо-транспортної пригоди, та який після вилучення знаходиться у відділенні поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя прийшов до висновку, що автомобіль відповідає зазначеним у статті 98 КПК критеріям, оскільки виступає знаряддям кримінального правопорушення і може містити на собі його (правопорушення) сліди. Без накладення арешту на майно існує реальна загроза втрати, як самого автомобіля так і слідів кримінального правопорушення, які могли зберегтися на автомобілі.

В апеляційній скарзі представник власника майна, не погоджуючись із оскаржуваною ухвалою слідчого судді вважає її незаконною та необґрунтованою.

В обґрунтування доводів зазначає, що в цьому кримінальному провадженні підозра жодній особі не повідомлена, відповідно зазначене майно є майном третьої особи, а тому з клопотанням про його арешт, відповідно до ст.64-2 КПК України повинен звертатися виключно прокурор.

В поданому слідчим клопотанні взагалі не вказано підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна, а також не зазначено документів, що підтверджують право власності на майно, що є порушенням п.3 ч.2 ст.171 КПК України.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Позиції учасників судового провадження.
Представник власника майна підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор та власник майна, будучи належним чином повідомленими про час і дату судового засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутністю прокурора та власника майна, що не суперечить положенням ч.4 ст.405 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.132, 170, 171, 172, 173 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до положень ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч.2, ч.3 ст.170 КПК України метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів (у цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу); спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характер щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У вищевказаному клопотанні слідчого про накладення арешту на майно, відповідно до вимог ст.171 КПК України, зазначені: підстава і мета, відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, вид майна, що належить арештувати, до клопотання додані документи та інші матеріали, якими обґрунтовані доводи клопотання.

На думку колегії суддів, слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно, зазначене в клопотанні слідчого, дотримався вимог, передбачених ст.ст.172, 173 КПК України, дослідив додані до клопотання матеріали кримінального провадження, врахував правову підставу для арешту майна та інші обставини кримінального провадження.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, в провадженні СВ відділення поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження за № 0000008, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.01.2022 року за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що 14.01.2022 приблизно о 10 годині 30 хвилин водій автомобіля «Geely» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , у світлий час доби, здійснював рух по проїзній частині автомобільної дороги Н-15 «Запоріжжя-Донецьк», зі сторони м. Запоріжжя в сторону м. Донецьк. В салоні вказаного автомобіля, на передньому пасажирському сидінні перебував пасажир ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час руху на ділянці вказаної автомобільної дороги 66 км+850м, водій ОСОБА_8 не впорався з керуванням, пересік смугу зустрічного руху та виїхав за межі проїзної частини де допустив зіткнення з легковим автомобілем «ЗАЗ ТF69YO ЗНГ» реєстраційний номер НОМЕР_2 та з вантажним автомобілем «ТАТА LРТ 613» реєстраційний номер НОМЕР_3 , які перебували у статичному положенні. В результаті вказаної дорожньо-транспортної події ОСОБА_10 , який перебував на платформі вантажного автомобіля «ТАТА LРТ 613» реєстраційний номер НОМЕР_3 отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до лікарні з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забита рана лобної області, забій м`яких тканин скроневої області з права, закритий перелом головки променевої кістки з права
За даним фактом 14 січня 2022 року, розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
14.01.2022 року в ході проведення огляду дорожньо-транспортної пригоди, з місця огляду було вилучено автомобіль «Geely» реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на автомобіль, які є засобом вчинення кримінального правопорушення, з метою його збереження, як речового доказу, та забезпечення виконання завдань кримінального провадження,

Отже, метою для накладення арешту на вилучено майно слідчий зазначав саме збереження речових доказів.

Слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого, перевірив зазначені в ньому обставини та встановив, що існує ризик відчуження, приховання майна, як самого автомобіля, так і слідів кримінального правопорушення, які могли зберігтися на автомобілі.

При цьому, задовольняючи клопотання слідчого, послався на те, що вилучене під час огляду місця події майно, а саме автомобіль, відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, може містити на собі відомості, які будуть використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності мети накладення арешту, як вимагають положення ч.2 ст.170 КПК України не заслуговують на увагу, оскільки мета кримінального провадження у вигляді дієвості кримінального провадження досягається шляхом проведення слідчих дій. При цьому, метою заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна визначено у ст.ст.131, 170 КПК України.

Відповідно до ухвали слідчого судді арешт на зазначене в ухвалі майно накладений на підставі п.1 ч.2 ст.170 КПК України, а саме з метою забезпечення збереження речових доказів.

При цьому, слід зауважити, що у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу

Зазначені матеріали досудового розслідування дають підстави вважати, що вилучене під час огляду місця події майно, а саме автомобіль, має суттєве значення для встановлення важливих обставин, містить на собі сліди кримінального правопорушення та є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, тобто має значення речового доказу, відповідно до ст.98 КПК України.

Враховуючи те, що досудове розслідування розпочато за ч.1 ст.286 КК України та у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що тимчасово вилучене під час огляду місця події майно, а саме автомобіль, містить на собі сліди злочину, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям речового доказу, визначеним ст.98 КПК України, а саме є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а тому для забезпечення кримінального провадження та виконання завдань у запобіганні можливості пошкодити, знищити, відчужити вказане майно, проведення експертних досліджень необхідних для встановлення істини по справі або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя на законних підставах прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на вищезазначене майно.

Не накладення арешту на зазначене майно, з урахуванням його специфіки, може призвести до можливості його приховування, пошкодження, знищення, перетворення, відчуження, що унеможливить проведення слідчим повного та об`єктивного досудового розслідування по кримінальному провадженню.

Обставини кримінального провадження та специфічність майна, щодо якого йдеться у відповідному клопотанні, яке належить до рухомого майна, що вже само по собі при користуванні цим майном, вказує на негативні наслідки, передбачені ч.11 ст.170 КК України, через можливість в будь-який спосіб їм розпорядитися, що негативно відобразиться на ході слідства по даному кримінальному провадженню.

Наведені обставини беззаперечно обґрунтовують мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а саме визначену п.1 ч.2 ст.170 КПК України, як збереження речового доказу.

Судова колегія погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що ст.100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст.170-174 КПК України, та слідчий суддя накладав арешт на майно за наявністю достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч.1 ст.98 КПК України.

Апеляційна інстанція також не погоджується з твердженнями представника власника майна про те, що арешт не може бути накладено на майно, власником якого є ОСОБА_8 через те, що у кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру, оскільки арешт на майно, яке визнано речовим доказом може бути накладено не лише на майно, яке належить виключно учасникам кримінального провадження, а на майно, яке належить будь-якій фізичній або юридичній особі, що відповідає вимогам ч.3 ст.170 КПК України.

При цьому, арешт майна з підстав, передбачених ч.2 ст.170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні та не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Одночасно, судова колегія зауважує, що доводи апеляційної скарги про невідповідність клопотання вимогам ч.2 ст.171 КПК України через відсутність в ньому переліку документів, що підтверджують право власності на автомобіль, не можна вважати переконливим доводом, оскільки в доданих до клопотання слідчого матеріалах наявна копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником якого є ОСОБА_8 (а.п.8).

Посилання апелянта на те, що з клопотанням про арешт майна третьої особи повинен звертатись до суду виключно прокурор, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки автомобіль, який є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, був вилучений під час огляду місця події, тобто є тимчасово вилученим майном, та відповідно до ст.171 КПК України з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна має право звернутись слідчий або прокурор.

Таким чином, обставини провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

В даному провадженні дотриманий принцип співмірності застосованого заходу забезпечення кримінального провадження та прав власника майна.

Крім того, у випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст.28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст.174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, не вбачається.

За таких обставин, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно є такою, що відповідає вимогам ст.ст.170-173 КПК України та підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 20 січня 2022 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ ВП №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 про арешт майна та накладено арешт на автомобіль «Geely» реєстраційний номер НОМЕР_4 , належний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який було вилучено у останнього 14.01.2022 на місці огляду дорожньо-транспортної пригоди, та який після вилучення знаходиться у відділенні поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4