ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1878/21 Справа № 192/1302/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000341 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Садове Софіївського району Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, неодруженого, працюючого, засудженого згідно вироку Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12.10.2018 року за ч.2 ст.289 КК України до п`яти років позбавлення волі; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого по АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначено йому покарання у вигляді двох років обмеження волі.
Згідно ч. 4 ст. 70 КК України, призначено покарання за сукупністю злочинів, поглинувши призначене менш суворе покарання за цим вироком у вигляді двох років обмеження волі, більш суворим покаранням у вигляді п`яти років позбавлення волі, без конфіскації майна, призначеним за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12.10.2018 року, та остаточно призначено ОСОБА_7 до відбуття покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі, без конфіскації майна.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 вирішено відраховувати з моменту затримання за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12.10.2018 року, а саме з 14 листопада 2019 року.
Зараховано ОСОБА_7 у строк відбуття покарання, строк попереднього ув`язнення у рамках зазначеного кримінального провадження № 0000341 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.05.2018 року, з 23 травня 2018 року по 20 липня 2018 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Ухвала суду від 09.12.2019 року, про тимчасове залишення ОСОБА_7 втрачає свою силу з моменту набрання вироком чинності.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирався.
Доля речових доказів вирішена у відповідності вимог процесуального закону.
Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 296 КК України, які виразились у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.
За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, ОСОБА_7 , 23 травня 2018 року о 02 годині 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов до території Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, яке розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Солонянський район, смт. Солоне, вул. Строменка, 1, де достовірно знаючи, що вказане відділення поліції працює цілодобово, діючи умисно, з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну неповагу до працівників правоохоронних органів, з метою показати свою зневагу до існуючих правил та норм поведінки у суспільстві, з особливою зухвалістю, вчинив підпал службового автомобіля «ВАЗ-2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився навпроти входу до адміністративної будівлі Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник. В результаті дій обвинуваченого ОСОБА_7 було порушено нормальну діяльність працівників Солонянського відділу поліції.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції скасувати, та постановити нову ухвалу, якою виправдати ОСОБА_7 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України за недоведеністю вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України у зв`язку з тим, що не встановлено достатніх доказів для доведення його винуватості у вчиненні цього злочину та вичерпано всіх можливих для їх отримання, а також дослідити наступні докази у кримінальному провадженні та визнати такі докази отриманими з суттєвими порушеннями вимог ст. 86 КПК України, а саме :
- протоколом огляду з фототаблицею та схемою до нього від 23.05.2018;
- протокол затримання ОСОБА_7 та вилучені в ході затримання речові докази від 23.05.2018 року;
- протокол огляду з фототаблицею від 24.05.2018 року.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим, невмотивованим і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Захисник вказує, що в обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 не зазначено конкретні дії, які ним були скоєні, передбачені саме ч. 1 ст. 296 КК України. Тому неконкретність даного обвинувального акту порушило права обвинуваченого ОСОБА_7 , передбачені ст. 42 КПК України знати у вчиненні саме, якого кримінального правопорушення він обвинувачується, що унеможливлює йому якісно і в повній мірі здійснити свій захист. Крім того, слідчим разом з прокурором в порушення вимог ст. 42 КПК України до направлення обвинувального акту, ОСОБА_7 названо обвинуваченим, а також те, що він своїми діями вчинив злочин, що є незаконним.
Разом з тим, під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 перебував у скляній кабінці, що на думку сторони захисту позбавило його можливості реалізувати свої процесуальні права, оскільки він не мав можливості в повній мірі отримувати правову допомогу від свого захисника ОСОБА_8 , так як знаходився від нього на значній відстані, крім того конструкція скляної кабіни була обмежено звуконепроникною, що робить неможливим спілкування з адвокатом.
Також захисник зазначає, що протокол огляду місця події від 23.05.2018 року не містить відомостей про номер та інші реквізити кримінального провадження, у якому слідчій проводив вказані слідчі дії. Крім того, зі змісту протоколу так і не зрозуміло: місце якої події оглядалось, що відшукувалось, і для з`ясування яких обставин і якого кримінального провадження, яку мету переслідував слідчий, проводячи такі слідчі дії, і з якою метою, визначеною КПК України, вилучалися речі. Крім того, слідчий не зазначає в протоколі огляду місця події про застосування технічних засобів фіксації, а також порушені вимоги ст. 105 КПК України щодо порядку оформлення додатків до нього, оскільки там не вказано жодного додатку до протоколу. В порушення ч. 3 ст. 105 КПК України таблиця зображень не містить підпису понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які виходячи зі змісту протоколу огляду місця події 23.05.2018 року брали участь у його виготовленні.
Крім того, протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 26.03.2018 року не відповідає вимогам ст. 104 КПК України щодо технічних засобів фіксації та ст. 105 КПК України щодо порядку оформлення додатків до нього. В порушення п. 3 ч. 3 ст. 104 КПК в протоколі не зазначено про номери та індивідуальні ознаки засобів фіксації, та режими їх використання, а також про факт ознайомлення учасників слідчої дії з її результатами (змістом протоколу) та спосіб, у який це ознайомлення відбулося. У заключній частині протоколу відсутні дані про вилучені речі, спосіб їх ідентифікації, як того вимагає п. 3 ч. 3 ст.103 КПК України. В цьому протоколі затримання особи не зазначено додатків до протоколу, оскільки не зрозуміло куди поділися вилучені речі.
Також захисник зазначає, що протокол огляду місця події від 24.05.2018 року не відповідає вимогам ст. 104 КПК України щодо технічних засобів фіксації та ст. 105 КПК України щодо порядку оформлення додатків до нього, оскільки там не вказано жодного додатку до протоколу.
Таким чином, вищезазначені докази є плодами «отруєного дерева», як похідні докази, отримані від первинних, недопустимих процесуальних джерел доказування. Отже, під час судового розгляду представником державного обвинувачення не надано до суду безсумнівних доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, у зв`язку з тим, що зібрані та досліджені докази в їх сукупності в межах пред`явленого обвинувачення, на думку сторони захисту свідчать про недоведеність причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги захисника обвинуваченого, просили її задовольнити в повному обсязі.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.
У відповідності до ст. 404 КПК України судове рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку ля прийняття відповідного процесуального рішення.
Посилання в апеляційній скарзі захисника на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, є необґрунтованими.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у провадженні не допущено.
У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується доказами, які були досліджені в суді першої інстанції та яким надана належна оцінка.
Зокрема, такого висновку суд першої інстанції дійшов на підставі аналізу показань, допитаних в судовому засіданні свідків, протоколів огляду, протоколу затримання, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.
Суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку покази свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що він перебував на чергуванні, невідомий чоловік повідомив, що на подвір`ї ВП горить службовий автомобіль, та повідомив чергового ОСОБА_12 , який ліквідував пожежу. Після чого, ними було переглянуто відеозапис з камер відеоспостереження, з якого було встановлено, що чоловік який за одягом, особистими речами та рисами ходи був схожий на ОСОБА_7 , який за кілька годин до пожежі приходив до відділу поліції з приводу крадіжки у нього мобільного телефону, підійшов до службового автомобіля, відкрив люк бензобаку, відкрутив кришку та засунув якийсь предмет до бензобаку, після чого той спалахнув. Однак, вогонь згас і чоловік повернувся та повторно здійснив підпал. Свідок вважає, що автомобіль було саме підпалено, оскільки особисто бачив тканину схожу на шкарпетку, яку дістали з бензобаку автомобіля.
Аналогічні покази надав в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 . При цьому, додатково зазначив, що під час гасіння автомобіля біля нього проходила невідома особа. Потім під час перегляду відеозапису з камер відеоспостереження, було встановлено, що особа яка проходила повз свідка в момент гасіння пожежі є ОСОБА_7 , оскільки перед цим, він дзвонив на лінію «102» та казав, що в нього вкрали мобільний телефон. Після перегляду відеозапису з додаткових камер, які йдуть по периметру, було встановлено, що відбувся підпал. В подальшому стало відомо, що невідома особа, засунула шкарпетку до бензобаку автомобіля та підпалила його. Того ж дня було встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, це обвинувачений ОСОБА_7 . Одяг на особі яка проходила повз свідка, коли той гасив пожежу, та одяг особи з камер відеоспостереження був однаковий, оскільки особа, яка проходила повз, підійшла до нього впритул і тому свідок запам`ятав її обличчя.
Також вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується показами свідка ОСОБА_13 , який суду пояснив, що перебуваючи на добовому чергуванні до Солонянського ВП надійшло повідомлення від оператора «102» про те, що у ОСОБА_7 22.05.2018 року невідомий з рук вихопив мобільний телефон, у зв`язку з чим ОСОБА_7 було запропоновано проїхати до чергової частини для написання заяви. ОСОБА_7 був одягнений у футболку, спортивні штани чорного кольору та кофту з капюшоном, крім того він мав при собі невелику сумку через плече. Через деякий час, перебуваючи у себе в кабінеті йому подзвонили та повідомили, що невідома особа здійснила підпал службового автомобіля, який було припарковано біля входу до ВП. Після гасіння пожежі, він та ОСОБА_12 переглянули відеозапис з камер відеоспостереження, встановили, що одяг невідомої особи яка вчинила підпал, схожий на одяг ОСОБА_7 , який незадовго до того перебував у ВП. Після чого, було зроблено висновок, що підпал вчинив саме ОСОБА_7 .
Вищезазначені пояснення свідків узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_14 , який надав аналогічні показання, а також зазначив, що під час перегляду відеозапису з камер відеоспостереження, було встановлено, як особа в капюшоні, з маленькою сумочкою через плече, підійшла до автомобіля, відкрутила кришку бензобаку та почала підпалювати, після чого попрямувала в сторону військомату. Потім вказана особа повернулась, оскільки з першого разу не вдалось підпалити і полум`я згасло та вчинила підпал повторно. Крім того, з відеозапису було встановлено, як ОСОБА_12 гасить пожежу, а в цей час поряд проходить особа, яка кофту з капюшоном тримає у руках. Потім ОСОБА_12 сказав, що невідома особа, яка здійснила підпал, це ОСОБА_7 . Після затримання ОСОБА_7 , свідок запитав, навіщо він підпалив його автомобіль, а ОСОБА_7 відповів, що він не знав, що це його автомобіль, оскільки підпалював автомобіль працівникам поліції. Мету з якою він це зробив, він не пояснив. Свідок зазначив, що після перегляду відеозапису з камер відеоспостереження, він зрозумів, що підпал вчинив саме ОСОБА_7 , оскільки прикмети особи, яка подавала заяву про вчинення кримінального правопорушення та прикмети особи, яка вчинила підпал співпадають. Так, ОСОБА_7 мав при собі кофту з капюшоном, маленьку сумочку через плече. Крім того, було співставлено відео, одне на якому ОСОБА_7 входив та виходив з ВП, та друге, де особа декілька разів підходила до автомобіля, та намагалась вчинити підпал. Внаслідок чого, було зроблено висновок, що це зробив ОСОБА_7 .
Таким чином, покази свідків є послідовними та незмінними, повністю узгоджуються з іншими доказами, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання їх правдивими та такими, що повно та об`єктивно відображають обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.
Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначеному кримінальному правопорушенні. Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності цих показань свідків, вони є логічними, послідовними і узгодженими як між собою, так і з іншими письмовими доказами у провадженні.
Крім того, вина ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується письмовими доказами по справі, детально проаналізованими і вказаними у вироку, які містяться в матеріалах провадження.
Згідно з протоколом огляду з фототаблицею та схемою до нього від 23.05.2018 (а.м.к.п.8-17), проведено огляд службового автомобіля «ВАЗ-2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився навпроти входу до адміністративної будівлі Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області. Під час огляду якого було виявлено та вилучено: сліди горіння лакокрасочного покриття (сажа) біля баку автомобіля «ВАЗ-2107»; продукт горіння (сажа) вилучена з асфальтного покриття біля автомобіля; тканину, зовні схожу на шкарпетку зі слідами горіння; пожежне сміття біля горловини баку; кришку бензобаку, які визнано речовими доказами у кримінальному провадженні (а.м.к.п.18-19).
Відповідно до протоколу огляду з фототаблицею від 24.05.2018 року (а.м.к.п.52-54), було оглянуто кімнату «Приймальня громадян», яка розташована у будівлі Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, яке розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Солонянський район, смт. Солоне, вул. Строменка, 1, під час якого на одному зі стільців було виявлено та вилучено спортивну кофту темно-синього кольору, яка визнана речовим доказом у кримінальному провадженні (а.м.к.п.55).
Згідно протоколу затримання від 23.05.2018 року, на підставі ст. 208 КПК України, у обвинуваченого ОСОБА_7 було виявлено та вилучено: футболку темно-сірого кольору на правій кишені якої мається забруднення з запахом паливно-мастильних матеріалів та штани спортивні чорного кольору, на яких в області правого коліна маються плями з запахом паливно-мастильних матеріалів, які визнано речовими доказами у кримінальному провадженні (а.м.к.п.74).
Крім того, судом першої інстанції у судовому засіданні було оглянуто DVD-диск з відеофайлами з камери відеоспостереження, яка розташована на центральному вході до адміністративної будівлі Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, з яких вбачається, що 23.05.2018 року приблизно о 02 годині 30 хвилин, молодий чоловік, одягнений у спортивні штани, спортивну кофту, яка має капюшон, (капюшон одягнений на голову), з маленькою сумочкою через плече, підійшов до автомобіля, відкрутив кришку з бензобаку та почав підпалювати, після чого попрямував у невідомому напрямку. Потім, вказана особа повернулась, оскільки з першого разу не вдалось підпалити і полум`я згасло та вчинив підпал повторно. Приблизно через 5-7 хвилин, вказана особа пройшла повз автомобіль та попрямувала у протилежну сторону. Приблизно ще через п`ять хвилин, свідок ОСОБА_15 , який проходив повз Солонянський ВП, побачивши, що горить автомобіль, повідомив про це співробітників поліції. Далі, з відеозапису видно, як свідок ОСОБА_12 вибігає на вулицю та гасить полум`я, а в цей момент повз нього проходить хлопець, того ж зросту та статури, як хлопець, який вчинив підпал, однак цього разу спортивну кофту тримає у руках. Проте сумка, так і залишилась одягнена через плече (а.м.к.п.140).
Підстав для того, щоб вважати докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України колегія суддів не знаходить, адже суд першої інстанції, згідно із положеннями ст. 94 КПК України, під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Що стосується доводів сторони захисту про визнання протоколу огляду з фототаблицею та схемою до нього від 23.05.2018 року, протоколу затримання ОСОБА_7 від 23.05.2018 року, протоколу огляду з фототаблицею від 24.05.2018 року недопустимими доказами, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.
Згідно зі ст. 86, 87 КПК України доказ визнається допустимим, якщо його отримано у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використано при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може послатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та іншими законами України, в тому числі внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК України, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.
Відповідно до ст. 104 КПК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі, який повинен містити відомості про: місце, час проведення та назву процесуальної дії; особу, яка проводить процесуальну дію (прізвище, ім`я, по батькові, посада); всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії (прізвища, імена, по батькові, дати народження, місця проживання); інформацію про те, що особи, які беруть участь у процесуальній дії, заздалегідь повідомлені про застосування технічних засобів фіксації, характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, умови та порядок їх використання; послідовність дій; отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження, в тому числі виявлені та/або надані речі і документи; вилучені речі і документи та спосіб їх ідентифікації; спосіб ознайомлення учасників зі змістом протоколу; зауваження і доповнення до письмового протоколу з боку учасників процесуальної дії.
Відповідно до ст. 105 КПК України, особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки. Додатками до протоколу можуть бути, зокрема фототаблиці. Додатки до протоколів повинні бути належним чином упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у вилученні таких додатків.
Згідно зі ст. 106 КПК України, протокол під час досудового розслідування складається під час проведення процесуальної дії або безпосередньо після її закінчення. До складу слідчої (розшукової) дії входять також дії щодо належного упакування речей і документів та інші дії, що мають значення для перевірки результатів процесуальної дії.
Так, огляд місця події від 23.05.2018 року проводився у присутності слідчого Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 , спеціаліста ОСОБА_17 , та за участю двох понятих. Огляд місця події від 24.05.2018 року проводився також у присутності слідчого Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_18 та за участю двох понятих. Як вбачається з протоколу затримання ОСОБА_7 від 23.05.2018 року, затримання ОСОБА_7 було проведено в присутності слідчого Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_18 , ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_19 , та за участю двох понятих. Відповідні протоколи підписані всіма учасниками без зауважень, чим вони підтвердили правильність фіксування результатів проведення процесуальних дій.
Разом з тим, у ході дослідження судом апеляційної інстанції протоколу огляду від 23 травня 2018 року було встановлено, що слідчим було оглянуто саме службовий автомобіль «ВАЗ-2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився навпроти входу до адміністративної будівлі Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області. Під час огляду якого було виявлено та вилучено: сліди горіння лакокрасочного покриття (сажа) біля баку автомобіля «ВАЗ-2107»; продукт горіння (сажа) вилучена з асфальтного покриття біля автомобіля; тканину, зовні схожу на шкарпетку зі слідами горіння; пожежне сміття біля горловини баку; кришку бензобаку, які визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, що спростовує доводи апеляційної скарги в тій частині, що зі змісту протоколу так і не зрозуміло: місце якої події оглядалось, що відшукувалось, і для з`ясування яких обставин і якого кримінального провадження, яку мету переслідував слідчий, проводячи такі слідчі дії, і з якою метою, визначеною КПК України, вилучалися речі.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 214 КПК України здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду).
При цьому, працівниками Солонянського ВП самостійно було виявлено факт вчинення кримінального правопорушення, яке відбулось о 02 годині 30 хвилин 23 травня 2018 року, а 23.05.2018 року о 10 годині 48 хвилин старшим слідчим СВ Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_20 було внесено відомості до ЄРДР. Огляд місця події було проведено того ж дня з 10 години 00 хвилин до 10 години 55 хвилин слідчим ОСОБА_21 .
Тому, той факт, що сторона захисту посилається на незазначення у протоколі огляду місця події від 23.05.2018 року відомостей про номер та інші реквізити кримінального провадження, не є підставою для визнання отриманих під час огляду доказів недопустимими, оскільки протокол огляду місця події як невідкладну слідчу дію було проведено до внесення відомостей до ЄРДР.
Твердження захисника про те, що у протоколі огляду від 23.05.2018 року, не зазначено додатків до протоколу не заслуговують на увагу, оскільки безпосередньо в тексті протоколу вказано, що в ході проведення огляду місця події було складено план-схему розташування автомобілів, які знаходилися поблизу підпаленого автомобіля та будівлі Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській облаті (а.м.к.п. 9).
При цьому, інформація, зазначена в протоколі огляду місця події, не ставилася під сумнів ніким із учасників кримінального провадження, а тому не зазначення безпосередньо в протоколі наявність додатків до нього, зокрема і пізніше виготовлених фототаблиць з огляду на те, що вони робилися після виконання процесуальної дії не є такими істотними порушеннями, які б давали підстави для визнання протоколу огляду недопустимим доказом.
Крім того, таблиці зображень до протоколу огляду місця події від 23.05.2018 року засвідчені підписами слідчого ОСОБА_18 та спеціаліста ОСОБА_17 , які безпосередньо приймали участь фотозйомці, що спростовує доводи захисника в тій частині, що таблиця зображень не містить підпису понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Доводи захисника про те, що в протоколі огляду місця події від 24.05.2018 року відсутні технічні засоби фіксації є безпідставними, оскільки як вбачається з протоколу в ньому зазначено про застосування технічних засобів фіксації, а саме: фото/відео камера SAMSUNG f8.
Що стосується протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, від 23.05.2018 року в частині доводів захисника щодо визнання його недопустимим доказом, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки ОСОБА_7 був затриманий у порядку п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, йому було повідомлено причину затримання, роз`яснено процесуальні права, а також забезпечено захисником. При цьому будь-яких зауважень щодо затримання, а також скарг у порядку ст. 206 КПК України стороною захисту подано не було. Крім того, на підставі ч. 3 ст. 208 КПК України із дотриманням положень ч. 7 ст. 223, ст. 236 КПК України слідчим у присутності двох понятих було здійснено обшук затриманого, в ході якого виявлено та вилучено речі останнього, перелік яких, зазначено у протоколі, що спростовує доводи захисника в цій частині, а саме, що в протоколі відсутні дані про вилучені речі, спосіб їх ідентифікації, як того вимагає п. 3 ч. 3 ст.103 КПК України.
Крім того, безпідставними є доводи сторони захисту про те, що в протоколі затримання особи не зазначено додатків до протоколу, оскільки не зрозуміло куди поділися вилучені речі, однак в матеріалах кримінального провадження наявна постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 23 травня 2018 року, з якої вбачається, що вилучені речі під час обшуку ОСОБА_7 передано до кімнати зберігання речових доказів Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області.
Разом з тим, з протоколу затримання вбачається, що ОСОБА_7 та поняті були ознайомлені з протоколом, зауважень та доповнень до нього від учасників не надійшло, що підтверджується безпосередньо їх підписами в протоколі, що також спростовує доводи апеляційної скарги про незазначення у протоколі факту ознайомлення учасників слідчої дії з її результатами (змістом протоколу) та спосіб, у який це ознайомлення відбулося.
Посилання захисника на те, що протокол затримання не відповідає вимогам ст. 104 КПК України щодо технічних засобів фіксації, колегія суддів приймає до уваги, однак під час апеляційного розгляду судом не встановлено порушень процесуального законодавства під час збирання, дослідження та оцінки зазначеного доказу, як і не встановлено підстав для визнання його недопустимим.
За таких обставин відсутні передбачені законом підстави для визнання недопустимими доказами протоколу огляду з фототаблицею та схемою до нього від 23.05.2018 року, протоколу затримання ОСОБА_7 від 23.05.2018 року, протоколу огляду з фототаблицею від 24.05.2018 року, оскільки вони зібрані у встановленому законом порядку і відповідають вимогам ст.ст. 85-86 КПК України, істотних порушень вимог чинного законодавства при складанні протоколів, колегією суддів не встановлено.
Доводи захисника про невідповідність обвинувального акту відносно ОСОБА_7 вимогам закону, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України саме у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження під час проведення підготовчого судового засідання ні обвинувачений, ні чого захисник не зверталися з клопотанням про повернення обвинувального акта. Крім того, апеляційним судом встановлено, що до суду надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 з угодою про визнання винуватості від 18 липня 2018 року, згідно з якою ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.
Що стосується тверджень захисника про те, що під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 перебував у скляній кабінці, що позбавило його можливості реалізувати свої процесуальні права, то вони не заслуговують на увагу, оскільки перебування обвинуваченого в межах скляної кабіни під час розгляду кримінального провадження є необхідним та пропорційним заходом безпеки, відповідає вимогам закону, не порушує його право на захист, а також не несе негативного впливу на справедливість судового розгляду.
Отже, порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено, та підстав для задоволення доводів захисника обвинуваченого, зазначених ним під час апеляційного розгляду, не має.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду без змін.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк, з моменту вручення йому копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4