490/8944/17 18.01.2022
н/п 1-кп/490/234/2018
Центральний районний суд м. Миколаєва
____________________________________________________________________________
Справа № 490/8944/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 січня 2022 року місто Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000363, відомості про яке внесено 22.09.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степанівка Перша, Приазовського району Запорізької області, громадянина України, українця, з середньою освітою, раніше не судимого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який проходить військову службу за контрактом на посаді номера обслуги 3 розрахунку 1 мінометного,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

29.09.2016 року громадянин ОСОБА_4 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , теперішня назва військова частина НОМЕР_2 ) від 09.12.2016 року №229 солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду номера обслуги мінометної батареї 3 десантно-штурмового батальйону зазначеної військової частини.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період як періоду, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 р. на території України почав діяти особливий період, який тривав на момент вчинення кримінального правопорушення.

З 29.09.2016 р. тобто з моменту підписання контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу, та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч.3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», був зобов`язаний дотримуватися загальних обов`язків військовослужбовців, своїх службових обов`язків, а також порядку звільнення з розташування військової частини.

Про порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо, і до часу нез`явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Однак, діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні умисного військового злочину проти встановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин.

24.07.2017 р. о 08 год. 00 хв. солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , колишня назва військова частина польова пошта НОМЕР_1 ) та незаконно перебував за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який не з`явився вчасно до військової частини.

22.08.2017 р. о 08 год. 00 хв. солдат ОСОБА_4 добровільно з`явився до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , колишня назва військова частина польова пошта НОМЕР_1 ) та того ж дня приступив до виконання службових обов`язків.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 провину визнав у повному обсязі та пояснив суду, що він, будучи військовослужбовцем за контрактом, 24.07.2017 року не з`явився на військову службу до військової частини НОМЕР_2 через стан здоров`я, а після перебував весь час до 22.08.2017 року за місцем свого мешкання у с. Степанівка Перша, Запорізької області. ОСОБА_4 зазначив, що щиро розкаявся, зробив для себе належні висновки, а тому просив суд суворо його не карати.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою провину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а так само визнав всі фактичні обставини його вчинення, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показами обвинуваченого, наданими ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого ОСОБА_4 діяння і ніким не оспорюються, суд приходить до переконання, що діяння, яке вчинено обвинуваченим дійсно мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і ОСОБА_4 винуватий у його вчиненні, так як він, будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), не з`явився вчасно на службу без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Відповідно до положень ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає його з`явлення із зізнаннями, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд, відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, данні про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце мешкання, характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, а тому приходить до висновку про необхідність призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі, звільнивши останнього від реального його відбування із встановленням іспитового строку, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі п.1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

Витрати на залучення експертів для проведення експертиз відсутні.

Речові докази відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувався.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 8, 9, 368, 370, 371, 373, 374, 394 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді 3-х (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від реального відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, строком на 1 (один) рік.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи або навчання.

Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцятиденного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з часу отримання вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1