БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 1-кп/356/24/21
Справа № 355/670/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.12.2021 Березанський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000214 від 06.04.2020 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Березанського міського суду Київської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000214 від 06.04.2020 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.

Прокурор, захисник в підготовчому судовому засіданні вказали на неможливість продовжити підготовче судове засідання за відсутності обвинувачених, просили відкласти розгляд.

Потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в підготовче судове засідання 16.12.2021 не з`явились, 05.05.2021, 26.05.2021, 02.06.2021, 04.08.2021 та 25.08.2021 від потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 надійшли письмові заяви, в яких останні просили розгляд кримінального провадження проводити за їхньої відсутності (Т.1,а.с.234,235,Т.2,а.с.42,61,116,137,140,247,248, Т.3 а.с.8).

У підготовче судове засідання 16.12.2021 обвинувачений ОСОБА_7 не доставлений з не відмомих причин. Обвинувачений ОСОБА_8 у судове засідання з`явився, повідомлявся за адресою вказаною у обвинувальному акті.

Окрім того, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 неодноразово викликались в підготовчі судові засідання, закрема, призначені на 18.03.2021, 12.04.2021, 05.05.2021, а саме поштою рекомендованими листами з повідомленнями на адресу, вказану в обвинувальному акті та у реєстрі матеріалів досудового розслідування, конверти з судовими повістками на 18.03.2021, 12.04.2021, 05.05.2021 повернулись до суду не врученими адресатам з відмітками про відсутність адресатів за вказаною адресою (Т.1,а.с.165-166,169-170,184-187,222-225).

05.05.2021 до суду надійшла інформація про те, що обвинувачений ОСОБА_7 утримується в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» з 11.08.2020 по надання інформації час, обвинувачений ОСОБА_8 утримується в ДУ «Київський слідчий ізолятор» з 11.06.2020 (Т.1,а.с.240).

Ухвалою суду від 05.05.2021 проведення підготовчого провадження в даному кримінальному провадженні ухвалено здійснювати дистанційно за участю обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор».

В судовому засіданні 15.06.2021 обвинувачений ОСОБА_7 від проведення судового засідання дистанційно в режимі відеоконференції відмовився (Т.2,а.с.67-68).

Неодноразові звернення до Шевченківського районного суду м. Києва, за яким рахувався обвинувачений ОСОБА_8 , та до Бобровицького районного суду Чернігівської області, за яким рахувався обвинувачений ОСОБА_7 , за наданням дозволу на їх доставку до Березанського міського суду Київської області для участі в підготовчому судовому провадженні 27.05.2021, 15.06.2021, 17.06.2021, 04.08.2021, 26.08.2021, 24.09.2021, 19.10.2021, 15.11.2021, 30.11.2021, 16.12.2021 а також до ДУ «Київський слідчий ізолятор» та ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» для організації такої доставки залишені без уваги; в судові засідання обвинувачені доставлені не були (Т.2,а.с.1-9,26,28,49-53,60,75-89,92-93,95-96,99-104,122-129,132,150-156,163,165,180-184,187-188,190-191,194,208-211,214-215,221,231-233,236,244-246, Т.3,а.с.2-3,7).

26.05.2021 до суду надійшла інформація про те, що обвинувачений ОСОБА_8 звільнився з ДУ «Київський слідчий ізолятор» 16.06.2021, у зв`язку з чим подальший виклик обвинуваченого здійснювався судом в передбаченому кримінальним процесуальним порядком поштою на адресу, вказану в обвинувальному акті та у реєстрі матеріалів досудового розслідування, судові повістки на 26.08.2021, 24.09.2021, 19.10.2021 вручені під розписку, проте в судові засідання не з`явився. Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 26.08.2021 до обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано привід в підготовче судове засідання 24.09.2021; привід виконаний не був з невідомих причин (Т.2,144-147,162).

Конверти з судовими повістками на 15.11.2021, 30.11.2021 повернулись до суду не врученими адресату з відмітками про відсутність адресата за вказаною адресою (Т.2,а.с.111,131,164,193,218-219,238-239).

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
За змістом норм ч. 1 ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
У п. 116 рішення Європейського суду з прав людини 12.03.2009 в справі «Вергельський проти України» зазначено: «розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів».
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Так, за змістом ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт є формою закінчення досудового розслідування та формою звернення прокурора до суду (п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК України).

Вимоги до обвинувального акта встановлені ст. 291 КПК України, яка містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, а також обов`язкових додатків до нього.

Так, згідно вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При цьому, правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання, у тому числі, і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення, тобто відображати всі елементи складу кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Разом з тим, вказані вимоги кримінального процесуального закону стороною обвинувачення дотримані не були.

Так, за визначенням п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

Як визначено ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

За змістом ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, за змістом пунктів «а» та «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, а також мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 26.06.2008 у справі «Ващенко проти України» зазначив, що поняття "обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (див. "Фоті та інші проти Італії" (Foti and Others v. Italy), серія А N 56, п. 53, рішення від 10 грудня 1982 року, та "Озтурк проти Німеччини" (Ozturk v. Germany), серія А N 73, п. 53, рішення від 21 лютого 1984 року).

Як визначив Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 25.07.2000 по справі «Маттоціа проти Італії», обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь"детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння

останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є

необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. З ст. 6 Конвенції.

У рішенні від 09.10.2008 по справі «Абрамян проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що у тексті п.п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п. 79). Крім того, у вказаному рішенні Європейський суд з прав людини нагадує, що положення п. «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісье та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).

Так, право підозрюваного, обвинуваченого знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують, передбачене п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України.

Правовий аналіз вказаного вище у поєднанні з положеннями ст. 91 КПК України дає підстави стверджувати, що належно сформульованим є таке обвинувачення, у якому зазначені усі істотні для справи обставини, які підлягають доказуванню, викладені усі складові об`єктивної та суб`єктивної сторони злочину, яке є логічним і зрозумілим. Лише таке обвинувачення породжує у сторони захисту необхідність захисту від нього.

Як вбачається з формулювання обвинувачення наданого суду обвинувального акту в кримінальному провадженні № 0000214 від 06.04.2020, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються за трьома епізодами в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у приміщення, - по кожному з епізодів, за ч. 3 ст. 185 КК України.

Разом з тим, правова кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по першому епізоду, всупереч вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, не містить посилання на ознаку повторності, як кваліфікуючу, однак зазначену при формулюванні обвинувачення за вказаним епізодом.

Відтак, зі змісту обвинувального акту вбачається суперечність визначених прокурором кваліфікуючих ознак вчиненого кримінального правопорушення та конкретних обставин сформульованого ним обвинувачення.

Як вбачається з обвинувального акту, розмір шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням спричинено на загальну шкоду на загальну суму 318163 грн., що не відповідає сумі збитків, заподяних потерпілим, встановлених прокурором і викладених у фактичних обставинах.

Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення в обвинувальному акті містить посилання на матеріальну шкоду, заподіяну потерпілій ОСОБА_10 , в розмірі 7598,71 грн., та потерпілій ОСОБА_12 в розмірі 5358,75 грн., при цьому буквальна розшифровка цифрового значення вказаної суми прокурором визначена як «п`ять тисяч триста шістдесят вісім гривень 75 копійок».

Водночас, далі по тексту обвинувального акту розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням потерпілій ОСОБА_10 , визначено прокурором в розмірі 7729,72 грн., та потерпілій ОСОБА_12 в розмірі 5368,75 грн., що не узгоджується з вказаними вище сумами.

Окрім того, обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні містить неконкретні твердження в частині ідентифікації майна, яким протиправно заволоділи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в ніч з 08.04.2020 по 09.04.2020 в с. Селичівка Баришівського району, зокрема, відсутня вказівка на точну кількість та об`єм пляшок викраденої горілки «Status», місткість пляшок інших алкогольних напоїв, вагу продуктів харчування, а саме печива «Вушка», м`яса «Копчені каркаси», ковбаси «Вареної» та «До чаю», а також точну кількість та марки викрадених цигарок.

Крім того, згідно з роз`ясненнями п.п. 2, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06.11.2009 № 10, предметом злочинів проти власності є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи: речі (рухомі й нерухомі), грошові кошти, цінні метали, цінні папери тощо. Розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення відповідного злочину, визначається вартістю цього майна, яка виражається у грошовій оцінці.

З огляду на диспозицію ст. 185 КК України, розмір заподіяної матеріальної шкоди є кваліфікуючою ознакою складу даного кримінального правопорушення, тому як обов`язкова частина об`єктивної сторони повинна бути зазначена в обвинувальному акті.

Так, згідно примітки 2 до статті 185 КК України, у вказаній статті значна шкода визнається із врахуванням матеріального становища потерпілого та якщо йому спричинені збитки на суму від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Великий та особливо великий розміри як обставини, що

обтяжують вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України, визначені примітками 3-4 до вказаної статті, за змістом яких у великих розмірах визнається кримінальне правопорушення, що вчинене однією особою чи групою осіб на суму, яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення. В особливо великих розмірах визнається кримінальне правопорушення, що вчинене однією особою чи групою осіб на суму, яка в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України (ч.1 ст. 26 КПК України).

Таким чином, відсутність належним чином викладених фактичних обставин події злочину та відповідного формулювання обвинувачення порушують гарантовані процесуальні права обвинувачених, в тому числі право на захист, а також на справедливий судовий розгляд, що не узгоджуються з приписами кримінального процесуального законодавства та практикою Європейського суду з прав людини.

За таких обставин, зазначені вище упущення у обвинувальному акті є порушенням ст. 291 КПК України, що згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України є безумовною підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 22, 26, 109, 290-291,314, КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Повернути прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000214 від 06.04.2020 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Київського апеляційного суду через Березанський міський суд Київської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1