04.02.2022
Справа № 642/5507/21
Провадження № 1-кс/642/439/22
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

01 лютого 2022 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, з повною вищою освітою, заміжньої, маючої на утриманні малолітню дитину 2015 року народження, працюючої на посаді поліцейського відділення охорони ІТТ № 1 ГУНП в Харківській області, старшого сержанта поліції, раніше не судимої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.4 ст.191 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

31 січня 2022 року до Ленінського районного суду м. Харкова звернувся слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_6 з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.4 ст.191 КК України.
В обґрунтування клопотання слідчий послався на те, що в провадженні Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, знаходиться кримінальне провадження №0000298 від 06.07.2021, за підозрою ОСОБА_7 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч. 4 ст. 191 КК України.
28.01.2022 слідчим Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_3 , повідомлено ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 191 КК України, тобто співучасті у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, вчинене у великих розмірах.
Так, ОСОБА_4 , на підставі наказу начальника ГУНП в Харківській області у 2016 році була призначена на посаду поліцейського відділення охорони ізолятору тимчасового тримання № 1 ГУНП в Харківській області, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Івана Камишева, 35.
Безпосереднім керівником ОСОБА_4 є ОСОБА_8 , який у 2016 році призначений на посаду начальника ізолятору тимчасового тримання № 1 ГУНП в Харківській області, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Івана Камишева, 35.
Відповідно до посадової інструкції ОСОБА_8 , як керівник, у період з 2016 року по теперішній час постійно виконує організаційно розпорядчі та адміністративно господарські функції, і таким чином є службовою особою.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» правоохоронні органи - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.
Крім того, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 склали присягу на вірність народу України та вступаючи до лав Національної поліції України, присягнув вірно служити Українському народу, дотримуватися норм Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь Держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.
Згідно правил етичної поведінки поліцейських, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України 09.11.2016 № 1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України.
Стаття 19 Конституції України зобов`язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, ОСОБА_8 , обіймаючи посаду начальника ІТТ № 1 ГУНП в Харківській області, маючи спеціальне звання майора поліції, будучи службовою особою та працівником правоохоронного органу, здійснюючи функції представника влади, діючи умисно з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення протиправним шляхом, використовуючи своє службове становище, у невстановлений в ході досудового розслідування час розробив злочинну схему заволодіння бюджетними грошовими коштами шляхом зловживання своїм службовим становищем.
З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_8 , усвідомлюючи виключну можливість вчинення даного злочину за попередньою змовою групою осіб за участю підлеглих йому по службі поліцейських, для полегшення вчинення злочину та приховування у подальшому слідів його скоєння, у невстановлені в ході досудового розслідування дату та час, вступив у злочинну змову з поліцейським відділу охорони ІТТ № 1 ГУНП в Харківській області старшим сержантом поліції ОСОБА_4 , розподіливши між собою злочинні ролі.
Відповідно до розробленого ОСОБА_8 злочинного плану, ОСОБА_4 , обіймаючи посаду поліцейського відділу охорони ІТТ № 1 ГУНП в Харківській області, замість виконання своїх безпосередніх функціональних обов`язків за місцем несення служби, буде використовувати робочий час у особистих цілях, не пов`язуючи його з виконанням своїх безпосередніх функціональних обов`язків і не перебуваючи у місці несення служби, у тому числі, займатися іншою оплачуваною діяльністю, а ОСОБА_8 , у свою чергу, забезпечить надання недостовірних даних щодо перебування ОСОБА_4 за місцем несення служби, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , з метою безпідставного нарахування та виплати грошового забезпечення останньому, і зарахування йому службового стажу.
При цьому, за вказаним розробленим злочинним планом, нараховане
ОСОБА_4 грошове забезпечення остання повинна передати ОСОБА_8 у заздалегідь обумовленій частині.
В свою чергу, ОСОБА_4 , не бажаючи виконувати покладені на неї функціональні обов`язки, переслідуючи мету особистого збагачення злочинним шляхом, погодила розроблений ОСОБА_8 злочинний план та надала свою добровільну згоду на активну участь у його виконанні та досягнення єдиного злочинного умислу, відомого усім учасникам групи.
Так, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно та протиправно, з метою особистого незаконного збагачення протиправним шляхом, за попередньою змовою групою осіб, реалізуючи заздалегідь розроблений злочинний план, вчинила активні дії, спрямовані на заволодіння бюджетними коштами шляхом зловживання службовою особою своїм безпосереднім керівником ОСОБА_8 , своїм службовим становищем, а саме у період з 01.01.2019 по 28.01.2022 не з`являлась за своїм безпосереднім місцем несення служби в ІТТ № 1 ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Івана Камишева, 35, не виконувала покладені на неї службові обов`язки, а використовувала робочий час на власний розсуд, займаючись своїми особистими справами, у тому числі іншою оплачуваною діяльністю.
Крім того, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 були достовірно обізнані про вимоги ст. 66 Закону України «Про Національну поліцію», згідно з якою поліцейський не може під час проходження служби займатися іншою оплачуваною діяльністю, крім науково-педагогічної, наукової або творчої.
При цьому, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно та протиправно, з метою особистого незаконного збагачення протиправним шляхом, за попередньою змовою групою осіб, будучи службовою особою, реалізуючи заздалегідь розроблений злочинний план, спрямований на заволодіння бюджетними коштами шляхом зловживання своїм службовим становищем, достовірно знаючи, що його підлегла ОСОБА_4 систематично, у період з 01.01.2019 по 28.01.2022 фактично була відсутня за місцем несення служби і не виконувала покладені на неї функціональні обов`язки, умисно приховала та не повідомила зазначені відомості вищому керівництву.
Відповідно до ч. 2 ст. 91 Закону України «Про Національну Поліцію» розподіл службового часу поліцейських визначається розпорядком дня, який затверджує керівник відповідного органу (закладу, установи) поліції.
В ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.
Відповідно до п. 8 «Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських», затвердженого Наказом міністерства внутрішніх справ України № 260 від 06.04.2016, за час відсутності поліцейського на службі без поважних причин грошове забезпечення не виплачується. Підставою припинення виплати грошового забезпечення поліцейському є наказ керівника (начальника) органу поліції, у якому вказується, за який період припиняється виплата грошового забезпечення.
Так, ОСОБА_8 , достовірно знаючи про відсутність ОСОБА_4 за місцем несення служби та фактичне невиконання нею своїх службових обов`язків, для полегшення вчинення злочину та приховування у подальшому слідів його скоєння, умисно не винесла на розгляд вищого керівництва відповідне подання та не вчинила інших дій для припинення грошового забезпечення останньому.
У зв`язку з чим, у період з 01.01.2019 по 28.01.2022 співробітники управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Харківській області, не будучи обізнаними про злочинні наміри останніх, на особисті карткові рахунки ОСОБА_4 , відкриті в АТ КБ «Приват Банк», № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , щомісячно перераховували грошові кошти з призначення платежу «заробітна плата ГУНП в Харківській області».
Відповідно до висновку експерта № 34946/1041-1045 від 20.01.2022 за результатами проведення судової економічної експертизи документально підтверджується перерахування грошових коштів у вигляді заробітної плати ГУНП в Харківській області на карткові рахунки ОСОБА_4 , відкриті в АТ КБ «Приват Банк», № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 на загальну суму 348 564, 26 гривень, які є безпідставно сплаченими.
Вказані грошові кошти ОСОБА_8 та ОСОБА_4 розподілили в заздалегідь обумовлених долях та використали на власний розсуд.
Таким чином, у період з 01.01.2019 по 28.01.2022 ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою у групі зі службовою особою - своїм безпосереднім керівником ОСОБА_8 , шляхом зловживання останнім своїм службовим становищем, заволоділи бюджетними грошовими коштами на загальну суму 348564,26 гривень, що у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, безпідставно перерахованими на карткові рахунки останнього в якості грошового забезпечення від ГУНП в Харківській області, чим спричинили матеріальну шкоду державі у великих розмірах.
Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень повністю підтверджується зібраними відповідно до вимог кримінального процесуального кодексу України у ході досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема: - рапортом Харківського управління ДВБ НП України від 05.07.2021; - рапортом Харківського управління ДВБ НП України від 02.08.2021; - протоколом від 15.11.2021 огляду інформації, наявної на матеріальних носіях електронної інформації, які отримано під час здійснення доступу до речей і документів у оператора мобільного зв`язку ПрАТ ВФ Україна, що містить інформацію про телефонні дзвінки власника абонентських номерів НОМЕР_3 , а саме: адреси розташування та номери базових станцій, які забезпечували зв`язок кінцевого обладнання з вказаним вище абонентським номером; інформацію про вмикання-вимикання мобільного терміналу (тобто реєстрація в мережі оператора зв`язку) із вказуванням координат базових станцій та часу і місця реєстрації терміналу мережі; - випискою руху грошових коштів за картковими рахунками ОСОБА_4 № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , які відкрито у відділенні АТ КБ «Приватбанку» у періоді з 01.01.2019 по 01.10.2021, згідно з якою останній за визначений період надходили грошові кошти у вигляді грошового забезпечення від ГУ НП в Харківській області, частину з яких ним перераховано нею на картковий рахунок ОСОБА_9 ; - висновком експерта №34946/1041-1045 від 20.01.2022 за результатами проведення судової економічної експертизи Національного наукового центру «Інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. Бокаріуса» згідно з яким ОСОБА_4 за вказаний період надійшло грошових коштів у вигляді грошового забезпечення від ГУ НП в Харківській області у загальній сумі 348 564,26 грн, частина з яких у сумі 92 406,56 грн. перераховано нею на картковий рахунок № НОМЕР_4 ОСОБА_9 .
Крім того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то це поняття означає існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваною ОСОБА_4 покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, у тому числі:
- переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що може бути виражено у неявці підозрюваної на виклики до відповідних органів;
- незаконно впливати на свідків, експертів у цьому ж провадженні з метою ухилення від кримінальної відповідальності,
- знищення, спотворення будь-яких з речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Так, підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_4 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення, яке в аспекті кримінально-правової кваліфікації та відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, та санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.
Враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_4 злочину та у разі доведення перед судом її винуватості застосування до останньої покарання, передбаченого Законом, є обґрунтованим ризик переховування підозрюваної від органу досудового розслідування та суду, що може призвести до тяганини у справі та порушення вимог ст. 28 КПК України щодо прийняття остаточного процесуального рішення в розумні строки.
Крім того, у кримінальному провадженні необхідно встановити та допитати свідків, які були свідками систематичної неявки за місцем служби в ІТТ № 1 ГУНП в Харківській області та невиконання службових обов`язків з боку ОСОБА_4 , а також провести низку експертиз та враховуючи, що ОСОБА_4 тривалий час працює у вказаному правоохоронному органі та особисто знайомий з особами, яких орган досудового розслідування має намір допитати у якості свідків, а також має можливість спілкування з експертами особисто або через інших осіб, існує ризик незаконного впливу на свідків та експертів, а також знищення, спотворення будь-яких з речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Вагомість зібраних доказів вчинення підозрюваною ОСОБА_4 тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, добрий стан здоров`я ОСОБА_4 не перешкоджають обранню стосовно неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Інші більш м`які запобіжні заходи не можливо застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 з наступних причин: особисте зобов`язання - неможливо застосувати у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого корупційного злочину та обрання такого запобіжного заходу може виразитися у перешкоджанні встановленню об`єктивної істини по даному кримінальному провадженні, повного, всебічного розслідування шляхом незаконного впливу на свідків, з метою уникнення покарання; особиста порука на адресу ТУ ДБР у м. Полтаві та прокуратури не надходили письмові звернення осіб, які поручаються за підозрюваної; домашній арешт не можливо застосувати у зв`язку з тим, що такий запобіжний захід не може забезпечити відсутності можливості впливу на свідків у вказаному кримінальному провадженні та переховування від органів досудового розслідування та суду, а також те, що підозрювана підлягає постійному візуальному контролю з метою запобігання вчиненню вищевказаних ризиків.
У разі застосування до підозрюваної ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не можливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає можливість вчинити дії, вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.
В судовому засіданні прокурор доводи клопотання підтримав, прохав його задовольнити.
Захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, прохав обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зазначивши, що стороною обвинувачення не враховані дані про особу підозрюваної, зокрема те, що вона має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, працює, заміжня, має на утриманні малолітню дитину 2015 року народження, яка з травня 2020 року перебуває на диспансерном обліку у лікаря-фтізіатра КНП ХОР «ОКПТД №7»; вважає, що зазначені у клопотанні ризики та повідомлення про підозру не обґрунтовані належним чином.
Підозрювана підтримала думку свого захисника, зазначивши, що не має наміру ухилятись від слідства та суду, має бажання співпрацювати з органами досудового розслідування.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та як передбачено ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
-переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
-знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
-незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
-перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
-вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Крім того, згідно з ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відносяться і запобіжні заходи, сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду всі докази, на які вони посилаються.
З матеріалів поданого клопотання встановлено, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 191 КК України.
Підставами для застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий вважає, що підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років. Також вона може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, незаконно впливати на свідків кримінального провадження, а також знищення, спотворення будь-яких з речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення і таким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Надані стороною обвинувачення докази свідчать про те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 191 КК України.
Разом з тим, твердження про те, що підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню ґрунтується на припущеннях.

Небезпека переховування підозрюваної не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою («Строган проти України»).

Сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту (рішення ЄСПЛ у справі "Ніколова проти Болгарії"). Відповідно до рішення ЄСПЛ по справі "Ноймайстер проти Австрії" позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при обранні запобіжного заходу повинні враховуватись:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання;

6) репутація підозрюваного;

7) майновий стан підозрюваного;

8) наявність судимостей у підозрюваного;

9) дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше.

За таких обставин, враховуючи те, що ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, та санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, проте ОСОБА_4 має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце роботи, проживання, заміжня, має дитину 2015 р.н., яка з діагнозом інфікована МБТ, категорія 5, група 5-4Б перебуває на диспансерному обліку у лікаря-фтизіатра; має позитивні характеристики з місця проживання, бажає співпрацювати з органами досудового розслідування, раніше не судима, а також оскільки з наданих суду доказів не вбачається доведеності прокурором обставин, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати до неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час, який в повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Отже, необхідності обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним кодексом України, ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження, немає.

Враховуючи мотиви клопотання та обґрунтування його слідчим, оцінивши потреби досудового розслідування, слідчий суддя вважає необхідним відмовити в задоволенні клопотання щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби у відповідності до ст. 181 КПК України.

Домашній арешт, за нормами ст.181 КПК України, полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваної ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту, суд вважає необхідним, відповідно до ст. 194 ч.5 КПК України покласти на неї на строк не більше двох місяців такі обов`язки: 1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду; 2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання та місця роботи; 3) у період часу з 21 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня не покидати місце фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .; 4) утримуватися від спілкування зі свідками сторони обвинувачення; 5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт ( паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Отже, суд вважає, що в результаті застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний час доби буде забезпечена належна процесуальна поведінка ОСОБА_4 , а також те, що зазначений запобіжний захід буде запобігати вчиненню підозрюваною дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 131, 132, 176-79, 181, 183, 193, 194, 196, 201, 309, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 відмовити.
Обрати підозрюваній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час, терміном на 60 днів до 30.03.2022, за місцем її реєстрації, за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на підозрювану ОСОБА_4 такі обов`язки:
1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду;
2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання та місця роботи;
3) у період часу з 21 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня не покидати місце фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .;
4) утримуватися від спілкування зі свідками сторони обвинувачення;
5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт ( паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Строк дії ухвали - до 30 березня 2022 року.
Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_6 .
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1