ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/489/21 Справа № 711/8345/20 Категорія: ч.2 ст.186 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів секретаря судового засідання за участі: прокурора захисника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження № 0002818 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 на вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 12 травня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Донецьк, українеця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, непрацюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 22.02.2007 Придніпровського районного суду м.Черкаси за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

- 22.10.2007 Деснянським районним судом м.Києва за ч.2 ст.185 КК України до 4 років і 6 місяців позбавлення волі;

- 12.02.2013 Придніпровського районного суду м.Черкаси за ч.2 ст.186 КК України до 2 років та 6 місяців позбавлення волі;

- 19.03.2015 Придніпровського районного суду м.Черкаси за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.342, ч.2 ст.345, ст.395 КК України до 5 років позбавлення волі та 6 місяців позбавлення волі,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави процесуальні витрати при проведенні експертизи у розмірі 653,80 грн.

В порядку ст.100 КПК України вирішена доля речових доказів ,-

в с т а н о в и л а :

Даним вироком ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що 04.07.2020 близько 01 год. 30 хв., перебуваючи між будинками АДРЕСА_2 , повторно, за раптово виниклим умислом на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи на меті особисте збагачення, під приводом взяти запальничку, звернувся до ОСОБА_9 та користуючись тим, що останній відволікся, дістаючи її з кишені, раптово вирвав з правої руки потерпілого телефон HUAWEI Р smart 2019, вартість якого згідно висновку експерта № 8-983 від 12.10.2020 становить 3379,67 грн. та з місця вчинення злочину зник, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, вважаючи його незаконним, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу в якій просить змінити вирок в частині призначеного покарання, призначивши ОСОБА_8 у виді 4 років позбавлення волі з іспитовим терміном 4 роки.

В апеляційній скарзі посилається на те, що ОСОБА_8 свою вину у скоєному визнав, зі слідством співпрацював, щиро розкаявся, претензій з боку потерпілого до нього немає, а за таких обставин, призначене йому покарання є занадто суворим, тоді як його перевиховання можливе і через встановлення іспитового строку.

Заслухавши суддю-доповідача, думки захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 , який просив апеляційну скаргу задовольнити із наведених в ній підстав, прокурора ОСОБА_6 про законність та обгрунтованість вироку суду першої інстанції і безпідставність апеляційних вимог, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши, та обміркувавши над доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до наступних висновків.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вказаним вимогам кримінального процесуального закону вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 12.05.2021 щодо ОСОБА_8 відповідає.

Зокрема, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на доказах, досліджених судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, оцінених відповідно до вимог ст.94 КПК України та учасниками судового провадження не оспорюється.

Кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, колегія суддів визнає правильною.

Процедура розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України судом першої інстанції дотримана.

Вирішуючі по суті апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_8 щодо суворості призначеного йому покарання та можливості його перевиховання з встановленням іспитового строку, колегія суддів виходить з того, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Покарання, як про це зазначено в положеннях ст.65 КК України призначається з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Статтею 414 КПК України передбачено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як зазначив Конституційний суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004, покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

При призначенні ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції, на виконання загальних засад його призначення та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за умисні злочини та має непогашену судимість, не перебуває на обліках, який має постійне місце проживання, висновки органу пробації викладені в досудовій доповіді та відповідну санцію інкримінованої статті, думку строни обвинувачення щодо застосування до обвинуваченого покарання у виді реального позбавлення волі, відсутність претензій у потерпілого, в якості обставин, що пом`якшують покарання щире каяття у вчиненому, при невстановленні обставин, що його обтяжують, і обгрунтовано призначив покарання в межах санкції статті КК України у виді позбавлення волі на певний строк.

З огляду на встановлені вище обставини та систематичність вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, підстав для зміни призначеного йому за ч.2 ст.186 КК України покарання з застосуванням ст.75 КК України, як того просить обвинувачений в апеляційній скарзі, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Крім того, санціїєю ч.2 ст.186 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від чотирьох до восьми років, тоді як місцевим судом призначено ОСОБА_8 мінімальне покарання, передбачене санкцією даної статті.

На переконання суду апеляційної інстанції, призначене ОСОБА_8 судом першої інстанції покарання є справедливим, таким, що відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також таким, що не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Колегія суддів також не вбачає підстав для застосування щодо ОСОБА_8 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки, з огляду на встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини, таке звільнення не буде сприяти досягненню мети покарання в даному кримінальному провадженні.

При цьому враховується, що стаття 75 КК України може бути застосована у тому разі, коли суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. При цьому таке рішення суд повинен належним чином умотивувати.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, до ОСОБА_8 раніше застосовувались положення ст.75 КК України і він звільнявся від відбування покарання з випробуванням за вироком Придніпровського районного суду м.Черкаси від 22.02.2007. Однак це не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, оскільки в період іспитового строку ним вчинено нове кримінальне правопорушення корисливої спрямованості, за яке його було засуджено вироком Деснянського районного суду м.Києва від 22.10.2007 та який, після того, неодноразово судимий за умисні злочини. Наведене, а також встановлені судом обставини вчинення кримінального правопорушення, дають колегії суддів підстави вважати, що обвинувачений вперто не бажає вести законослухняний спосіб життя.

Колегія суддів не враховує доводи сторони захисту щодо відсутності претензій в кримінальному провадженні з боку потерпілого, оскільки наведене враховано безпосередньо судом першої інстанції під час розгляду справи та враховано при призначенні ОСОБА_8 відповідного покарання.

Даних, які б свідчили про неможливість відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів визнає вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 законним і обґрунтованим та не вбачає підстав, передбачених ст.409 КПК України, для його скасування чи зміни.

Керуючись ст.ст.404, 405, п.1 ч.1 ст.407, ст.ст.418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -
у х в а л и л а:

Вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 12 травня 2021 року щодо ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст.426 КПК України.

Головуючий

Судді