Провадження № 1-кп/761/603/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
судді ОСОБА_2 ,
присяжних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
за присутності:
запасних присяжних: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Шевченківського районного суду м. Києва кримінальне провадження № 120 171 000 000 001 77, у якому
ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,
ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,
у с т а н о в и в :
Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_14 за ч. 5 ст. 27, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_8 за ч. 5 ст. 27, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
До обвинувачених застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого спливає 30.05.2020, що у силу ч. 3 ст. 331 КПК України покладає на суд обов`язок поставити на обговорення сторін судового провадження питання доцільності продовження застосованого до обвинувачених запобіжного заходу.

Прокурор, вважаючи, що ризики неналежної поведінки обвинувачених, зокрема, переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, не втратили своєї актуальності, просив продовжити строк застосованого до обвинувачених запобіжного заходу.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_11 заперечував проти продовження тримання його підзахисного під вартою, вважаючи позицію прокурора необґрунтованою у зв`язку з недоведеністю ризиків непроцесуальної поведінки ОСОБА_9 , тому просив змінити останньому запобіжний захід на більш м`який.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_10 просила суд відмовити у продовженні строку застосованого до ОСОБА_8 запобіжного заходу, наполягаючи, що наведені державним обвинувачем ризики не доведені, тому просила змінити її підзахисному запобіжний захід на інший непов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачені підтримали позицію своїх захисників.

Суд, заслухавши доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, дослідивши матеріали судового провадження, дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватись вимог КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та керуватись у своїй діяльності рішеннями Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 8 КПК та практика Європейський Суд з прав людини стаття 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує основоположне право на свободу та недоторканість, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції.

Так, у справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

З наведеного витікає, що тримання особи під вартою має бути обґрунтованим, а саме у силу позиції ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини» таке рішення суду має відповідати не лише вимогам внутрішнього національного законодавства, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

У рішенні «Вікс проти Сполученого королівства» ЄСПЛ зазначив, що особа може бути позбавлена права на свободу та недоторканість лише при дотриманні пункту 1 статті 5 Конвенції, а саме відповідно до процедури, встановленої законом, та якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення (п.п. «с» п. 1 ст. 5 Конвенції).
Європейський Суд з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» зазначив, що продовжуване утримання особи під вартою може бути виправдане у тій чи іншій справи лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

З наведеного витікає, що при позбавленні особи волі та продовженні такого заходу забезпечення суд повинен враховувати особливості конкретної справи, у якій необхідне тривале утримання особи під вартою у зв`язку з привалюванням суспільного інтересу та безпеки суспільства над правилом поваги до особистої свободи особи.

У зв`язку з цим, Європейський суд у справі «Ладент проти Польщі» зазначив, що тримання під вартою у відповідності до підпункту (с) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольнити вимогу пропорційності.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 19.10.2009 № 26-рп/2009 принцип пропорційності передбачає встановлення обмежень прав і свобод людини і громадянина за умови, що таке обмеження є суспільно необхідним.

З наведеного витікає, що принцип пропорційності, діючи у сфері застосування дії запобіжного заходу, вимагає, щоб застосований до особи захід забезпечував збалансованість приватних інтересів особи та публічних інтересів, тобто за конкретних обставин справи був необхідним важелем забезпечення належної процесуальної поведінки особи та суспільної безпеки.

Отже, суд, розглядаючи питання доцільності подальшого утримання особи під вартою, має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки цієї особи, а також, чи виправдовує подальше обмеження прав особи справжній інтерес суспільства.

З наведеного витікає, що вирішуючи питання щодо реальності зазначених стороною обвинувачення ризиків непроцесуальної поведінки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд має визначити, зокрема, ймовірність не з`явлення обвинувачених до суду, тобто прийняття останніми заходів, спрямованих на переховування від суду з метою уникнення покарання, що загрожує їм у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих дій.

Статтею 178 КПК передбачено, що суворість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі доведення їх винуватості у вчиненні інкримінованого злочину, є обов`язковою для оцінки судом обставин під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу.

Оцінюючи реальність ризику переховування обвинувачених, суд має врахувати суворість покарання, що загрожує обвинуваченим, однак, крім цього суд має взяти до уваги складність обставин справи, оскільки інкриміновані обвинуваченим дії пов`язані, зокрема, з діяннями, які кваліфіковані, як особливо тяжкий злочин, що спричинив загибель людини.

Отже, з огляду на викладене, врахуванню підлягають характер обвинувачених, їх моральні принципи та наявність інших чинників, що зможуть стримати останніх від позапроцесуальної поведінки: наявність місця мешкання, роботи, сімейних зв`язків та будь-яких інших зв`язків з країною, у якій ведеться їх переслідування.

З огляду на суспільну небезпечність та характер наслідків інкримінованих обвинуваченим дій, які спричинили умисну смерть особу, вчинену на замовлення з корисливих мотивів, суд вважає небезпідставним висновок про негативну оцінку моральних якостей обвинувачених та наявність високої ймовірності вчинення останніми позапроцесуальних дій з метою переховування від суду.

Наявність у обвинувачених сімейних зв`язків, постійного місця реєстрації не зменшують вищевикладений ризик до такого ступеню, щоб повністю виключити його.

Крім того, суд не може залишити поза увагою ризик вчинення обвинуваченими іншого злочину, оскільки ОСОБА_8 раніше був судимий, відносно ОСОБА_9 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням останнього за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 296 та ч. 1,2 ст. 263 КК України, що свідчить про актуальність вказаного ризику.

У зв`язку з тим, що рішенням суду повинні бути забезпечені не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, суд дійшов висновку про наявність факторів, які передбачені ч.1 ст. 194 КПК, що дає підстави для визнання доцільним продовження строку тримання обвинувачених під вартою.

З вказаних підстав суд вважає, що не підлягають задоволенню клопотання захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про зміну їх підзахисним запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.
При цьому відповідно до положень ч.4 ст. 183 КПК України суд вважає за можливе при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави, оскільки злочин, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , вчинений із застосування насильства.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 180, 181, 194, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу відмовити.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_9 про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу відмовити.
Продовжити строк дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 20 липня 2020 року включно.
Продовжити строк дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 20 липня 2020 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва упродовж семи днів з дня проголошення судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2

Присяжні:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5