Дата документу 28.09.2021 Справа № 554/8470/21
У Х В А Л А
28 вересня 2021 року м. Полтава
В С Т А Н О В И В:
Підставами для арешту майна слідчий вказує, що досудовим розслідуванням установлено, що 22.03.2021 року інспекцією з контролю за благоустроєм, екологічним та санітарним станом міста Полтави проведено перевірку нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_6 , під час якої виявлені порушення щодо проведених без дозволу архітектурних змін будівлі.
Дізнавшись про проведену перевірку та виявлені порушення у ОСОБА_5 , який є депутатом Полтавської міської ради 8 скликання, виник злочинний умисел на одержання неправомірної вигоди від власника вказаного приміщення.
Для реалізації свого злочинного наміру ОСОБА_5 залучив ОСОБА_7 , який відповідно до розпорядження Полтавського міського голови № 236-к від 26.04.2016 призначений на посаду начальника управління з питань містобудування та архітектури, головного архітектора міста Полтави, є представником місцевого самоврядування і згідно посадової інструкції виконує організаційно-розпорядчі і адміністративно-господарські функції, та відповідно до примітки до ст. 364 КК України є службовою особою.
Діючи відповідно до спільного злочинного умислу за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_5 23.03.2021 року висунув вимогу представнику ОСОБА_6 - ОСОБА_8 про надання неправомірної вигоди за сприяння у видачі управлінням з питань містобудування та архітектури Полтавської міської ради містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва з метою проведення реконструкції нежитлових приміщень у АДРЕСА_1 , а також видачу КП «Полтава-сервіс» Полтавської міської ради паспорту на вивіску на вказану будівлю. На вказану вимогу ОСОБА_5 ОСОБА_8 не погодився.
Для одержання містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва з метою проведення реконструкції нежитлових приміщень у АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 30.03.2021 звернувся із відповідною заявою до виконавчого комітету Полтавської міської ради.
08.04.2021 та 22.04.2021 року ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , відмовив ОСОБА_6 у наданні містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкту будівництва.
У подальшому 28.04.2021 року ОСОБА_5 у телефонній розмові повідомив ОСОБА_8 , що управлінням з питань містобудування та архітектури Полтавської міської ради відмовлено у видачі містобудівних умов та обмежень у зв`язку з тим, що ОСОБА_8 не погодився надати неправомірну вигоду.
При цьому ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , повторно висунув вимогу ОСОБА_8 про надання неправомірної вигоди, та указав суму неправомірної вигоди 5 тис. дол. США. При цьому, ОСОБА_5 довів ОСОБА_8 про необхідність оформлення управлінням з питань містобудування та архітектури Полтавської міської ради не містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва, а паспорту зовнішнього опорядження фасаду нежитлових приміщень в будинку у АДРЕСА_1 , що дозволить привести у відповідність до законодавства наявні архітектурні зміни у будівлі та усунути порушення, а також оформлення у КП «Полтава-сервіс» Полтавської міської ради паспорту на вивіску на вказану будівлю.
28.04.2021 року ОСОБА_8 на вимогу ОСОБА_5 передав останньому через посередника першу частину неправомірної вигоди у сумі 2 тис. дол. США.
У свою чергу, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , 14.05.2021 надав ОСОБА_6 лист про те, що видача містобудівних умов та обмежень з метою проведення реконструкції без зміни загальної площі та цільового призначення не передбачена, а тому містобудівні умови та обмеження не надаються.
03.08.2021 року ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , надав ОСОБА_8 лист про погодження управлінням з питань містобудування та архітектури Полтавської міської ради паспорту зовнішнього опорядження фасаду нежитлових приміщень в будинку по АДРЕСА_1 .
02.09.2021 року ОСОБА_8 на вимогу ОСОБА_5 передав останньому через визначеного ним посередника другу частину неправомірної вигоди в сумі 3 тис. дол. США, після чого ОСОБА_5 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе та третьої особи за вчинення такою службовою особою в інтересах того хто надає неправомірну вигоду дій з використанням службового становища, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
02.09.2021 року ОСОБА_5 затримано у порядку ст. 208 КПК України та 03.09.2021 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Санкція ч. 3 ст. 368 КК України, за якою повідомлено про підозру ОСОБА_5 передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з конфіскацією майна.
Таким чином, з метою належного забезпечення конфіскації майна як виду покарання, виникає необхідність у накладенні арешту на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_5 ,
В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав, просив задовольнити.
Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Оскільки слідчий просить накласти арешт на поточні та депозитні рахунки з метою конфіскації майна та зважаючи на положення ч.2 ст. 172 КПК України, беручи до уваги, що розгляд клопотання в присутності власника майна може призвести до розголошення даних досудового слідства, негативних наслідків, слідчий суддя прийшов до висновку про розгляд клопотання без повідомлення власника майна.
Заслухавши слідчого, перевіривши матеріали клопотання та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч.11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
02.09.2021 року ОСОБА_5 затримано у порядку ст. 208 КПК України та 03.09.2021 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Дослідивши матеріали, що додані до клопотання, суд дійшов циновку про безпідставність заявленого клопотання.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Слідчий суддя вважає, що слідчим не доведено обґрунтування необхідності арешту майна.
Крім того, в порушення вимог п.2 ч.2 ст.171 КПК України, слідчий просить накласти арешт на невизначене майно на всі поточні та депозитні рахунки, на все майно, яке зберігається в сейфах орендованих на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з зазначеним реєстраційним номером платника податків.
А також, слідчим не зазначені конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження конкретним майном підозрюваним ОСОБА_5 , що є порушенням п.3 ч.2 ст.171 КПК України.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Частиною 1 ст.173 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини під поняттям необхідності слід розуміти, що втручання відповідає нагальній суспільній необхідності та що воно пропорційне з правомірною метою, яку планується досягти (п.67 справи «ОЛССОН (OLSSON) проти Швеції», п.44 справи «Камензинд проти Швейцарії»).
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя у даному випадку керується вимогами, передбаченими ч.2 ст.173 КПК України.
На підставі викладеного, слідчий суддя вважає, що клопотання не підтверджено доказами, необґрунтоване і безпідставне, тому в клопотанні про накладення арешту необхідно відмовити.
Керуючись ст. ст.2,7,132,98,167,170-173,309,372 КПК України, слідчий суддя,-
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду на протязі 5 днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1