ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/797/21 Номер провадження 11-кп/814/1192/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 листопада 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали справи за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 23 вересня 2021 року ,-

за участю прокурора: ОСОБА_7

засудженого: ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції)

представника установи виконання покарань ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції) ,-

у с т а н о в и л а:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 23 вересня 2021 року в задоволенні спільного подання начальника Полтавської виправної колонії № 64 та голови спостережної комісії Подільської районної у м. Полтаві ради про застосування умовно - дострокового звільнення, згідно ст. 81 КК України, відносно ОСОБА_6 відмовлено за безпідставністю та передчасністю.

Приймаючи таке рішення місцевий суд вказав , що оскільки ОСОБА_6 відбуває покарання за вчинення особливо тяжких злочинів за п.п.4,6 ч.2 ст. 115 КК України, як умисне вбивство з корисливих мотивів та особливою жорстокістю, за ч.4 ст. 187 КК України, як розбій, напад з метою заволодіння майном, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень та ч.1 ст. 152 КК України, як зґвалтування із застосуванням фізичного насильства, засуджений є суспільно-небезпечною особою, неможливо дійти висновку, що засуджений дійсно досяг найвищого ступеня виправлення , а сам факт наявності заохочень не свідчить про його виправлення .

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб , які їх подали
Не погодившись з вказаним рішення суду засуджений подав апеляційну скаргу , в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову , якою задовольнити подання і звільнити йому умовно-достроково від відбування призначеного покарання.

В обґрунтування поданої апеляції вказує , що в ДУ «Полтавська установа виконання покарань №64» він перебуває з 25 червня 2010 року та за вказаний період має 2 стягнення , які погашені і не можуть вказувати на нестабільну поведінку . Вказує , що характеризується позитивно , має 19 заохочень , працевлаштований в господарській обслузі установи на посаді прибиральника службових приміщень , отримує заробітну плату , дотримується умов режиму , за час відбування покарання отримав три спеціальності , має міцні соціальні зв`язки , дітей , місце проживання.

Позиції учасників судового розгляду в судовому засіданні
В судовому засіданні засуджений апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з наведених в ній підстав.

Прокурор в судовому засіданні заперечував з приводу задоволення апеляційної скарги засудженого.

Мотиви суду
Заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали особової справи засудженого, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить таких висновків.

Згідно ч.1 статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги засудженого вказаних висновків не спростовують.

Так, згідно ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У відповідності до п. 3 ч. 3 вказаної статті, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим необхідного строку покарання, зокрема не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

У п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року роз`яснено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Правова конструкція ст. 81 КК України дає надію засудженому на можливість дострокового звільнення від відбування призначеного судом покарання і стимулює його до зразкової поведінки і сумлінного ставлення до праці як обов`язкових умов для здійснення такої надії.

Щодо змісту критеріїв, зазначених у ч. 2 ст. 81 КК, "сумлінна поведінка і ставлення до праці", то вони мають засвідчити, що засуджений довів своє виправлення.

При цьому , визначати ступінь виправлення необхідно здійснюючи оцінку зазначених критеріїв співставляючи їх з тяжкістю вчиненого злочину і даних про особу засудженого.

Також , колегія суддів наголошує , що вказаних ознак поведінка засудженого повинна мати протягом усього періоду відбування ним покарань , а висновок суду про виправлення засудженого має ґрунтуватися на всебічному врахуванні вищенаведених даних та аналізу всього періоду відбутої частини строку покарання засудженим.

Відмовляючи у задоволенні спільного подання щодо ОСОБА_6 суд першої інстанції вказав , що є передчасним вважати, що він досяг виправлення.

Із вказаним висновком суду першої інстанція погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Із наданих апеляційному суду матеріалів вбачається , що ОСОБА_6 відбуває покарання за вчинення злочинів , передбачених п.6 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 152, ч.4 ст. 187 КК України у виді 14 років позбавлення волі, з конфіскацією майна.

З 25.06.2010 року ОСОБА_6 міру покарання відбуває у «Полтавській виправній колонії № 64».

Аналізуючи періодичність накладених стягнень та заохочень на засудженого ОСОБА_6 протягом всього його перебування в установі виконання покарання , колегія суддів погоджується з висновком суду , що хоча існують в його поведінці і наявні позитивні зміни, однак зазначене в повній мірі не дає підстави суду вважати, що він своєю поведінкою та ставленням до праці "довів своє виправлення" та його поведінка є "бездоганною" протягом усього часу відбування ним покарання.

Крім того , протягом відбування покарання до засудженого у 2016 році застосовано вид покарання у вигляді ДІЗО - 10 діб та у 2017 році застосовано вид покарання у вигляді ДІЗО - 8 діб.

На час розгляду подання , в місцевому суді перебував матеріал про вилучення заборонених предметів у засудженого.

В 2016 році адміністрацією установи прийнято рішення про недоцільність переведення його до дільниці соціальної реабілітації, так як засуджений погано адаптується в нових умовах.

Згідно характеристики відносно засудженого ОСОБА_6 , наданої 10 вересня 2019 року адміністрацією установи вказано, що засуджений за час відбування покарання сумлінною поведінкою та ставлення до праці не довів своє виправлення.

З огляду на викладене колегія погоджується з висновками суду першої інстанції , що оцінка поведінки даного засудженого, надана адміністрацією установи за час відбування ним усього періоду покарання суперечить матеріалам особової справи та не є дійсною, послідовною і об`єктивною за своїм змістом.

В цілому , періодичність стягнень та заохочень , які були накладенні на засудженого ОСОБА_6 , в сукупності з даними про його особу не доводять поза розумним сумнівом , що він досяг необхідного рівня виправлення.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку , що засуджений не відповідає критеріям, передбаченим положеннями ст.81 КК України і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Доводи наведені в апеляції засудженого є непереконливими і спростовуються вищенаведеними обставинами.

Істотних порушень кримінального процесуального закону , які ставили б під сумнів законність судового рішення , судом першої інстанції допущено не було.

Ухвала суду першої інстанції є законною і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.404,405,407 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення , а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 23 вересня 2021 року про відмову у задоволенні спільного подання начальника Полтавської виправної колонії № 64 та голови спостережної комісії Подільської районної у м. Полтаві ради про застосування умовно - дострокового звільнення відносно ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4