ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисникаОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченогоОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження 11-кп/814/1021/21 (об`єднані провадження №0002820 та №00000019) за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 червня 2021 року щодо ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та зареєстрований в АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, судимий, останній раз вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 грудня 2017 року за ч.2 ст.289, ст.69, ст.104 КК України на 3 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,

визнаний винуватим та засуджений:
- за ч.1 ст.185 КК України на два місяці арешту;
- за ч.2 ст.185 КК України на чотири місяці арешту;
- за ч.2 ст.186 КК України (епізод від 22 липня 2017 року) на 4 роки позбавлення волі;
- за ч.3 ст.186 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі;
- за ч.1 ст.187 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначене покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, за які ОСОБА_8 засуджений цим вироком та вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 грудня 2017 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, засуджений на 4 роки 1 місяць позбавлення волі.
За ч.2 ст.186 КК України - на 4 роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 грудня 2017 року і остаточно засуджений на 4 роки 2 місяці позбавлення волі.
Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 витрати за проведення судових експертиз у розмірі 1186, 44 грн.

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, несудимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 цього Кодексу до штрафу в розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.
Вирішене питання про речові докази.
Згідно з вироком, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнані винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
28 травня 2017 року близько 18 год. 30 хв. обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи біля маркету «АТБ», що розташований за адресою: м. Суми, вул. Кооперативна, 13, таємно, з кишені шортів викрав у потерпілого ОСОБА_10 мобільний телефон Samsung вартістю 450 грн.
22 липня 2017 року близько 14 год. ОСОБА_8 , перебуваючи неподалік ресторану «Карпатська колиба», що розташований за адресою: м. Суми, провулок Дачний, 9А, повторно, відкрито, викрав з рук потерпілого ОСОБА_11 мобільний телефон Xiaomi Redmi 4Х вартістю 3625, 02 грн.
Цього ж дня близько 15 год. ОСОБА_8 , перебуваючи біля ресторану «Кристал», що розташований за адресою: м. Суми, пр-т Шевченка, 28, повторно, таємно, викрав належний потерпілому ОСОБА_12 мобільний телефон Fly FS-407 вартістю 800 грн.
23 серпня 2017 року близько 17 год. ОСОБА_8 , перебуваючи неподалік магазину «Псел», що розташований по вул. Псільській у цьому ж місті, вчинив розбійний напад на потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя, яке виразилось у демонстрації предмета, схожого на кастет, внаслідок чого вихопив з рук ОСОБА_13 його мобільний телефон «Fly», вартістю 1416,67 грн., а з кишені ОСОБА_14 , - гаманець з грошима в сумі 70 грн.
26 серпня 2017 року близько 14 год. 30 хв. ОСОБА_8 , за попередньою змовою з ОСОБА_15 , який засуджений вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 січня 2020 року, шляхом відчинення дверей проникли до офісного приміщення «Регsопа РL», розташованого на другому поверсі будинку АДРЕСА_3 , та відкрито заволоділи ноутбуком «НР» вартістю 6000 грн, що належить потерпілій ОСОБА_16
02 січня 2018 року близько 17 год. ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , перебуваючи за магазином «Сам маркет», який розташований по вул. Металургів, 17, в м. Суми, за попередньою змовою групою осіб, а ОСОБА_8 також повторно, із погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито заволоділи грошима неповнолітнього ОСОБА_17 в сумі 200 грн.
За змістом апеляційної скарги захисник просить пом`якшити остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , визначивши його у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць та врахувавши вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень у неповнолітньому віці, визнання вини, а також відшкодування шкоди потерпілим.
Звертає увагу на особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який має міцні соціальні зв`язки, проживає разом із матір`ю, висловлює жаль з приводу вчиненого.
Інші учасники провадження вирок не оскаржили.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень за наведених у вироку обставин і кваліфікація його дій за ч.1 та ч.2 ст.185, ч.2 та ч.3 ст.186, ч.1 ст.187 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються.
Разом з тим, призначаючи обвинуваченому покарання, місцевий суд залишив поза увагою таке.
Відповідно до положень ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у законі строки, зокрема, два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, та особа не ухилялася від досудового слідства або суду.
Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначеного строку особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Згідно з ч.5 ст.74 КК України на підставах, передбачених ст.49 цього Кодексу, особa також може бути звільнена судом від покарання.
Приписами ч.1 ст.106 КК України передбачено, що звільнення від кримінальної відповідальності та відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності до осіб, які вчинили кримінальне правопорушення у віці до вісімнадцяти років, застосовується відповідно до статей 49 та 80 цього Кодексу з урахуванням положень, передбачених цією статтею.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 засуджений за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення якого, з урахуванням переривання перебігу давності, закінчився.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_8 не давав згоди на звільнення від кримінальної відповідальності, що у відповідності до роз`яснень у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» унеможливлює таке звільнення, місцевий суд був зобов`язаний звільнити його від призначеного покарання за ч.1 ст.185 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Отже, суд першої інстанції неправильно застосував закон України по кримінальну відповідальність, чим допустився порушень п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_8 і в засіданні апеляційного суду заперечував проти звільнення від кримінальної відповідальності, колегія суддів вважає за необхідне звільнити його від покарання, призначеного за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, як того вимагають приписи статей 49, 74 та 106 цього Кодексу.
Крім того, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 186 КК України окремо за кожен з епізодів вчинення грабежу та, відповідно, за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст.70 КК України з огляду на таке.
Частина 1 ст. 70 КК України передбачає, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Відповідно до вимог ч.4 цієї статті за правилами, передбаченими в частинах першій - третій, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК.
Норми ст. 71 КК України урегульовують порядок призначення покарання у випадку, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення. Суд за таких обставин до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Законодавство про кримінальну відповідальність та кримінальне процесуальне законодавство не містять положень про те, що кримінальні правопорушення, які утворюють передбачену ч.1 ст.32 КК України повторність та відповідають одному і тому самому складу кримінального правопорушення (тотожні кримінальні правопорушення), мають бути окремо кваліфіковані в резолютивній частині обвинувального вироку, і за кожне правопорушення, кваліфіковане за однією статтею або частиною статті, має бути призначене окреме покарання.
Таким чином, якщо в діях особи має місце повторність кримінальних правопорушень, передбачена ч. 1 ст. 32 КК України, і ця особа засуджується за вчинення кількох тотожних кримінальних правопорушень, які кваліфікуються за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК України, і при цьому одне або кілька з них були вчинені до ухвалення попереднього вироку, а ще одне або декілька - після його ухвалення, то спеціальні правила ч. 4 ст. 70 КК України не застосовуються. У такому випадку суд кваліфікує зазначені кримінальні правопорушення за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК та призначає покарання, передбачене її санкцією, а остаточне покарання визначає за правилами ст. 71 КК України за сукупністю вироків.
Оскаржуваним вироком суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 22 липня 2017 року та 02 січня 2018 року вчинив два епізоди злочинних діянь, кожен з яких відповідає складу злочину, передбаченому ч.2 ст.186 КК України.
Водночас, як було з`ясовано при розслідуванні та судовому розгляді кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 один з грабежів вчинив до, а другий після ухвалення попереднього вироку Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 грудня 2017 року, яким він засуджений за ч.2 ст.289, ст.69, ст.104 КК України на 3 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців.
Суд першої інстанції прийняв рішення призначити за кожен із злочинів, кваліфікованих за однією частиною статті Особливої частини КК України, що має одну санкцію, окремі покарання та застосувати як вимоги ч. 4 ст. 70, так і вимоги ч.1 ст. 71 КК.
Проте рішення місцевого суду про призначення ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 186 КК України за окремі епізоди грабежу та застосування щодо цього злочину ч.4 ст.70 КК є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Ураховуючи наведене, з вироку місцевого суду підлягає виключенню рішення про призначення окремо покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України за епізодом від 22 липня 2017 року.
Отже, в цій частині суд також неправильно застосував закон України по кримінальну відповідальність.
Доводи апеляційної скарги про суворість покарання є непереконливими.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання, врахував: характер та ступінь тяжкості вчинених у неповнолітньому віці кримінальних правопорушень та дані про його особу, який посередньо характеризувався за місцем навчання, займався в дитячо-юнацькій спортивній школі, проживає з матір`ю, яка приділяє певну увагу вихованню сина.
Звернув увагу суд і на визнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини, відшкодування шкоди потерпілим та їх думку щодо міри покарання, а також на відсутність обставин, які обтяжують покарання.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_8 мінімальне покарання, передбачене в даному випадку кримінальним законом з огляду на санкції інкримінованих злочинів та приписи ч.1 і ч.4 ст.70 та ст.71 КК України. Остаточне покарання, призначене обвинуваченому у відповідності до вимог ст.71 цього Кодексу, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і є справедливим.
Своє рішення місцевий суд належним чином мотивував.
Твердження захисника про можливість пом`якшення призначеного покарання із застосуванням ст.69 КК України є неприйнятними.
За змістом частини першої цієї статті Кодексу рішення про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, суд може прийняти лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, умотивувавши своє рішення.
Пленум Верховного Суду України в п.8 постанови від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснив, що у такому випадку необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.
Враховуючи кількість епізодів злочинної діяльності ОСОБА_8 , наявність корисливих мотивів при вчиненні кримінальних правопорушень проти власності, активну роль серед співучасників, що характеризує його особистість наявністю стійкої внутрішньої орієнтації на злочинний спосіб задоволення потреб, з огляду на конкретні обставини справи, колегія суддів не вбачає обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів та можуть слугувати підставою для призначення більш м`якого покарання відповідно до ст.69 КК України.
Отже, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 червня 2021 року щодо ОСОБА_8 змінити.
На підставі статей 49, 74, 106 КК України звільнити ОСОБА_8 від покарання, призначеного за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про призначення покарання ОСОБА_8 окремо за ч.2 ст. 186 КК України за епізодом від 22 липня 2017 року.
Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст.185, ч.3 ст.186 та ч.1 ст.187 КК України до покарання, обраного судом першої інстанції, а саме:
- за ч.2 ст.185 КК України на чотири місяці арешту;
- за ч.3 ст.186 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі;
- за ч.1 ст.187 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю цих кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, за які ОСОБА_8 засуджений цим вироком та вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 грудня 2017 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, засудити його на 4 роки 1 місяць позбавлення волі.
Призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 грудня 2017 року у виді 1 місяця позбавлення волі та остаточно засудити ОСОБА_8 на 4 роки 2 місяці позбавлення волі.
В іншій частині вирок щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4