Справа № 466/3488/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/767/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 09 липня 2021 року,
з участю прокурора ОСОБА_7 ,
встановила:
цією ухвалою відмовлено в задоволенні спільного клопотання начальника установи начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та голови спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 покликається на те, що він тричі заохочувався адміністрацією установи виконання покарань, а стягнення не накладались.

Зазначає, що є інвалідом ІІІ групи.

Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 09 липня 2021 року та постановити нову, якою задоволити клопотання начальника установи начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та голови спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про його умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора про заперечення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 та залишення ухвали суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Згідно ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" від 26 квітня 2002 року зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Виходячи з вказаної норми закону, умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий строк,

Так, колегія суддів вважає, що процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним і суд першої інстанції, дотримавшись вказаних вимог та вимог закону, всебічно й повно дослідив дані про особу засудженого ОСОБА_6 , який, згідно характеристики, раніше неодноразово судимий, здебільшого за вчинення корисливих злочинів і щодо нього неодноразово застосовувались положення ст.ст. 75, 76 КК України та умовно-дострокове звільнення, однак, належних висновків для себе він не зробив і на шлях виправлення не став та продовжує залишатись особою, яка має стійку кримінальну спрямованість на систематичне скоєння кримінальних правопорушень, що, на думку колегії суддів, свідчить про відсутність позитивних змін у особистості засудженого та неготовність ОСОБА_6 до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що 26 березня 2020 року адміністративною комісією установи, засудженому ОСОБА_6 було відмовлено в застосуванні заохочувальних норм, передбачених ст.ст. 100, 101 КВК України, як такому, що не стає на шлях виправлення.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що незважаючи на наявність у засудженого ОСОБА_6 трьох заохочень та за відсутності у нього стягнень, місцевий суд вірно відмовив в задоволенні спільного клопотання начальника установи начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та голови спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, оскільки, в даному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, а тому для досягнення цілей покарання, з огляду на матеріали справи, умовно-дострокове звільнення засудженого не є виправданим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 09 липня 2021 року відносно засудженого ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3