У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2021 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника персоналу органу пробації ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
його захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання начальника Перечинського РС філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області ОСОБА_4 про скасування іспитового строку та направлення засудженого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, одруженого (має на утриманні малолітню дитину), працівника ТОВ «АВЕ Ужгород», українця, громадянина України, раніше судимого

для відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

у поданні начальник сектору пробації ставить питання про направлення звільненого від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_5 для відбування призначеного йому за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2018 року покарання у виді позбавлення волі строком на три роки. Посилається на те, що вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_5 надійшов на виконання до Перечинського РВ з питань пробації 27 листопада 2018 року. 10 грудня 2018 року засудженого ОСОБА_5 було поставлено на облік та ознайомлено з умовами і порядком відбування покарання, з наслідками вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, отримано підписку про те, що у разі систематичного порушення громадського порядку чи порушення умов відбування покарання, звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути скасовано судом, а його направлено для реального відбування призначеного покарання; згідно зі ст. 13 КВК України стосовно засудженого ОСОБА_5 було винесено постанову про встановлення днів явки на реєстрацію та визначено дні явки другий та четвертий понеділок кожного місяця, за що він особисто розписався. Вказує, що під час перебування на обліку ОСОБА_5 зарекомендував себе з негативної сторони. Так, 26 грудня 2018 року засуджений не з`явився на реєстрацію до Перечинського підрозділу пробації, а 14 січня 2019 року надав пояснення про те, що перепоною стало перебування на службі у військовій частині НОМЕР_1 . Оскільки підтверджуючу довідку ним надано не було, тому йому винесено застереження у вигляді письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та проведено профілактичну бесіду щодо недопущення порушення умов реєстрації. Однак дане попередження було анульоване, так як згідно довідки командира військової частини НОМЕР_1 №1303 від 01 липня 2019 року, 26 грудня 2018 року солдат ОСОБА_5 перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 . Однак 25 лютого 2019 року ОСОБА_5 знову не з`явився для реєстрації, а 01 березня 2019 року надав пояснення про те, що хворів, однак довідку від лікаря надати не може, так як не звертався за медичною допомогою. Цього ж дня йому винесено застереження у вигляді письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та проведено профілактичну бесіду щодо недопущення порушень умов реєстрації. 25 березня 2019 року ОСОБА_5 знову не з`явився на реєстрацію, а 08 квітня 2019 року надав пояснення про те, що не з`явився для реєстрації, так як перебував на службі у військовій частині та зобов`язався надати підтверджуючу довідку 12 квітня 2019 року. Однак через неявку ОСОБА_5 22 квітня та 13 травня 2019 року на реєстрацію до Перечинського підрозділу пробації, останнім було зроблено запити до ІНФОРМАЦІЯ_2 для підтвердження факту перебування засудженого на військовій службі. 27 травня 2019 року з ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшла відповідь № 894, згідно якої ОСОБА_5 призваний на військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 , однак з 25 січня 2019 року рахується таким, що самовільно залишив частину. 27 травня 2019 року ОСОБА_5 знову не з`являється для реєстрації, про що 30 травня 2019 року стверджував, що допустив вищевказані порушення через перебування у військовій частині, а останнім часом на полігоні села Оріховиця. Оскільки в особовій справі містяться відомості з військового комісаріату про те, що ОСОБА_5 з 25 січня 2019 року вважається таким, що самовільно залишив частину, йому було винесено попередження за неявки на реєстрацію 25 березня, 22 квітня, 13 та 27 травня 2019 року без поважних на те причин. У свою чергу ОСОБА_5 зобов`язувався підтвердити поважність причин своєї неявки відповідними довідками. Так, засуджений надав до підрозділу пробації довідку в/ч НОМЕР_1 від 25 березня 2019 року, у якій зазначено, що солдат ОСОБА_5 перебуває на військовій службі з 15 липня 2016 року по теперішній час. Оскільки відомості у вказаній довідці не збігались з відомостями, наданими військоматом, підрозділом пробації зроблено запит до в/ч НОМЕР_1 з метою підтвердження перебування у військовій частині (на військовій службі) ОСОБА_5 у дні, в які він не з`являвся для реєстрації. Згідно відповіді військової частини № НОМЕР_2 від 01 липня 2019 року, ОСОБА_5 був відсутній на військовій службі 25 березня, 22 квітня та 13 травня 2019 року як такий, що самовільно залишив військову частину з 22 січня 2019 року по 14 травня 2019 року; крім цього військовою частиною надано витяг з наказу № 103 від 16 травня 2019 року, згідно якого солдат ОСОБА_5 звільнений у запас та виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Оскільки засуджений допустив п`ять неявок на реєстрацію до Перечинського РС філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області без поважних на те причин, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, тому просить подання задовольнити.

У судовому засіданні начальник органу пробації ОСОБА_4 своє подання підтримала та просила таке задовольнити, посилаючись на викладені у ньому обставини, зазначивши також, що пояснення засудженого та відповідні їм докази суперечать одне одному, поважності причин його неявки для реєстрації такі не підтверджують.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні також підтримав подання та зазначив, що надані захисником докази про наявність у засудженого доходів у період його неявки до органу пробації не свідчать про отримання таких доходів саме за місцем несення військової служби.

У свою чергу засуджений ОСОБА_5 просив у задоволенні подання органу пробації відмовити, оскільки дійсно протягом 2019 року перебував на військовій службі і чому військова частина надала відносно нього такі відомості йому невідомо. Пояснював, що оскільки є водієм-механіком БМП-1, БМП-2, тому в цей період переважно знаходився на полігоні в селі Оріховиця Ужгородського району, де служба йде щодобово (як правило кожну третю добу), але бувало заступав і частіше, та відповідно отримував заробітну плату; там необхідно ночувати і залишати місце дислокації забороняється.

Захисник засудженого адвокат ОСОБА_6 у судовому засідання також заперечив проти задоволення клопотання органу пробації та подав докази отримання ОСОБА_5 доходів у період 2019 2020 років, зазначивши додатково, що умислу порушувати умови звільнення засуджений не мав та не має, навпаки, є працевлаштованим, створив сім`ю, де народилася дитина, приймав безпосередню участь у відсічі збройній агресії на Сході України, за що удостоєний військових нагород, в тому числі і від президента, а тому вважає, що подання не може бути задоволене.

Обміркувавши пояснення учасників розгляду, дослідивши матеріали подання, суд приходить до такого.

Згідно до п. 8 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд вирішує питання про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком суду.

Так, відповідальність осіб, звільнених від відбуття покарання з випробуванням регламентована у ст. 166 КВК України, зокрема у ч. 2 передбачено, що якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки, відділ з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбуття призначеного покарання. При цьому, як зазначено у ч. 3, невиконання обов`язків вважається таке, коли засуджений не виконав хоч один з обов`язків, які було покладено на нього судом.

За цим законом направлення засудженого впродовж іспитового строку для відбування призначеного покарання настає у двох випадках: коли засуджений в період проходження іспитового строку не виконує покладених на нього судом одного чи кількох обов`язків (при цьому суд у кожному випадку повинен з`ясувати причини їх невиконання) або якщо засуджений протягом іспитового строку систематично (три і більше рази) вчиняв правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення, що дає суду підстави для висновку про небажання засудженого стати на шлях виправлення і необхідності направлення його для реального відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів подання, вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2018 року затверджено угоду про визнання винуватості від 18 вересня 2018 року, укладену між прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за якою останнього визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. На підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання (а. ос. с. 2-3).

Вказуючи на порушення ОСОБА_5 покладених на нього вказаним вироком суду обов`язків, а саме обов`язку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, порушення якого засуджений допустив п`ять разів, начальник органу пробації подала до суду дане клопотання (а. ос. с. 98, 99-101).

Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 20 січня 2020 року у задоволенні вказаного подання було відмовлено через встановлення судом наявності у засудженого поважних причин неявки та відповідно передчасність такого подання (а. ос. с. 142-145).

Натомість ухвалою Львівського апеляційного суду від 15 березня 2021 року за апеляційною скаргою прокурора, вказану ухвалу суду першої інстанції скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції. Судом зокрема зазначено, що місцевий суд не з`ясував дати звільнення засудженого з військової служби та зокрема того, чи перебував ОСОБА_5 на службі 27 травня 2019 року як про це заявляв останній під час апеляційного розгляду (а. ос. с. 220-225).

Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 оку № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» згідно з ч. 2 ст.78 КК України суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Так, з матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 , зокрема з Листка реєстрації слідує, що такий не з`явився для реєстрації до органу пробації п`ять раз 25 лютого, 25 березня, 22 квітня, 13 та 27 травня 2019 року (а. ос. с. 16), з приводу чого у першому випадку пояснював, що хворів, однак до лікаря за наданням медичної допомоги не звертався, оскільки не має підписаної декларації з лікарем (а. ос. с. 54), у другому вказував на те, що знаходився за місцем несення служби у ВЧ № НОМЕР_3 АДРЕСА_1 (а. ос. с. 59), а у трьох решта посилався на те, що перебував на військовій службі переважно на полігоні, що в АДРЕСА_2 (а. ос. с. 70).

В той же час, підставою для скасування іспитового строку, згідно з вимогами ст. 166 КВК України, є невиконання засудженим покладених обов`язків та його небажання стати на шлях виправлення.

При скасуванні звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням необхідно з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Вказана стаття, до поважних причин неявки засудженого до кримінально-виконавчої інспекції відносить несвоєчасне одержання запрошення, хворобу та інші обставини, що фактично позбавляють засудженого своєчасно прибути за викликом.

Судом на підставі повідомлення військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 27 травня 2019 року встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 17 травня 2016 року призваний на військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , на облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 не ставав; 25 січня 2019 року рахується самовільно залишившим частину (а. ос. с. 69).

В той же час довідкою т. в. о. командира військової частини НОМЕР_1 від 25 березня 2019 року № 790 підтверджується, що солдат військової служби за контрактом ОСОБА_5 з 15 липня 2016 року по теперішній час перебуває на військовій службі у ВЧ НОМЕР_1 АДРЕСА_1 (а. ос. с. 74).

Ще одна інформація, що міститься у матеріалах особової справи на засудженого ОСОБА_5 , а саме повідомлення командира військової частини НОМЕР_1 від 01 липня 2019 року № 1303, свідчить зокрема про те, що в період 25 березня 2019 року, 22 квітня 2019 року, 13 травня 2019 року солдат військової служби за контрактом ОСОБА_5 був відсутній на військовій службі у військовій частині, так як рахувався таким, що самовільно залишив військову частину з 22 січня по 14 травня 2019 року. Також у повідомленні вказано, що 14 травня 2019 року солдат ОСОБА_5 прибув на військову службу до військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , та 17 травня 2019 року знаходився на військовій службі. Станом на сьогоднішній день солдат ОСОБА_5 звільнений з лав Збройних Сил України та виключений зі списків особового складу, про що також до повідомлення долучено витяг з наказу командира в/ч (а. ос. с. 93).

Натомість згідно зазначеного витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 103 від 16 травня 2019 року, солдата військової служби за контрактом ОСОБА_5 , що перебуває у розпорядженні командира частини, звільненого наказом від 16 травня 2019 року № 24-рс з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту, з 16 травня 2019 року виключено також із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а. ос. с. 94).

Отже, судом встановлено, що всі зібрані органом пробації та надані суду докази на підтвердження систематичного невиконання засудженим ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків містять розбіжності, та навіть при новому розгляді справи за створених судом умов для забезпечення рівних прав у наданні доказів на підтвердження своїх позицій і доведенні судом їх переконливості, не були усунуті ні ініціатором клопотання, ні прокурором. Сам факт невиконання засудженим покладених на нього судом і органом пробації обов`язків, без з`ясування їх причин, не може розцінюватися як небажання стати на шлях виправлення та не є підставою для задоволення подання про скасування звільнення від відбуття покарання з випробуванням.

За вказаних обставин суд приймає до уваги докази, надані стороною захисту, які свідчать про те, що засуджений ОСОБА_5 як у грудні 2018 року, так і за І ІІ квартал 2019 року отримував виплату військовослужбовців (за кодом доходу 185), джерело отримання доходів військова частина НОМЕР_1 (код НОМЕР_4 ), а відтак дійсно працював військовослужбовцем за контрактом у вказаній військовій частині.

На спростування небажання засудженого стати на шлях виправлення на думку суду свідчать також наявні у матеріалах подання копії нагород, отриманих ОСОБА_5 за період несення служби у Збройних силах України, зокрема грамота за успішне виконання бойових завдань, сумлінне виконання своїх службових обов`язків по захисту суверенітету і територіальної цілісності України в зоні проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, відзнакою Президента України «За участь в антитерористичній операції» та відзнакою «За вірність присязі» (а. ос. с. 129, 133, 134, 135, 136, 137), а тому законних підстав для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направленням останнього для відбування призначеного покарання немає.

Отже, на підставі наведеного суд вважає, що в задоволенні подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням стосовно ОСОБА_5 слід відмовити через відсутність переконливих доказів того, що останній не бажає стати на шлях виправлення, умисно ухиляється від явки на реєстрацію, умисно не виконує покладені на нього судом обов`язки чи вчиняє адміністративні правопорушення, а посилання ініціатора подання на неявки засудженого на реєстрацію без поважних причин не знайшли свого підтвердження та систематичними не були.

Керуючись ч. 1 ст. 78 КК України, ст. 166 КВК України, ст. 369-372, 539 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

у задоволенні подання начальника Перечинського РС філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області про скасування засудженому ОСОБА_5 звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення останнього для відбування призначеного йому за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2018 року покарання у виді позбавлення волі відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Перечинський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий: ОСОБА_1