ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/712/22 Справа № 212/8386/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 грудня 2021 року про продовження строку тримання під вартою у кримінальних провадженнях № 0001865, 0002184, 0002256, 0002404 щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 грудня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 лютого 2022 року та визначена застава у розмірі 20 розмірів прожиточного мінімуму для працездатних осіб, що становить 45400 грн.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції, оцінивши обставини, дійшов висновку, що ризики, передбачені п.п. 1,5 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, існують, а більш м`який запобіжний захід не зможе в повній мірі запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду даного кримінального провадження.

В апеляції:
- обвинувачений просить застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його реєстрації.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги обвинувачений посилається на недоведеність встановлених судом ризиків.
Зазначає, що перебуває під вартою третій рік, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, можливість працевлаштування.

Заслухавши обвинуваченого, який просив задовольнити апеляційну скаргу та обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін з огляду на наступне.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, а також існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.
Колегія суддів також зважає на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні, в тому числі, тяжкого злочину, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна, усвідомлюючи відповідальність, яка загрожує йому у разі доведеності вини, раніше судимий, не працевлаштований, постійного доходу не має, а тому за даних обставин він може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, що відповідає, та є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінуються останньому, та більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, як на це вказує обвинувачений в апеляційній скарзі, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Твердження обвинуваченого про те, що він має міцні соціальні зв`язки, а саме, матір, яка страждає на певні захворювання, постійне місце проживання, де зможе перебувати під домашнім арештом, а також те, що до суду першої інстанції було надано довідку щодо можливості його працевлаштування, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, не є самодостатньою підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки заявлені ризики є реальними, продовжують існувати та для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого суд першої інстанції обґрунтовано продовжив йому строк тримання під вартою.
Посилання обвинуваченого на те, що він має 5 дітей та надав копію свідоцтва про народження одного з них колегія суддів вважає безпідставним, оскільки зазначене не підтверджується відповідними документами, окрім того судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 дітей на утриманні не має.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та такою, яка не підлягає скасуванню з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, а тому колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 грудня 2021 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4