Справа № 364/734/21
Провадження № 1-кп/364/109/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2021 року, Володарський районний суд Київської області, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представник потерпілої сторони ОСОБА_6 ,

представника Білоцерківського районного сектору № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в м. Києві та Київській області ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 по кримінальному провадженню щодо обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Володарського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження щодо обвинувачення ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні ставив питання щодо розгляду заявленого ними клопотання про визнання речових доказів недопустимими, неналежними та незаконними, яке подане до суду 23.09.2021 року.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання свого захисника.
Прокурор заперечив щодо задоволення клопотання, вважає доводи, викладені захисником необґрунтованими, а клопотання передчасним.
Представник потерпілої сторони щодо розгляду клопотання підтримала думку прокурора.

Суд, вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши вказане клопотання встановив, що вказане клопотання не підлягає до задоволення, оскільки не відповідає вимогам КПК України та є передчасним, враховуючи наступне.

Так, статтею 89 КПК України передбачено, що суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Натомість, на даному етапі судового розгляду кримінального провадження суд позбавлений можливості встановити факт очевидної недопустимості доказу, вказаного у клопотанні захисника, та встановлення такого факту можливе лише під час ухвалення судом остаточного рішення суду за наслідками судового розгляду, шляхом дослідження цього доказу у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження, та які ще не були дослідженні судом.

При цьому, ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

Очевидної недопустимості доказу на цій стадії судового провадження без дослідження його в взаємозв`язку з іншими доказами, суд не вбачає можливим й вважає передчасним вирішувати питання про його очевидну недопустимість.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 89, 331, 350, 358, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про визнання частини доказів недопустимими - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1