Номер провадження: 11-сс/813/1433/21
Номер справи місцевого суду: 504/3373/21 1-кс/504/908/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 18 вересня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні №0000695 від 15.09.2021 року,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Оскаржуваною ухвалоюобрано щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, до 14 листопада 2021 року. Визначено розмір застави, в розмірі 12 000 000,00 (дванадцяти мільйонів) грн.

Рішення суду мотивоване тим, що станом на день розгляду даного клопотання існують обґрунтовані ризики того, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, впливати на ще недопитаних свідків та потерпілого, а тому більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення запобігання цих ризиків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, зокрема, захисник стверджує, що:

- ані з протоколу допиту потерпілого, свідка, ані з протоколу обшуку, ані з інших документів не вбачається інформація або факти, які б підтверджували обґрунтованість підозри;

- необґрунтованість підозри саме за ч.5 ст.185 КК України також підтверджує і ненадання слідчому судді доказів розміру суми викрадених грошей;

- слідчим суддею не було достовірно встановлено час фактичного затримання підозрюваного;

- розмір застави був визначений слідчим суддею у розмірі, зазначеної потерпілим суми викрадених грошей, яка для підозрюваного є непомірною. Слідчим суддею не було обґрунтовано необхідність виходу за межі, встановленого законом розміру застави;

- підозрюваному не відомі місця проживання свідка та потерпілого, з цими особами він не знайомий, докази спроб впливу на них підозрюваним слідчому судді не надані;

- тяжкість злочину є недостатнім чинником при оцінці наявності ризику переховування від правосуддя;

- відсутність постійного місця роботи само по собі не свідчить про існування ризику переховування від досудового розслідування, як і про жодний інший ризик.

Посилаючись на викладене, захисник просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Позиції учасників судового розгляду.
У судовому засіданні ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_7 підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги

Прокурор ОСОБА_11 зазначив, що ризики, наведені у клопотанні слідчого, доведені та продовжують мати місце, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, як таку, що є законною та обґрунтованою.

Прокурор також звернув увагу, що за зазначеним підозрюваним місцем мешкання проживає не його дружина та діти, на яких посилається захисник у якості міцних соціальних зв`язків, а інша особа, також затримана у рамках даного кримінального провадження.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч.1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Щодо посилань апеляційної скарги на необґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри протоколом допиту потерпілого, свідка та протоколом обшуку, а також необґрунтованості її кваліфікації саме за ч.5 ст.185 КК України, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Згідно матеріалів поданого клопотання, 17 вересня 2021 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Аналіз норм КПК України дає підстави дійти до висновку про те, що КПК України оперує поняттям доказування, яке у даному випадку втілюється у понятті «обґрунтованість підозри», а також у стандарті «достатніх підстав».

Разом з тим, чинним КПК України не визначено саме поняття «обґрунтованість підозри».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Таким чином, при повідомлені особі про підозру при вказаних обставинах, КПК України передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав».

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням і є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри (рішення ЄСПЛ у справах «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 та «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Аналогічно, в п. 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» наведено поняття «обґрунтована підозра», яке означає, що існують факти й інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Крім того, відповідно до практики ЄСПЛ, розумна підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про яку йдеться у статті 5 (підпункт с) пункту 1) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.

Також ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, черга до яких надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, відповідно обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Крім того, відповідно до п. 73 рішення «Степуляк проти Молдови» (Stepuleac v. Moldova), 8207/06, 6 листопада 2007 року, ЄСПЛ вказує на те, що інформація, яка перебуває у розпорядженні об`єктивного спостерігача, повинна давати можливість останньому дійти висновку щодо можливості причетності особи до вчинення конкретного правопорушення.

Стандарт переконання «обґрунтована підозра» достатньо вимогливий, хоча значно слабкіший за стандарт «поза розумним сумнівом», який вимагається для кримінального засудження.

При цьому, на етапі досудового розслідування слідчий суддя неуповноважений вирішувати питання, які підлягають вирішенню судом під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, з`ясовувати наявність складу кримінального правопорушення в діях підозрюваної особи, правильність кваліфікації цих дій, оцінювати докази у справі з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Крім того, враховуючи положення п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України, відповідно до якої повідомлення про підозру є лише початковою стадією притягнення до кримінальної відповідальності, оцінка обґрунтованості підозри не повинна пред`являти до наданих доказів у кримінальному провадженні таких же високих вимог, як під час прийняття рішення про висунення обвинувачення чи прийняття рішення судом по суті розгляду кримінального провадження.

Слідчий суддя повинен, ґрунтуючись на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, встановити певну співрозмірність між рівнем обмеження прав і свобод підозрюваного, з одного боку, та між рівнем обґрунтованості повідомленої підозри, з іншого.

Підозра, повідомлена ОСОБА_8 , підтверджується: заявою громадянина ОСОБА_12 про вчинення злочину; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 ; протоколами допиту свідка ОСОБА_13 ; рапортом оперативних підрозділів, щодо встановлення осіб, що вчинили злочин; протоколом огляду місця події від 15.09.2021; протоколами затримання ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та ОСОБА_15 в порядку ст. 208 КПК України; протоколом обшуку від 16.09.2021; відеозаписами з камер АЗС «Socar» на місці вчинення злочину; відеозаписами з камер безпечного міста за маршрутом потерпілого ОСОБА_12 та в подальшому за маршрутом відходу підозрюваних; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Враховуючи вимоги п.1 ч. 1 ст. 194 КПК України, які узгоджуються з наведеними рішеннями ЄСПЛ, слідчий суддя, не вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_8 , належність та допустимість наданих стороною обвинувачення доказів, виходячи лише з фактичних даних, що містяться в матеріалах, доданих до клопотання, дійшов правильного висновку про наявність обґрунтованої підозри, тобто його причетність до вчинення злочину за викладених у клопотанні обставин.

Твердження захисника про те, що слідчим суддею не було достовірно встановлено час фактичного затримання підозрюваного апеляційний суд відхиляє, адже вони спростовуються змістом мотивувальної частини оскаржуваної ухвали, з якої вбачається, що слідчий суддя встановив, що. ОСОБА_8 було затримано на підставі ст. 208 КПК України 16 вересня 2021 року о 17:45 год.

Вищенаведена дата та час затримання підтверджується наявною у матеріалах справи копією протоколу затримання від 16.09.2021 року. У підтвердження ж доводи про те, що ОСОБА_8 було затримано 15.09.2021 року стороною захисту не було надано жодних доказів.

Апеляційний суд, відхиляючи посилання захисника захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на відсутність ризику впливу на свідків, з огляду на те, підозрюваному не відомі особи свідків та потерпілого як і місця їх проживання, звертає увагу на наступне.

В частині існування ризику впливу підозрюваного на потерпілих та свідків в рамках кримінального провадження, слідчим суддею було враховано, що перебування у статусі підозрюваного може викликати у ОСОБА_8 активні дії щодо впливу на свідків, з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки жоден зі свідків безпосередньо судом допитані не були, а показання, що надавалися на досудовому розслідуванні, не можуть лягти в обґрунтуванні судових рішень.

Крім того, оскільки у випадку подальшого можливого направлення обвинувального акту до суду відносно ОСОБА_8 свідки будуть допитуватися безпосередньо судом, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризику ймовірного впливу підозрюваним на потерпілих та свідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ч.4 ст.95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано у порядку, передбаченому ст.225 цього кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Отже, лише з моменту надання показань свідками у суді першої інстанції під час розгляду справи та їх повної фіксації на технічному носії такі показання, з огляду на положення стст.84, 95 КПК, набувають ознак доказу в кримінальному провадженні.

Посилання ОСОБА_8 на його необізнаність щодо осіб свідків та потерпілих апеляційний суд до уваги не приймає, як спосіб самозахисту, з огляду на обґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри.

Апеляційний суд, відхиляючи доводи апелянта на неможливість посилання на тяжкість покарання при оцінці вірогідності втечі, враховує обставини інкримінованих злочинів на підставі обвинувального акту, з якого вбачається, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна (відповідно до вимог ст. 12 КК України), у зв`язку з чим тяжкість покарання є достатнім мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Соціальні зв`язки ОСОБА_8 , на які звертає увагу його захисник, апеляційний суд відхиляє, оскільки, на переконання апеляційного суду, такі не є достатньо переконливими, щоб нівелювати вище зазначені ризики, обставини щодо перебування на утриманні обвинуваченого дружини та дітей, належними доказами стороною захисту підтверджені не були.

Крім того, захисником не надано будь-яких документів на підтвердження доводів щодо працевлаштування підозрюваного та джерел його доходів, а отже апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок слідчого судді щодо наявності ризику вчинення ОСОБА_8 інших кримінальних правопорушень.

Щодо обраної слідчим суддею розміру застави ОСОБА_8 , апеляційний суд, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та соціального стану підозрюваного, доведених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вважає, що обрана застава, здатна забезпечити виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків.

Окрім того, апеляційний суд зауважує, що попри відповідні твердження стороною захисну ані у суді першої інстанції, ані у апеляційному суді не було надано жодних доказів, які б дозволили оцінити майновий стан обвинуваченого.

Тож обставини, на які посилаються обвинувачений та його захисник, апеляційний суд вважає недоведеними та недостатньо переконливими для висновку про необхідність зменшення визначеного розміру застави.

Матеріали справи не містять відомостей про обставини, які б унеможливлювали перебування підозрюваною під вартою.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що за наявності ризиків, на які посилається сторона обвинувачення, неможливим є застосування жодного із більш м`яких запобіжних заходів забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, тому застосування тримання під вартою, на даному етапі є виправданим.

Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Аналізуючи вищевикладені обставин в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статями 177, 178, 370, 372, 376, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 18 вересня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні №0000695 від 15.09.2021 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4