Житомирський апеляційний суд
Справа №285/1627/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №285/1627/21 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду від 05 квітня 2021 року відносно
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого:
АДРЕСА_1
обвинуваченого у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України,
в с т а н о в и в:
зазначеним вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду від 05 квітня 2021 року, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, та призначено йому покарання:
- за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень;
- за ч.4 ст.358 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.
Покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На підставі ч.3 ст.72 КК України призначені покарання у виді штрафу та обмеження волі складанню не підлягають і визначено виконувати самостійно.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судової технічної експертизи документів в сумі 1307 (одна тисяча триста сім) грн. 60 коп.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, досудовим розслідуванням встановлено наступні обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, а саме, що з метою уникнення від встановленої Законом відповідальності за керування транспортним засобом без передбаченого дозволу (посвідчення водія), ОСОБА_7 , в порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України №340 від 8 травня 1993 року «Про затвердження положення про порядок видачі посвідчення водія та допуск громадян до керування транспортним засобом», а саме п.16, згідно якого посвідчення водія на право керування транспортним засобом однієї з категорій видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, встановленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний і практичний іспити в сервісному центрі МВС, у 2020 році діючи умисно, протиправно, з метою подальшого використання підробленого посвідчення водія, вступив у змову з невстановленою під час досудового розслідування особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, та усвідомлюючи злочинний характер своїх дій щодо пособництва у вчиненні підроблення офіційного документа (посвідчення водія), надав невстановленій досудовим слідством особі свої анкетні дані та фотокартку для подальшого їх внесення до підробленого документу, а також грошові кошти в сумі 7000 грн., чим створив сприятливі умови для вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.
У подальшому вищевказана невстановлена особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, у невстановленому під час досудового розслідування місці виготовила підроблений документ посвідчення водія, який надає право керувати транспортним засобом та видається в установленому Законом порядку з дотриманням певної процедури, а саме бланк посвідчення водія, серія і номер НОМЕР_1 , видане 01.09.2020 року, в яке внесла анкетні дані та фотографію ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно висновку експерта, наданий на дослідження бланк посвідчення водія серією та номером НОМЕР_1 , видане 01.09.2020 року не відповідає аналогічним, що знаходяться в офіційному обігу на території України, оскільки виготовлене комбінованим способом з використанням термосублімаційного та термотрансферного способів друку.
Крім того, 05 березня 2021 року близько 23 год. 40 хв., ОСОБА_7 , керуючи легковим автомобілем, марки «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_2 , по вулиці Івана Франка м.Новоград-Волинський за порушення правил дорожнього руху, був зупинений працівниками СРПП Новоград-Волинського РВП ГУНП в Житомирській області. В подальшому, усвідомлюючи та розуміючи протиправний характер і значення своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, надав для перевірки працівникам указаного підрозділу поліції посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 01.09.2020 року, яке згідно висновку експерта не відповідає аналогічним, що знаходяться в офіційному обігу на території України, оскільки виготовлене комбінованим способом з використанням термосублімаційного та термотрансферного способів друку, яке він умисно використовував як завідомо підроблений документ - посвідчення водія, що містить зафіксовану на матеріальному носію інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру та може бути використаний як документ, що видається повноважними (компетентними) особами органів державної влади - сервісними центрами МВС.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України, як пособництво у підробленні офіційного документа, яке видається та посвідчується установою, яка має право видавати та посвідчувати такий документ і яке надає права або звільняє від обов`язків з метою його використання, та за ч.4 ст.358 КК України, як використання завідомо підробленого документа.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , просить скасувати вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду від 05 квітня 2021 року та пом`якшити міру покарання. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що не зможе виконати вказаний вирок, оскільки не працює та дуже великий строк умовного покарання. Зазначає, що суд першої інстанції порушив його процесуальні права, розглянув справу без його участі та участі його захисника, не роз`яснив йому прав та його положення в даному провадженні. Крім того, зазначає, що не доведено, що він керував транспортним засобом з вказаним посвідченням водія, так як поняті і свідки не були присутні та допитані слідством.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали судового провадження, а також вирок суду в межах, передбачених, ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого слід задовольнити частково з таких підстав.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст.1 КПК України).
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Параграфом 1 глави 30 КПК України регламентовано порядок проведення спрощеного провадження щодо кримінальних проступків.
Як витікає з приписів ст.381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.
На думку колегії суддів, вимоги кримінально-процесуального закону про проведення спрощеного провадження щодо кримінальних проступків, судом першої інстанції були дотримані належним чином.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 01.04.2021 року до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, відомості про які внесено до ЄРДР за №0000048 разом з клопотанням прокурора про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.
Підставою для розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку у спрощеному провадженні є встановлення прокурором під час досудового розслідування, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, не заперечують проти такого розгляду (ч.1 ст.302 КПК України). В такому випадку прокурор має право надіслати до суду обвинувальний акт, в якому зазначає клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
При цьому, положеннями ст.382 КПК України передбачено, що вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Як убачається з наданих матеріалів, обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 було розглянуто у спрощеному порядку, без проведення судового розгляду і виклику учасників кримінального провадження у відповідності до вимог статей 381-382 КПК України, оскільки до обвинувального акту долучена письмова заява обвинуваченого, відповідно до якої ОСОБА_7 добровільно у присутності свого захисника беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних проступках, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, згоден на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без його участі. При цьому обвинуваченому ОСОБА_7 роз`яснено, що у разі надання ним згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку, він буде позбавлений права оскаржувати вирок з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини (а.8).
Відповідно до частини 5 статті 382 КПК вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 цього Кодексу.
Статтею 394 КПК регламентовано питання особливостей апеляційного оскарження окремих категорій судових рішень. Зокрема, відповідно до ч.1 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Отже, законодавець виключив можливість оскарження вироків, постановлених у порядку статей 381, 382 КПК України, у апеляційному порядку з вищевказаних підстав, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 в частині розгляду судом першої інстанції матеріалів провадження за його відсутності та відсутності його захисника, а також не доведення того, що він керував транспортним засобом з вказаним посвідченням водія, апеляційним судом не перевіряються.
Разом з тим, заслуговують на увагу доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання, з огляду на наступне.
Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Метою покарання є попередження вчинення нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Так, відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним й достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з вироку, обґрунтовуючи висновок щодо виду та міри призначеного ОСОБА_7 покарання за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України та за ч.4 ст.358 КК України суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків, особу обвинуваченого, який раніше не судимий (а.58), згідно з довідкою «Новоград-Волинського міськрайонного територіального медичного об`єднання» ОСОБА_7 за психіатричною допомогою не звертався (а.60), згідно з довідкою Новоград-Волинського наркологічного відділення на диспансерному обліку не перебуває (а.61), відповідно до характеристики за місцем проживання зарекомендував себе з задовільної сторони, скарг відносно його поведінки не надходило (а.64); щире каяття, яке виразилось в усвідомленні ним своєї провини та засудженні своєї протиправної поведінки, а також активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення, як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відсутність обтяжуючих покарання обставин,
Врахувавши вказані обставини, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання в межах санкції статей обвинувачення у виді штрафу та у виді обмеження волі із застосуванням положень ст.75 КК України, оскільки виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства в умовах здійснення контролю за його поведінкою, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
В той же час, на переконання апеляційного суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання, суд першої інстанції не дотримався вимог ст.70 КК України та не в повній мірі врахував вимоги ст.72 КК України.
Так, статтею 70 КК України регламентовано порядок призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, а статтею 72 КК України правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення.
У відповідності до вимог ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Згідно з ч.3 ст.72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Разом із тим, суд першої інстанції, призначивши покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , окремо за кожен кримінальний проступок, що входить у відповідну сукупність, не визначив остаточне покарання за сукупністю правопорушень саме шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, як того вимагають приписи ч.1 ст.70 КК України.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що положення ч.1 ст. 70 КК України передбачають принцип поглинення покарання, тоді як ч.3 ст.72 КК регулює призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень лише в частині застосування принципу складання покарань.
Згідно роз`яснень, які містяться в абзаці четвертому п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом повного або часткового їх складання заміна покарань провадиться за правилами, передбаченими ст.72 КК. Коли за злочини, що утворюють сукупність, призначено основні покарання різних видів, які не підлягають заміні (штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю), суд може застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим або призначити кожне з них до самостійного виконання.
Отже, за змістом цих роз`яснень, у разі призначення основних покарань різних видів, які не підлягають заміні, суд має застосувати вимоги ст.70 КК України і визначити остаточне покарання у виді сукупності цих покарань, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим або призначити кожне з них до самостійного виконання.
Таким чином, колегією суддів встановлено неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.ст.70, 72 КК України, що є підставою для зміни вироку, що чітко передбачено п.4 ч.1 ст.409 КПК України.
Європейський суд з прав людини, у справі "Скоппола проти Італії" від 17.09.2009 зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. У справі "Бакланов проти Росії" від 09.06.2005 та "Фрізен проти Росії" від 24.03.2005, суд зазначив, що "досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним", а у справі "Ізмайлов проти Росії" від 16.10.2008 суд встановив, що "для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий і надмірний тягар для особи".
При цьому, апеляційний суд погоджується з видом та розміром призначеного судом першої інстанції покарання окремо за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України та ч.4 ст.358 КК України та вважає за необхідне, враховуючи встановлені судом обставинами, які впливають на вид і розмір покарання, зокрема дані, що позитивно характеризують обвинуваченого та наявність обставин, що пом`якшують покарання, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за сукупністю злочинів призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Таким чином, на підставі п.4 ч.1 ст.408, п.4 ч.1 ст.409 КПК України, вирок суду першої інстанції слід змінити та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю проступків, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді обмеженні волі строком на 1 рік, на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік.
Призначене судом апеляційної інстанції покарання у такий спосіб, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є законним, доцільним та справедливим.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду від 05 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання.
Призначити ОСОБА_7 покарання:
- за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8500 гривень;
- за ч.4 ст.358 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.
На підставі ст.76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Виключити з резолютивної частини вироку посилання суду на положення ч.3 ст. 72 КК України щодо самостійного виконання покарання у виді штрафу та обмеження волі.
В решті вирок залишити без змін.

На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді :