СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-м/759/49/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України стосовно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Стара Синява Старосинявського р-ну Хмельницької обл., українця, громадянина України, який здобув середню освіту, неодружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , засуджений вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу - Юрги від 13.06.2019 за ч. 3 ст. 30 ч. 5 ст. 288.1 КК Російської Федерації до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму,

ВСТАНОВИВ:
До Святошинського районного суду м. Києва 29.09.2021 надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу - ОСОБА_5 від 13.06.2019 стосовно засудженого ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України.
Як вбачається з даного клопотання та додатків до нього, вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу - ОСОБА_5 від 13.06.2019, ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30 ч. 5 ст. 288.1 КК Російської Федерації, тобто у замаху на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений групою осіб за попередньою змовою, в особливо великому розмірі, та засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.
Строк відбування покарання обчислюється засудженому ОСОБА_4 обчисляється з дня набрання вироком законної сили, тобто 28.06.2019 року. Також у строк позбавлення волі зараховано час перебування ОСОБА_4 під вартою, а саме з 19.04.2019 до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день тримання під вартою за один день відбування покарання у виправній колонії суворого режиму.
У судове засідання представник Міністерства юстиції України не прибув, про час, день, місяць, рік і місце розгляду клопотання повідомлений належний чином, шляхом вручення повідомлення про виклик уповноваженій особі. У самому клопотанні міститься прохання про розгляд клопотання без участі представника.

Вислухавши думку прокурора, який не заперечував щодо розгляду клопотання за відсутності представника Міністерства юстиції України, суд вважає за можливе провести судовий розгляд даного клопотання за відсутності представника Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалося.

У судовому засіданні прокурор клопотання Міністерства юстиції України підтримав та просив його задовольнити.

Вислухавши думку прокурора, ретельно дослідивши клопотання та додатки до нього, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 КК України Громадяни України та особи без громадянства, що постійно проживають в Україні, які вчинили кримінальні правопорушення за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Виконуючи вище вказані вимоги, а також положення ч. 3 ст. 603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою КПК України, суд зазначає, що чинними на території України є Конвенція про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 та Європейська конвенція про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970, які ратифіковані Україною 22.09.1995 та 26.09.2002 відповідно.

Згідно із ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970 санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно із її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.

Пунктом b) ч. 1 ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 передбачено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11.

Згідно із п. а), с), d) ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган повинен враховувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими ніякі мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачити за вчинення злочину або злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 засуджену особу може бути передано за цією Конвенцією тільки за таких умов:

a) якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку;

b) якщо рішення є остаточним;

c) якщо на час отримання запиту про передачу засуджена особа має відбувати покарання впродовж якнайменш шести місяців або якщо їй винесено вирок до ув`язнення на невизначений строк;

d) якщо на передачу згодна засуджена особа або, коли з врахуванням її віку або фізичного чи психічного стану одна із двох держав вважає це за необхідне, - законний представник засудженої особи;

e) якщо дія або бездіяльність, на підставі якої було винесено вирок, є кримінальним злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або була б кримінальним злочином у разі вчинення на її території;

f) якщо держава винесення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженої особи.

Положеннями ч. 3 та 4 ст. 610 КПК України передбачено, що суд під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:

1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;

2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
Тобто, приведення вироку суду РФ у відповідність із законодавством України суд має кваліфікувати дії особи відповідно до КК України та визначити відповідне покарання.
Разом з тим, ретельно дослідивши клопотання Мінестерства юстиції України та додані до нього додатки, суд визнає недопустимим формальний підхід до вирішення зазначених у клопотанні питань, зважаючи на ступінь тяжкості злочину, обставини злочину у вчинені яких громадянин України ОСОБА_4 визнаний винуватим і засуджений судом РФ.
Відповідно до вироку Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу - ОСОБА_5 від 13.06.2019, ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30 ч. 5 ст. 288.1 КК РФ, та засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.
Вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу - ОСОБА_5 від 13.06.2019 дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 30 ч. 5 ст. 288.1 К РФ, тобто як замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений групою осіб за попередньою змовою, в особливо великому розмірі.
Відповідно до ч. 3 ст. 30 КК РФ замахом на злочин визнаються дії (бездіяльність) особи, безпосередньо спрямовані на вчинення злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.
При цьому, слід зазначити, що стаття 15 КК України містить три частини. Частина 1 ст. 15 КК України містить загальне визначення замаху на злочин, яке за своїм змістом майже ідентичне зазначеному у ч. 3 ст. 30 КК РФ.
У той же час, ч. 2 та 3 ст. 15 КК України містять чітке визначення закінченого та незакінченого замаху на злочин.
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 26.04.2002 «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» злочини, передбачені, зокрема ст. 307 КК України, визнаються закінченими з моменту вчинення однієї із зазначених у диспозиції цих статей альтернативних дій. У випадках, коли винна особа вчинила одну або декілька зазначених дій, але не встигла вчинити іншу дію з тих, які охоплювались її умислом, скоєне слід розглядати як закінчений злочин за виконаними діями, а незавершена дія окремої кваліфікації як готування до злочину або як замах на злочин не потребує.
За вищеописаними у вироку суду РФ діями ОСОБА_4 не можливо привести вирок суду РФ у відповідність із законодавством України, оскільки неможливо визначити за вчинення якого саме злочину він визнаний винуватим за ч. 3 ст. 30 ч. 5 ст. 228.1 КК РФ: закінченого чи незакінченого злочину.
Описані у вироку суду РФ дії ОСОБА_4 згідно з ч. 1-3 ст. 307 КК України є незаконний збут наркотичних засобів, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, є закінченим злочином. А незавершені дії ОСОБА_4 окремої кваліфікації як замах не потребують.
Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 26.09.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», постанови Верховного Суду України від 15.11.2012 у справі № 5-15кс12, кваліфікація злочину полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність. Кваліфікація злочину полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.
Положеннями ч. 1-3 ст. 307 КК України передбачено відповідальність за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів.

Ті самі дії, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб, або особою, яка раніше вчинила одне із кримінальних правопорушень, передбачених статтями 308-310, 312, 314, 315, 317 цього Кодексу, або із залученням неповнолітнього, а також збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів у місцях, що призначені для проведення навчальних, спортивних і культурних заходів, та в інших місцях масового перебування громадян, або збут чи передача цих речовин у місця позбавлення волі, або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах чи особливо небезпечні наркотичні засоби або психотропні речовини.

Дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені організованою групою, а також якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги в особливо великих розмірах, або вчинені із залученням малолітнього або щодо малолітнього.

У зв`язку з цим, на відміну від законодавства Російської Федерації, незакінчений збут наркотичних засобів, за законодавством України, є закінченим злочином, а не замахом на вчинення такого злочину, а тому правова кваліфікація дій ОСОБА_4 в частині його засудження, відповідно до вироку Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу - ОСОБА_5 від 13.06.2019 за ч. 3 ст. 30 ч. 5 ст. 228.1 КК РФ, не може бути приведена у відповідність до законодавства України, яким встановлена кримінальна відповідальність за аналогічний злочин, оскільки в такому випадку суд може бути позбавлений можливості також призначити покарання, яке б відповідало покаранню, призначеному за вказаним вище вироком.

Слід також звернути увагу, що відповідно до вироку Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу - Юрги від 13.06.2019 предметом злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30 ч. 5 ст. 228.1 КК РФ зазначені «наркотические средства вещества, содержащие в своем составе: метил 3,3-диметил-2(1-(4-фторбутил)-1Н-индазол-3-карбоксамидо) бутаноат (синоним: MDMB(N)-073-F) являющееся производным наркотического средства 2-(1-Бутил-1Н-индазол-3-карбоксамидо) уксусной кислоты; метил-3,3-диметил-2[1-(5-фторпентил)-1Н-индол-3-карбоксамидо) бутаноат (синоним: MDMB-2201), являющееся производным наркотического средства метиловый эфир 3-метил-2-(1-пентил-1Н-индол-3-карбоксамидо) бутановой кислоты; а-PVP (а-пирролидиновалерофенон), являющееся производным наркотического средства N-метилэфедрона, общей массой» із зазначенням загальної ваги у грамах і десятих грамів вищевказаних наркотичних засобів за класифікацією РФ.

Згідно з положеннями Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори» наркотичні засоби та психотропні речовини - речовини природні чи синтетичні, препарати, рослини, прекурсори наркотичних засобів і психотропних речовин (далі - прекурсори) - речовини, які використовуються для виробництва, виготовлення наркотичних засобів, психотропних речовин, включені до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів.

Відповідно до Таблиці І Списку № 2 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770, та Таблиці № 2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої наказом МОЗ України від 01.08.2000 № 188, зазначений у вироці Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу - Юрги від 13.06.2019 наркотичний засіб, який містить у своєму складі, зокрема, «метил-3,3-диметил-2[1-(5-фторпентил)-1Н-индол-3-карбоксамидо) бутаноат (синоним: MDMB-2201), являющееся производным наркотического средства метиловый эфир 3-метил-2-(1-пентил-1Н-индол-3-карбоксамидо) бутановой кислоты» є аналогом особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено, - 5F-MDMB-PICA (5-fluoro-MDMB-PICA), хімічна назва: метил 2-[1-(5-флуоропентил)-1Н-індол-3-іл]формамідо3,3-диметилбутаноат, великі розміри даної речовини становлять від 0,15 г до 1,50 г, а особливо великі розміри від 15,0 г і більше.

При цьому, відповідно до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770, та наказу МОЗ України від 01.08.2000 № 188 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» зазначені у вироці Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу - Юрги від 13.06.2019 наркотичні засоби, які містять у своєму складі, метил 3,3-диметил-2(1-(4-фторбутил)-1Н-индазол-3-карбоксамидо) бутаноат (синоним: MDMB(N)-073-F) являющееся производным наркотического средства 2-(1-Бутил-1Н-индазол-3-карбоксамидо) уксусной кислоты; а-PVP (а-пирролидиновалерофенон), являющееся производным наркотического средства N-метилэфедрона», не зазначені як наркотичні засоби чи психотропні речовини.

Також відповідно до наказу МОЗ України від 01.08.2000 № 188 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» розміром/одиницею виміру наркотичних засобів та психотропних речовин є грами, а не суміш загальною масою («вещества общей массой»), як це зазначено у вироці Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу - ОСОБА_5 від 13.06.2019 року.

Отже, що при визначенні розміру наркотичного засобу, психотропної речовини і прекурсорів згідно із законодавством України враховується не «суміш загальною масою», а розмір конкретного наркотичного засобу, психотропної речовини згідно з наказом МОЗ України від 01.08.2000 № 188 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу».

Таким чином, призначення експертизи вказаних у вироці Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу - ОСОБА_5 від 13.06.2019 наркотичного засобу/ психотропної речовини для визначення його/її розміру, є неможливим.

Проведення такої експертизи лише на підставі назви та наркотичного засобу/ психотропної речовини як він/вона зазначений(а) у вироці Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу - ОСОБА_5 від 13.06.2019 та як суміші загальною масою, суд визнає недопустимим.

При цьому, при розгляді даного клопотання залучення до вирішення вищезазначених питань експертів, спеціалістів тощо, не відповідає вимогам КПК України, оскільки вказане у вироці Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу - ОСОБА_5 від 13.06.2019 не було предметом їх безпосереднього дослідження в Україні.

Враховуючи вище наведене, суд дійшов до висновку, що у задоволені клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу - ОСОБА_5 від 13.06.2019 у відповідність із законодавством України необхідно відмовити.

Керуючись ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ч. 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970, ст. 6, 9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983, ст. 7, 15, 307 КК України, ст. 369-372, 376, 602, 603, 606, 609, 610, 614 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку вироку Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу - ОСОБА_5 від 13.06.2019 стосовно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність із законодавством України - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд міста Києва протягом семи днів з дня її оголошенняорганом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу, не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1