Провадження № 1-кп/947/1074/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2021 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в м. Одесі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001006 від 05.08.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Республіки Грузія, м. Зугдіді, громадянина Республіки Грузія, грузина, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий:

- 13.10.2020 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ч.2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України, остаточно призначено покарання у виді 1 року 2 місяців позбавлення волі;

- 26.02.2021 року Київським районним судом м. Одеси, за ч. 2 ст. 185 КК України, з покаранням у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки, на основі ст.ст. 75,76 КК України звільнений 26.02.2021 року з іспитовим строком на 2 роки, м.т. НОМЕР_1 .

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Так, 01.08.2021 приблизно о 02 годині 00 хвилин, більш точний час не встановлено, обвинувачений ОСОБА_5 перебуваючи біля приміщення охорони у сквері «Ак. Корльова», який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Левітана, 95а, з метою зарядки свого ліхтарика, з дозволу ОСОБА_6 поставив на зарядку, в цей час побачив на столі (розташованого біля приміщення охорони) мобільний телефон марки «SAMSUNGJ5» в корпусі білого кольору, з імей: НОМЕР_2 у чохлі чорного кольору, після чого у ОСОБА_5 виник умисел на таємне викрадення телефону.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення та скориставшись відсутністю власника мобільного телефону, упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає в момент його вчинення, таємно викрав мобільний телефон марки «SAMSUNGJ5» в корпусі білого кольору, з імей: НОМЕР_2 у чохлі чорного кольору, вартістю 1567 гривень 00 копійок, з сім-картою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» - НОМЕР_3 , вартості не має, належний ОСОБА_6 .

В подальшому, ОСОБА_5 , разом з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, тим самим розпорядившись ним на власний розсуд для особистого використання, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 , матеріальну шкоду, на загальну суму 1567 гривень 00 копійок.
Своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні визнав повністю свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та пояснив, що він дійсно вчинив інкримінований йому злочин при обставинах викладених в обвинувальному акті, і вони повністю відповідають фактичним обставинам скоєного ним злочину. Так, 01.08.2021 року перебуваючи біля приміщення охорони розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Левітана 95 А в місті Одесі з дозволу потерпілого поставив свій ліхтарик на зарядку. В цей час побачив на столі мобільний телефон марки «SAMSUNG», упевнившись в тому, що його ніхто не бачить таємно викрав мобільний телефон, з місця вчинення злочину зник. У скоєному щиро кається, та просив суворо його не карати.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_5 та дослідженням матеріалів характеризуючи його особу.
Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.
Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття у скоєному.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючі сукупність вищезазначених обставин, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, що ОСОБА_5 визнав вину, його щире каяття у скоєному, таособу обвинуваченого який не одружений, не працює, раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, покарання не відбув, знов вчинив умисний злочин в період відбуття іспитового строку за попереднім вироком, що свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_5 на шлях виправлення не став.
Наведені обставини про сформованість стійкої направленості особистості ОСОБА_5 на вчинення умисних злочинів, суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, і йому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі, яке необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, враховуючи фактичні обставини справи, характер вчиненого злочину та ступінь його тяжкості, суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 ст.ст.69, 75 КК України.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. №7 суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Так, згідно ст. 71 КК України та роз`яснень, які містяться в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю, або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Цивільний позов не заявлявся.
Процесуальні витрати згідно зі ст. 124 КПК України, відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 370-374,376, 392, 393, 395 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Київського районного суду міста Одеси від 26.02.2021 року у вигляді одного місяця і остаточно за сукупністю вироків до відбування ОСОБА_5 призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 1 (один) місяць.
Запобіжний захід ОСОБА_5 в межах кримінального провадження №0001006 від 05.08.2021 року, не обирався.

Строк відбування покарання рахувати з моменту взяття під варту ОСОБА_5 в порядку виконання зазначеного вироку, після набрання ним законної сили.

Речовій доказ: мобільний телефон марки «SAMSUNGJ5», вважати повернутим за належністю потерпілому ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1