Справа № 159/5998/19 Провадження №11-кп/802/700/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 липня 2021 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:
Вказаним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Великий Зліїв Ріпкинського району Чернігівської області, мешканець АДРЕСА_1 , неодружений, із середньою освітою, непрацюючий, раніше судимий вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05.01.2021 за ч.2 ст.342, ч.2 ст.345, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі,
засуджений за:

- ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за попереднім вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05.01.2021, більш суворим, призначеного за цим вироком, остаточно визначене ОСОБА_7 покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.
Зараховане ОСОБА_7 у строк покарання, остаточно призначене за сукупністю кримінальних правопорушень, покарання, відбуте за попереднім вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05.01.2021, з 11 травня 2020 року по 11 травня 2021 року включно.
Зараховане ОСОБА_7 у строк покарання строк перебування його під вартою з 05 серпня 2019 року по 07 серпня 2019 року.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 визначено рахувати з 12 травня 2021 року.
Міра запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишена попередня тримання під вартою.
Накладений ухвалами слідчого судді від 07.08.2019, 16.09.2019 та 26.09.2019 арешт на речові докази скасований.
Стягнуті із ОСОБА_7 в дохід держави судові витрати в сумі 942 (дев`ятсот сорок дві) грн. 06 коп.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди задоволений повністю.
Стягнута із ОСОБА_7 в користь ОСОБА_10 майнова шкода в розмірі 47386 (сорок сім тисяч триста вісімдесят шість) гривень 66 коп. і моральна шкода в розімірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень.
Стягнуті з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_10 у відшкодування понесених нею витрати на правову допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.
В порядку ст.100 КПК України вироком вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що 04 серпня 2019 року близько 18 години він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ділянці соснової лісопосадки, що на відстані 500 м. від очисних споруд Ковельської філії ДП «Укрветсанзавод» у м. Ковелі, на вул. Грабовського, 55, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час конфлікту з ОСОБА_11 , з метою спричинення тілесних ушкоджень останньому, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, умисно наніс ОСОБА_11 не менше двох ударів ногами та руками в праву скроневу ділянку голови та ділянку шиї справа в проекції другого шийного хребця та декілька ударів ногами та руками в ділянку бокових поверхонь тулуба, живота, ділянку лівого плечового суглобу та внутрішньої поверхні правого передпліччя, внаслідок чого завдав останньому тілесні ушкодження у вигляді поєднаної тупої травми тіла: ЗЧМТ з забоєм головного мозку та субарахноїдальним крововиливом і внутрішлуночковим крововиливом з розвитком набряку та набухання головного мозку, закритої хребетно-спінальної травми з лінійним переломом дужки другого шийного хребця справа без порушення функції спинного мозку, субкон`юктивального крововиливу обох очей, множинні садна тулуба та кінцівок бокової поверхні тулуба, живота, ділянки лівого плечового суглобу, внутрішньої поверхні правого передпліччя, які, стосовно живої особи, відносяться до категорії: поєднана тупа травма тіла: ЗЧМТ з забоєм головного мозку та субарахноїдальним крововиливом і внутрішлуночковим крововиливом з розвитком набряку та набухання головного мозку, закритої хребетно-спінальної травми з лінійним переломом дужки другого шийного хребця справа без порушення функції спинного мозку до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, субкон`юктивальний крововилив обох очей до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, множинні садна тулуба та кінцівок до легких тілесних ушкоджень.
В результаті злочинних дій ОСОБА_7 потерпілий ОСОБА_11 13.09.2019 о 01 годині 20 хвилин, перебуваючи у відділенні анестезіології з ліжками інтенсивної терапії Ковельського міськрайонного територіального медичного об`єднання по вул. Олени Пчілки, 4, в м. Ковелі, помер внаслідок поєднаної тупої травми тіла: ЗЧМТ з забоєм головного мозку та субарахноїдальним крововиливом і внутрішлуночковим крововиливом з розвитком набряку та набухання головного мозку, закритої хребетно-спінальної травми з лінійним переломом дужки другого шийного хребця справа без порушення функції спинного мозку, яка перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого.
У поданій апеляційній скарзі обвинувачений не погоджується з вироком суду у зв`язку із його незаконністю. Стверджує, що місцевим судом при призначенні покарання не в повній мірі враховані усі пом`якшуючі обставини і безпідставно не застосована до нього ст.69 КК України. Тому, з огляду на наведене, просить призначити йому менш сувору міру покарання.
Не погоджуючись із вироком суду, захисник вважає висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провдження. Вважає, що жодних доказів на підтвердження винуватості її підзахисного у вчиненні злочину не здобуто. Враховуючи наведене, просить вирок суду скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.
Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор у кримінальному провадженні оскаржує вирок суду, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Не погоджується із призначеним покаранням внаслідок його м`якості. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років. У задоволенні цивільного позову представника потерпілої адвоката ОСОБА_12 до обвинуваченого ОСОБА_7 в частині у відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень відмовити. В порядку ст.ст.120, 124 КПК України, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 процесуальні витрати, понесені нею на правову допомогу у сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень.
У змінах до апеляційної скарги прокурор у кримінальному провадженні просить вирок суду змінити. Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за попереднім вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05.01.2021, більш суворим, до остаточного покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі. У задоволенні цивільного позову представника потерпілої адвоката ОСОБА_12 до обвинуваченого ОСОБА_7 в частині у відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень відмовити. В порядку ст.ст.120, 124 КПК України стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 процесуальні витрати, понесені нею на правову допомогу у сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляцію захисника у повному обсязі, апеляцію обвинуваченого не підтримали, та заперечили апеляційну скаргу сторони обвинувачення і просили скасувати вирок суду, та закрити кримінальне провадження, міркування прокурора, яка подану апеляцію сторони обвинувачення підтримала і заперечила доводи апеляційних скарг сторони захисту, та просила змінити вирок суду, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає частковому задоволенню, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Стаття 94 КПК України визначає, що слідчий, прокурор, суд повинні оцінювати докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ при цьому не має наперед встановленої сили.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, дотримуючись вказаних вимог закону, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив усі представлені стороною обвинувачення докази на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а саме: умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, і надав їм належну правову оцінку,

У суді першої та апеляційної інстанцій вину у вчиненні інкримінованого злочину обвинувачений не визнав, пояснивши суду, що 03 чи 05 серпня 2019 року, точно не пригадує, після обіду він з ОСОБА_11 пішли в лісопосадку біля ветсанзаводу. Запропонував туди піти ОСОБА_11 , який мав із собою 1,5 л. самогонки, солодку воду і картоплю. Прийшли на місце, розпалили багаття, випили самогонку і далі у них виник конфлікт за дрова для багаття. ОСОБА_11 розмахував руками, висловлювався нецензурно щодо нього, і він несильно штовхнув його руками, від чого той впав спиною на землю, бо був нетверезий. Далі ОСОБА_11 став підніматись, продовжуючи висловлюватись нецензурно на його адресу, і він злегка, правою ногою, вдарив його один раз в ділянку нирок і пішов до вогнища. ОСОБА_11 піднявся, ходив колами біля місця, де впав, і продовжував лаятись, до вогнища не повертався. Він сів біля вогнища і заснув. Скільки спав, не може точно сказати. Коли прокинувся, ОСОБА_11 не було, став його кликати, а потім шукати. Знайшов його на віддалі близько 5 м. від того місця, де у них був конфлікт, і де ОСОБА_11 падав. ОСОБА_11 лежав на спині і хропів (спав). Ніяких тілесних ушкоджень, крові на ОСОБА_11 не було, лише з рота йшла слина. Розбудити ОСОБА_11 він не зміг, а тому він перетягнув його назад до вогнища, взявши під руки, при цьому ноги сунулися по землі. Коли тягнув ОСОБА_11 , той казав щось на зразок: «Відчепись». Біля вогнища знову намагався розбудити ОСОБА_11 , однак це йому не вдалося. Ніяких тілесних ушкоджень, крові на ОСОБА_11 він не бачив. Вважав, що ОСОБА_11 напився і спить. Бачив, що бусом приїхали хлопці, підійшов до них, попросив закурити, спитав, як розтормошити, бо людина спить. Один з них підійшов, подивився і сказав, що не знає, як це зробити. Він посидів хвилин з двадцять з ОСОБА_11 , повернув його на бік, щоб він не захлинувся від нудоти, і пішов у своїх справах, думаючи, що той прокинеться і спитає хлопців. Інших осіб, крім хлопців, які приїхали на автомобілі, і ОСОБА_11 , він не бачив.
Проте, незважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, його винуватість підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами.

Зокрема, у своїх показаннях у місцевому суді потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що їй повідомили про те, що її син в лікарні. Вона поїхала туди, і виявилося, що син в реанімації. На тілі сина були тілесні ушкодження, зокрема, опіки.
Допитаний у суді першої інстанції свідок ОСОБА_13 показав, що влітку 2019 року, у другій половині дня, разом з ОСОБА_14 , ОСОБА_15 відпочивали в лісопосадці поблизу очисних споруд ветсанзаводу у м. Ковелі. Коли під`їжджали, то побачили на стороні дороги обвинуваченого, який стояв, і людину, яка лежала поряд. Більше людей не бачили. Далі ОСОБА_14 та ОСОБА_15 розповіли йому, що обвинувачений підходив до них і просив збудити ту людину, яка лежала. Потім обвинувачений кудись пропав, а людина продовжувала лежати. Він та ОСОБА_15 пішли подивитися на нього і побачили, що він побитий, на потилиці кров, з рота йде кров, він хрипить («вмирає») і викликали швидку.
Свідок ОСОБА_14 показав, що 04 серпня 2019 року він з ОСОБА_13 , ОСОБА_15 відпочивали в лісопосадці поблизу ветсанзаводу у м. Ковелі. Коли під`їжджали, то побачили на стороні дороги обвинуваченого, який сидів навпочіпки, і людину, яка лежала поряд. Обвинувачений відреагував на їхній приїзд тим, що встав і почав підкидати дрова у вогнище, а через 5-10 хвилин він підійшов до них і запитав, як розбудити п`яного. Він пішов з обвинуваченим і побачив, що людина лежить на спині і біля її рота кров та сліди виділень. Він запропонував обвинуваченому перевернути людину на бік, щоб вона не захлинулась. Далі обвинувачений ще раз підходив до них і просив закурити. Потім, приблизно через півгодини, вони помітили, що обвинуваченого вже немає. ОСОБА_13 та ОСОБА_15 пішли подивитися, що з людиною, яка лежала. Після повернення вони повідомили, що потрібно викликати швидку, бо людина хрипить. Далі викликали швидку. Обвинувачений був знервованим і у стані алкогольного сп`яніння, оскільки було чути запах алкоголю з рота. Нікого іншого, крім них, обвинуваченого і людини, яка лежала, на місці події не було.
Вказані обставини у своїх показаннях підтвердив і свідок ОСОБА_15 .
Тому, попри заперечення ОСОБА_7 своєї причетності до заподіяння потерпілому умисного тілесного ушкодження, небезпечного для його життя в момент заподіяння, що спричинило смерть останнього, з показань вищезазначених свідків вбачається, що ОСОБА_11 втратив свідомість відразу після конфлікту із ОСОБА_7 , а тому не мав змоги відійти далеко від місця конфлікту.
Крім того, свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 вказали, що бачили потерпілого вже нерухомого і з тілесними ушкодженнями. В такому стані він був аж до приїзду швидкої, яку викликали ці ж свідки.
Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, об`єктивно підтверджується іншими дослідженими місцевим судом доказами, зокрема, повідомленням КП «Волинського обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Волинської обласної ради, протоколом від 05.08.2019, заявами ОСОБА_7 від 06.08.2019, ОСОБА_10 від 12.09.2019, 23.09.2019, якими слідству були добровільно видані кросівки ОСОБА_11 , його одяг, мобільний телефон та одяг ОСОБА_7 , протоколами від 06.08.2019, 14.08.2019, 04.09.2019, 12.09.2019, 23.09.2019, якими згадані речі, а також уламки гілок, зразки ґрунту оглянуті і приєднані як речові докази, протоколом слідчого експерименту від 06 серпня 2019 року, згідно з яким ОСОБА_7 розповів і показав, як відбувалася вказана подія.
Відповідно до положень ст.86 КПК України, вищенаведені докази отримані у порядку, встановленому КПК України, а отже, вони не можуть бути визнані недопустимими доказами, як про це зазначає в апеляційній скарзі захисник.

Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07 лютого 2003 року № 2 регламентовано, що відповідно до ст.76 КПК України для встановлення причин смерті, тяжкості й характеру тілесних ушкоджень призначення експертизи є обов`язковим. Водночас треба мати на увазі, що висновки судово-медичних експертиз містять лише медичну оцінку наслідків злочинного діяння і саме в такому розумінні вони повинні оцінюватися судами при вирішенні питання про доведеність винуватості особи у злочині, обставин його вчинення та про його кримінально-правову кваліфікацію.

Згідно з висновком експерта (експертиза трупа) № 181, на тілі потерпілого ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді поєднаної тупої травми тіла: ЗЧМТ з забоєм головного мозку та субарахноїдальним крововиливом і внутрішлуночковим крововиливом з розвитком набряку та набухання головного мозку, закритої хребетно-спінальної травми з лінійним переломом дужки другого шийного хребця справа без порушення функції спинного мозку, субкон`юктивального крововиливу обох очей, множинних саден тулуба та кінцівок бокова поверхня тулуба, живота, в ділянці лівого плечового суглобу, внутрішня поверхні правого передпліччя, які утворились від дії тупих твердих предметів, можливо від ударів руками та ногами людини, і за ступенем тяжкості, стосовно живої особи, відносяться до категорії: поєднана тупа травма тіла: ЗЧМТ з забоєм головного мозку та субарахноїдальним крововиливом і внутрішлуночковим крововиливом з розвитком набряку та набухання головного мозку, закритої хребетно-спінальної травми з лінійним переломом дужки другого шийного хребця справа без порушення функції спинного мозку тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя; субкон`юктивальний крововилив обох очей легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; множинні садна тулубу та кінцівок легких тілесних ушкоджень. По тілу ОСОБА_11 було нанесено не менше двох ударів в праву скроневу ділянку голови та в ділянку шиї справа в проекції другого шийного хребця. Множинні садна бокових поверхонь тулубу, живота, ділянки лівого плечового суглобу та внутрішньої поверхні правого передпліччя могли утворитись як від ударів тупими твердими предметами (руками, ногами людини по тілу), так і при волочінні тіла потерпілого ОСОБА_11 по грунтовому покриттю. ОСОБА_11 був розміщений правою скронево-потиличною ділянкою голови та правою боковою поверхнею шиї до травмуючого предмету. Всі вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_11 утворитись внаслідок падіння з висоти власного росту з прискоренням чи без такого, з послідуючим контактом об землю, поверхню дерева не могли. Потерпілий ОСОБА_11 міг здійснювати які-небудь самостійні дії (бігати ходити, повзати) після отриманих вищевказаних тілесних ушкоджень до повної втрати свідомості.
Відповідно до медичної карти № 9106-437-993 стаціонарного хворого Ковельської ЦРЛ, смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 01 год. 20 хв. від поєднаної тупої травми тіла: ЗЧМТ з забоєм головного мозку та субарахноїдальним крововиливом і внутрішлуночковим крововиливом з розвитком набряку та набухання головного мозку, закритої хребетно-спінальної травми з лінійним переломом дужки другого шийного хребця без порушення функції спинного мозку, що підтверджується виявленими патоморфологічними і судово-гістологічними даними.
Висновком експерта № 17 встановлено, що кров ОСОБА_7 відноситься до групи «В» з ізогемаглютиніном «анти-А» системи «АВО». Кров ОСОБА_11 відноситься до групи «АВ» системи «АВО». На представлених для дослідження зразках ґрунту з плямами РБК (об`єкти № № 1, 2) виявлено сліди крові. Кров, виявлена в об`єктах №№ 1-2, належить людині. В об`єктах №№ 1-2 встановлено групові антигени «А» та «В» системи «АВО». Кров, виявлена в об`єктах №№ 1-2, може походити від ОСОБА_11 , а також від іншої особи, осіб з групою крові «АВ» системи «АВО», та не може походити від ОСОБА_7 .
Згідно з висновком експерта № 18, кров ОСОБА_7 відноситься до групи «В» з ізогемаглютиніном «анти-А» системи «АБО». Кров ОСОБА_11 відноситься до групи «АВ» системи «АВО». На наданих на дослідження предметах одягу і взутті належних ОСОБА_7 , а саме: футболці жовтого кольору, шортах сірого кольору та кросівках слідів крові не виявлено. На представлених для дослідження предметах одягу належних ОСОБА_11 , а саме: шортах джинсових (об. № 1), сорочці синього кольору (об. №№ 2-4), виявлено сліди крові. Кров, виявлена в об`єктах №№ 1-4, належить людині. В об`єктах №№ 1-4 встановлено групові антигени «А» та «В» системи «АВО». На доставлених для дослідження кедах належних ОСОБА_11 слідів крові не виявлено. Кров, виявлена в об`єктах №№ 1-4, може походити від ОСОБА_11 , а також від іншої особи, осіб з групою крові «АВ» системи «АВО», та не може походити від одного ОСОБА_7 .
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на наявний у матераліх кримінального провадження висновок судово-психіатричної експертизи № 143 від 03.09.2019, яким стверджується, що в період скоєння інкримінованих йому протиправних дій ОСОБА_7 не страждав на будь-який психічний розлад, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Тому апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції належним чином досліджені та дано належну правову оцінку вказаним експертизам в сукупності з іншими доказами у даному кримінальному провадженні.

Піддавати сумніву дані докази у суду апеляційної інстанції немає підстав.
Стратегія захисту, висунута обвинуваченим та його захисником, повністю спростована судом першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є нічим іншим, як способом уникнення ОСОБА_7 кримінальної відповідальності.
Посилання сторони захисту на те, що жодних доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину не здобуто, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими і такими, що не знайшли свого підтвердження і під час апеляційного розгляду.
Необхідно звернути увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, відповідно до вимог ст.368 КПК України, а досягнення правосуддя, у зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Пункт 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень суди відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного (Рішення ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії»).
Отже, оцінюючи в сукупності досліджені під час судового розгляду докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, і приймаючи до уваги наявність належних і допустимих доказів, які доводять вину ОСОБА_7 , суд першої інстанції обґрунтовано визнав його винуватим у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.121 КК України.

Відповідно до приписів ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, місцевий суд, відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який належить до категорії тяжких, усі обставини кримінального провадження та дані про особу винного.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, місцевий суд відніс вчинення злочину неповнолітнім.
А до обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , суд відніс вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, вчинення злочину щодо особи, яка має вади розумового розвитку.
Судом першої інстанції також враховано, що ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, за місцем навчання посередньо.
При цьому місцевим судом також було взято до уваги обставини вчинення даного кримінального правопорушення та їх невідворотні наслідки у вигляді смерті людини.
Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.
Отже, призначене ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років апеляційний суд вважає таким, що повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових злочинів, і не є надто м`яким чи суворим, як про це зазначено в апеляційних скаргах обвинуваченого і прокурора.
Підстав для застосування до обвинуаченгого ст.69 КК України апеляційний суд не вбачає, оскільки в даному кримінальному провадженні відсутні декілька обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
На думку суду апеляційної інстанції, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Щодо доводів прокурора про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 процесуальних витрат, понесених нею на правову допомогу, у сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень, на переконання апеляційного суду, вони є слушними.
Положення ч.2 ст.120 КПК України регламентують, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Матеріалами провадження стверджується, що у позовній заяві потерпіла ОСОБА_10 просила стягнути процесуальні витрати, понесені нею на правову допомогу, у сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень, що підтверджується договором про надання правової допомоги у кримінальному провадженні з додатком, актом виконаних робіт та квитанцією (а.к.п.53, 80-85, Т.1).

Із вироку вбачається, що судом першої інстанції задоволено цивільний позов в цій частині та стягнуто із ОСОБА_7 в користь ОСОБА_10 у відшкодування понесених нею витрат на правову допомогу 5000 (п`ять тисяч) гривень в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, в даному кримінальному провадженні слід вважати, що процесуальні витрати потерпілої на правову допомогу стягнуті із обвинуваченого ОСОБА_7 на підставі ст.ст.120, 124 КПК України в користь потерпілої ОСОБА_10 .

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 липня 2021 року щодо ОСОБА_7 без змін.
На підставі ст.ст.120, 124 КПК України вважати стягнутими із обвинуваченого ОСОБА_7 в користь потерпілої ОСОБА_10 понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, в той самий строк з моменту отримання копії даної ухвали.

Головуючий

Судді