Ухвала
Іменем України
29 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 331/3636/20
провадження № 51-5271 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2021 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 15 вересня 2021 року про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами,
встановив:
За вироком Апеляційного суду Запорізької області від 09 березня 2010 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 263, ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі КК України) та призначено покарання із застосуванням ч. 1 та ч. 4 ст. 70 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Верховним Судом України ухвалою від 01 липня 2010 року вирок Апеляційного суду Запорізької області від 09 березня 2010 року змінено. У частині засудження ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 263 КК України вирок скасовано, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України справу закрито за відсутністю складу злочину. В решті вирок залишено без змін.
Жовтневим районним судом м. Запоріжжя ухвалою від 09 червня 2021 року заяву ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Запорізької області від 09 березня 2010 року залишено без задоволення.
За ухвалою Запорізького апеляційного суду від 15 вересня 2021 року апеляційні скарги захисника ОСОБА_4 та засудженого ОСОБА_5 залишено без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2021 року без змін.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга захисника ОСОБА_4 , в якій він порушує питання про скасування зазначених судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Посилається на неповноту та невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що суд, в порушення вимог ст. 94 КПК України, ухилився від надання оцінки доказам, які були покладені в основу вироку. Вказує на порушення права на захист засудженого ОСОБА_5 . Зазначає, що судами не взято до уваги відсутність у матеріалах кримінального провадження аудіозаписів та журналів судових засідань. Вказує, що висновки експертів, покладені в основу вироку суду апеляційної інстанції від 09 березня 2010 року, проведені експертами, які не мали відповідних повноважень. Також з показань свідка ОСОБА_6 вбачається, що вона не приймала участі в якості понятої у ряді слідчих дій та протоколи пред`явлення фотознімків для впізнання не підписувала. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотань засудженого про направлення запитів щодо уточнення місця проживання понятих. Вказує, що суд не з`ясовував думки учасників судового розгляду про можливість розгляду справи без участі потерпілого. Посилається на те, що в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують повноваження прокурора.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Оцінюючи доводи касаційної скарги захисника, суд касаційної інстанції виходить з наступного.
Так, порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами врегульовано главою 34 КПК України.
У ст. 459 цього Кодексу наведено вичерпний перелік нововиявлених обставин, за наявності яких можуть бути переглянуті судові рішення, що набрали законної сили.
Відповідно до положень зазначеної норми права нововиявленими обставинами визнаються:
- штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;
- скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;
- інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Отже, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду при прийнятті судового рішення, а також спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 460 КПК України учасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили.
У той же час згідно з пунктами 4, 5 ст. 462 КПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву до суду.
Таким чином, системне тлумачення положень кримінального процесуального законодавства указує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які мають такі ознаки: вони існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового розгляду; вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Так, в постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції, зазначив, що суд першої інстанції не встановив обставин суттєвого і неспростовного характеру, які б не були відомі Апеляційному суду Запорізької області на час судового розгляду при ухваленні судового рішення від 09 березня 2010 року, і які самі собою або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку, що належить переглянути у розумінні п. 4 ч. 2 ст. 459 КПК України.
Апеляційний суд, переглядаючи за апеляційними скаргами засудженого та його захисника, ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2021 року за заявою засудженого ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду та залишаючи зазначену ухвалу суду без змін, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, детально перевірив викладені в апеляційних скаргах доводи, які є аналогічними доводам касаційної скарги захисника, та обґрунтовано визнав їх безпідставними, із зазначенням відповідних мотивів прийнятого рішення.
Що стосується доводів захисника з приводу того, що судами не взято до уваги відсутність в матеріалах кримінального провадження аудіозаписів та журналів судових засідань, слід вказати наступне.
Так, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив, що відповідно до вимог ст. 87 КПК України (в редакції від 25 лютого 2009 року), основним засобом фіксації перебігу судового розгляду справи є протокол судового засідання. На вимогу хоча б одного учасника судового розгляду або за ініціативою суду у суді першої інстанції здійснюється повне фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Разом з тим, дослідивши матеріали кримінальної справи, місцевий суд встановив відсутність будь яких клопотань сторони захисту щодо фіксації судового процесу звукозаписувальними технічними засобами.
Водночас суд апеляційної інстанції обґрунтовано погодився з судом першої інстанції, який надаючи оцінку вказаним доводам, виходив з того, що зазначені обставини, в разі їх наявності, віднесено до істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, проте вони не є нововиявленими та не дають підстав для перегляду вироку суду.
При цьому, суд першої інстанції зазначив, що згідно розписки від 29 березня 2010 року про існування вказаних обставин засуджений ОСОБА_5 дізнався після ознайомлення із матеріалами справи, та дійшов обґрунтованого висновку, що засудженим порушено строк звернення до суду із відповідною заявою, визначений ст. 461 КПК України.

Також, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що згідно матеріалів кримінальної справи, дані про участь ОСОБА_7 у якості понятої містяться у протоколах впізнання за участю свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_10 , а неналежне оформлення протоколу проведення слідчої дії не може свідчити про те, що вказана слідча дія була сфальсифікована. Крім того, під час розгляду справи по суті у Апеляційному суді Запорізької області сторона захисту ставила під сумнів законність проведення цих слідчих дій, однак сама свідок ОСОБА_8 особисто підтвердила свою участь у цих слідчих діях, а також те, що саме її підпис наявний у протоколах впізнання. Свідок ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_10 також підтверджували, що впізнають ОСОБА_5 .
Суд апеляційної інстанції звернув увагу, що вказані посилання сторони захисту є фактичним оскарженням вироку. Про такі обставини сторона захисту зазначала як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і під час перегляду вироку Верховним Судом України. Оскільки даним запереченням сторони захисту судами вже була надана оцінка, апеляційний суд обґрунтовано визнав, що такі обставини жодним чином не можуть бути визнані нововиявленими.
Таким чином, доводи захисника в цій частині не є обґрунтованими.
Також, суд апеляційної інстанції погоджуючись з висновком суду першої інстанції, який критично поставився до доводів сторони захисту про те, що висновки експертів, покладені в основу вироку суду апеляційної інстанції від 09 березня 2010 року, проведені експертами, які не були включені до Державного реєстру атестованих судових експертів, зазначив, що вказані обставини не свідчать про фальсифікацію висновків експертів, а саме посилання на недопустимість доказів не може вважатися нововиявленою обставиною. Більш того, зазначені висновки експертиз були предметом дослідження апеляційного суду під час розгляду справи по суті та їм була надана відповідна оцінка.
Крім того, апеляційний суд визнав необґрунтованими доводи захисника з приводу того, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання засудженого про направлення запитів щодо уточнення місця проживання понятих. При цьому правомірно зазначив, що суд не уповноважений збирати докази існування нововиявлених обставин лише на підставі припущення сторони кримінального провадження про існування таких обставин та доказів, що їх підтверджують.
Крім цього, не залишилися поза увагою апеляційного суду доводи захисника з приводу не з`ясування судом думки учасників провадження щодо можливості розгляду заяви засудженого за відсутності потерпілої.
Так, суд апеляційної інстанції зазначив, що з матеріалів провадження вбачається, що суд надіслав на адресу потерпілої судову повістку про виклик, яка була повернута на адресу суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Ніхто із учасників провадження не наполягав на розгляді заяви засудженого за участю потерпілої. Крім того, своїм рішенням суд не вирішував питання про права та інтереси потерпілої.
Водночас суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що порушення права на захист засудженого під час перегляду справи у Верховному Суді України не відповідає критеріям, встановленим КПК України до нововиявлених обставин, та не має жодного відношення до перегляду за нововиявленими обставинами вироку суду першої інстанції.
Необґрунтованими є і доводи захисника про те, що в матеріалах справи за заявою засудженого ОСОБА_5 відсутні документи, які підтверджують повноваження прокурора. Як убачається з оскаржуваних судових рішень, в судових засіданнях місцевого суду брав участь прокурор ОСОБА_11 , а в суді апеляційної інстанції прокурор ОСОБА_12 . Разом з цим, у разі існування сумнівів з приводу наявності повноважень цих прокурів на участь у розгляді заяви засудженого в судах першої та апеляційної інстанції, сторона захисту не була позбавлена можливості порушувати питання перед судами щодо необхідності перевірки повноважень прокурора або ж заявити відвід державному обвинувачу.

Інших доводів, ніж ті, які були предметом перевірки апеляційного суду, та були б підставами для зміни чи скасування судового рішення, у касаційній скарзі захисником не наведено.
Таким чином, на переконання колегії суддів касаційного суду, під час апеляційного розгляду, суд перевірив доводи сторони захисту та надав на них вичерпну відповідь, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів, з яких заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами засудженого залишив без задоволення.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції, відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення при розгляді заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з огляду на положення ст. 412 КПК України, а відтак й необхідності скасування судових рішень на підставах, передбачених ч.1 ст. 438 КПК України.
Оскільки з касаційної скарги захисника, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2021 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 15 вересня 2021 року про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3