Справа № 216/978/20
Провадження № 1-кп/216/375/21

ВИРОК
іменем України
30 серпня 2021 року
Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого - судді ОСОБА_1
за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, неповнолітніх дітей чи інших осіб на утриманні не має, військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 (військову службу призупинено наказом від 27.04.2020 року), командир відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу технічного забезпечення 1-го танкового батальйону, у військовому званні «молодший сержант», учасник АТО (ООС), раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -
який обвинувачується у чиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
учасники кримінального провадження:
обвинувачений ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи на посаді командир відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу технічного забезпечення 1 танкового батальйону, у військовому званні молодший сержант, діючи в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, маючи об`єктивну можливість своєчасно прибути до цієї частини та виконувати обов`язки військової служби, у порушення вимог ст. ст. 6, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 та умов укладеного контракту, у визначений час 12.11.2019 року о 08 год. 00 хв. до військової частини НОМЕР_1 не з`явився і командуванню про своє прибуття не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а направився до місця свого проживання: АДРЕСА_1 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.
Допоки 03.02.2020 року біля 08-00 год., усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Криворізького гарнізону і повідомив про вчинений ним злочин.
Своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, - нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
30.08.2021 року між обвинуваченим ОСОБА_3 та прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 у відповідності до вимог ст. 472 КПК України укладена угода про визнання винуватості, відповідно до якої обвинувачений засвідчив, що у повному обсязі визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, а саме нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
Сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_3 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, у вигляді 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного:
Згідно зі статтями 468 - 469 КПК України, у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів між прокурором та обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості.
Встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, який згідно ч. 5 ст. 12 КК України, є тяжким злочином.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, які також визначені угодою про визнання винуватості, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Обвинуваченому роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.
На виконання вимог ч. 7 ст. 474 КПК України судом перевірено угоду на відповідність вимогам Закону. Підстав для відмови в затвердженні угоди, судом не встановлено. Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Відповідно до ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає покарання, узгоджене сторонами.
Ознайомившись із змістом угоди, перевіривши виконання вимог ст. 472 КПК України, заслухавши думку учасників кримінального провадження, які просять затвердити подану в суд угоду про визнання винуватості, переконавшись у добровільності волевиявлення сторін при укладенні угоди, суд вбачає всі підстави для затвердження угоди, так як її умови, форма та зміст не суперечать вимогам кримінального та кримінально-процесуального законодавства, не посягають на інтереси суспільства, не порушують прав інших осіб, свобод та інтересів, наявні фактичні підстави для визнання винуватості, узгоджені сторонами вид та міра покарання відповідають загальним правилам призначення покарання, встановленим законом, відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі правопорушника.
Враховуючи вище викладене, а також те, що при затвердженні угоди враховано наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Відсутність обставини, які обтяжують покарання. Зважаючи на тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, являється учасником бойових дій, суд дійшов висновку про наявність належних правових підстав для затвердження цієї угоди.
Судові витрати, які підлягають до стягнення в кримінальному провадженні, відсутні.
Керуючись ст. ст.75, ч. 4 ст. 407 КК України, ст. ст. 373, 374, 468-475, 532 КПК України, суд, -
у х в а л и в:
ОСОБА_3 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Згідно ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 , від відбування призначеного йому основного покарання, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 , періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід ОСОБА_3 , не обирати.
Початок строку відбування покарання рахувати з моменту проголошення вироку.
На вирок суду учасниками процесу можуть бути подані апеляції до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30-ти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку, якщо його не скасовано, - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений :

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутись до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1