ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/429/21 Справа № 698/272/18 Категорія: ч. 2 ст. 121 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів секретаря судового засідання за участі: прокурора обвинуваченої захисника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000049 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 05 квітня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Широкий Луг Тячівського району Закарпатської області, українку, громадянку України, матір п`ятьох малолітніх дітей, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,
засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України на 7 (сім) років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту її затримання після набрання вироком законної сили та зараховано в строк відбутого покарання термін перебування під вартою з 10.02.2018 по 19.07.2018 включно.

Прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи в сумі 1144 грн.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за те, що вона 10.02.2018 близько 18 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання, а саме в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з своїм співмешканцем ОСОБА_9 , в ході сварки та під час конфлікту, діючи умисно, протиправно і цілеспрямовано, реалізуючи свій умисел, направлений на нанесення тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, схопила ніж який знаходився на столі та, тримаючи його у правій руці, нанесла останньому один удар в область лівої грудної порожнини, чим спричинила тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення лівої грудної порожнини з ушкодженням легені, які, згідно висновку судово-медичного експерта №05-9-02/51 від 12.02.2018, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя та від яких настала смерть потерпілого ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 порушує питання про скасування вироку Черкаського районного суду Черкаської області від 05.04.2021 через невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та порушення вимог процесуального законодавства, просить, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 виправдати у зв`язку із відсутністю в її діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Захисник, посилаючись на положення ст. 36 КК України та постанову Пленуму ВСУ № 1 від 26.04.2002 «Про судову практику у справах про необхідну оборону», стверджує, що ОСОБА_7 нанесла ОСОБА_9 тілесні ушкодження виключно з метою самозахисту, за відсутністю умислу на заподіяння йому смерті.

Зокрема, як неодноразово наголошувала сама обвинувачена, ОСОБА_9 погрожував їй фізичною розправою, наносив руками та ногами тілесні ушкодження по голові, викручував руку і, тримаючи шило, здавлював її горло руками і міг позбавити життя, тому, сприймаючи такі погрози як реальні, ОСОБА_7 нанесла йому лише один удар ножем. Такий удар був нанесений, коли обвинувачена знаходилась обличчям до обличчя з ОСОБА_9 у напівлежачому положенні, коли вона не могла залишити місце пригоди та вимушена була будь яким предметом, що знаходився на столі, захищатися. При цьому після нанесення тілесного ушкодження, ОСОБА_7 намагалась надати ОСОБА_9 першу медичну допомогу, для зупинення кровотечі закривала рану ганчір`ям, перемістила у положення сидячи, в якому він не міг захлинутися власною кров`ю.

Наведені обставини, на думку захисника, вказують на те, що ОСОБА_7 нанесла ОСОБА_9 тяжке тілесне ушкодження в стані необхідної оборони, а доказів того, що обвинувачена діяла з умислом на нанесення таких ушкоджень за інших обставин, не здобуто.

Перелік матеріалів кримінального провадження, які, на думку захисника, мають бути повторно досліджені судом апеляційної інстанції, наведений в прохальній частині апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині покарання, призначивши його нижче нижчої межі із застосуванням положень ст. 69 КК України, а у подальшому звільнити від його відбування з випробуванням.

Зазначає, що на момент нанесення ОСОБА_9 ножового поранення вона перебувала в стані необхідної оборони, оскільки під час сварки яка виникла на ґрунті особистих відносин, потерпілий почав її бити по голові, ногами по тулубу, викручував руки, а коли вона хотіла вирватися, перегородив їй вихід, накинувся із шилом і почав душити. Після нанесення потерпілому ножового поранення, вона викликала карету швидкої допомоги, разом з ОСОБА_10 почала зупиняти кров.

Просить врахувати, що потерпіла не має до неї жодних претензій матеріального або морального характеру, на даний час вона вагітна, пройшла курс лікування в Черкаському протитуберкульозному диспансері та перебуває на обліку у відповідного лікаря.

В якості додатків до апеляційної скарги обвинуваченою надані копії довідки про стаціонарне лікування в умовах КНП «ЧОПТД», обмінної карти та довідок-характеристик за місцем проживання.

Потерпіла ОСОБА_11 повідомлялась судом апеляційної інстанції про час, дату та місце апеляційного розгляду, однак в судове засідання не з`явилась про поважні причини свого неприбуття не повідомила, що, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає судовому розгляду по суті заявлених апеляційних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, думки обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 в підтримку апеляційних скарг у повному обсязі з наведених підстав, прокурора про законність, обгрунтованість вироку суду першої інстанції і безпідставність апеляційних вимог, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 до задоволення не належать.

Частиною 1 статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого, відповідає встановленим обставинам та підтверджується безпосередньо дослідженими та оціненими судом першої інстанції доказами.
За апеляційними вимогами стороною захисту не оскаржується причетність ОСОБА_7 до заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження, належність і допустимість доказів покладених судом в обґрунтування доведеності її винуватості, а виключно порушується питання про нанесення обвинуваченою ушкодження потерпілому з метою самозахисту, за відсутності умислу на заподіяння йому смерті.
Під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_7 винуватість визнала частково та показала, що 10.02.2018 вона, її співмешканець ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 перебували по місцю проживання в с. Єрки, де вживали алкогольні напої. Коли ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пішли відпочивати, між нею та ОСОБА_9 виникла сварка, під час якої останній почав її бити. На шум вийшов ОСОБА_13 , який сказав ОСОБА_9 заспокоїтися. Через деякий час ОСОБА_9 знову почав скандалити, бити її руками по голові та ногами, викручувати руки, а потім звалив її на кухонний вуголок та почав душити за шию. Коли ОСОБА_9 взяв шило довжиною 2-3 см і ним почав їй погрожувати, вона зі столу схопила кухонний ніж, яким нанесла йому один удар в тулуб. Після чого ОСОБА_9 її відпустив та впав на підлогу. У подальшому вона викликала швидку допомогу та поліцію.
Як встановлено під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції ретельно дослідив докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу ОСОБА_7 та на підтвердження її винуватості обґрунтовано послався, у тому числі: на показання самої ОСОБА_7 , яка не заперечувала факт конфлікту з ОСОБА_9 на нанесення йому удару кухонним ножем в тулуб; дані проведення слідчого експерименту від 11.02.2018, під час якого ОСОБА_7 в присутності захисника ОСОБА_8 вказала на місці події про механізм та локалізацію нанесення тілесного ушкодження ножем потерпілому, а також про інші обставини події, зокрема про те, що в ході конфлікту ОСОБА_9 їй погрожував фізичною розправою та вбивством, трусив обома руками за плечі притискаючи до стіни, схопив за руку і почав її викручувати шляхом зламування пальців, а вона схопила кухонний ніж, що лежав на столі, яким нанесла йому один удар в область лівого плеча; дані висновку експерта № 05-9-02/51-5 від 05.04.2018 про те, що ушкодження на тілі ОСОБА_9 могли утворитися за обставин вказаних ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту за її участі від 11.02.2018; дані огляду місця події з фототаблицями від 10.02.2018, під час якого виявлено та вилучено ніж зі слідами бурого кольору, предмети одягу і взуття, сліди пальців рук, змиви плям бурого кольору, мікронакладення з рук, зрізи нігтів, дактилокарту пальців рук ОСОБА_9 , зрізи нігтів ОСОБА_7 .
Суд першої інстанції безпосередньо дослідив на предмет допустимості та обґрунтовано і послався на дані, які містяться у висновку експерта № 05-9-02/51 від 12.02.2018 про те, що у ОСОБА_9 виявлено проникаюче поранення лівої грудної порожнини з ушкодженням легені, що спричинене дією плоского колюче-ріжучого знаряддя та відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Причиною смерті ОСОБА_9 є гостра крововтрата внаслідок проникаючого колото-різаного поранення грудної порожнини з ушкодженням легені. При судово-токсилогічній експертизі крові ОСОБА_9 виявлено етиловий спирт в кількості 2,59 проміле, що відносно живих осіб відповідає сильному ступеню алкогольного сп`яніння.
Згідно висновків експертиз також встановлено: № 1/499 від 26.02.2018 - сліди пальців рук вилучені з місця події на посуді залишені обвинуваченою ОСОБА_7 ; № 05-5-06/45 від 05.03.2018 - кров виявлена на фрагменті простирадла з місця події може походити за рахунок крові ОСОБА_9 , даних про її походження від ОСОБА_7 не отримано; № 05-5-06/46 від 09.03.2018 - кров виявлена в піднігтьовому вмісті ОСОБА_9 та ОСОБА_7 могла походити за рахунок крові ОСОБА_9 , даних про її походження від ОСОБА_7 не отримано; № 05-5-06/47 від 14.03.2018 - кров виявлена на предметах одягу та взуття з місця події може походити за рахунок крові ОСОБА_9 , даних про її походження від ОСОБА_7 не отримано; № 05-5-06/61 від 30.03.2018 - кров виявлена на клинку кухонного ножа з місця події може походити за рахунок крові ОСОБА_9 , даних про її походження від ОСОБА_7 не отримано; № 05-1-08/74 від 23.03.2018 - кров виявлена на руків`ї кухонного ножа з місця події може походити за рахунок крові ОСОБА_9 , домішка крові ОСОБА_7 не виключається.
Судом першої інстанції також перевірено версію захисту про те, що ОСОБА_7 вчинила дії щодо ОСОБА_9 при необхідній обороні, яку судом спростовано з наведенням відповідних мотивів.
Питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема врахувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є і суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
Закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ч. 3 ст. 27 Конституції України).
Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.
Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з настанням смерті особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.
У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.
Виходячи із фактичних обставин кримінального провадження, суд першої інстанції встановив, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 мав місце конфлікт на ґрунті особистих неприязних відносин. Під час такого конфлікту в діях ОСОБА_9 суспільно небезпечного посягання не було, оскільки він жодних активних дій щодо ОСОБА_7 не вчиняв, а остання без будь якої реальної загрози зі сторони потерпілого завдала йому удар ножем. Наявні в матеріалах кримінального провадження докази не вказують на те, що ОСОБА_7 завдала ОСОБА_9 тілесне ушкодження при наявності безпосередньої загрози її життю чи здоров`ю. Доводи ОСОБА_7 про те, що потерпілий перед нанесенням йому удару заподіював їй тілесні ушкодження, зокрема бив руками по голові, ногами, викручував руки та виламував пальці, душив за шию, спростовуються даними протоколу затримання ОСОБА_7 від 10.02.2018, згідно якого, у останньої, затриманої одразу після вчиненого кримінального правопорушення, виявлено лише тілесні ушкодження у вигляді синців на правій нозі в області гомілки, а про наявність інших тілесних ушкоджень (в ділянках рук, шиї, голови), які могли були бути заподіяні ОСОБА_9 , обвинувачена не зазначала. Крім того під час огляду місця події від 10.02.2018 за адресою: АДРЕСА_1 , де було виявлено та вилучено, в тому числі, знаряддя злочину - кухонний ніж, шило, на яке вказує обвинувачена ОСОБА_7 , яким їй, зі слів останньої, погрожував ОСОБА_9 , не виявлено. При цьому враховується, що під час слідчого експерименту ОСОБА_7 , в присутності свого захисника, не вказувала на те, що ОСОБА_9 погрожував їй шилом і не зазначала, що він бив її руками по голові, ногами та душити за шию.
Врахувавши всі обставини вчиненого діяння у їх сукупності, зокрема спосіб, знаряддя злочину, характер і локалізацію нанесеного ОСОБА_9 поранення, поведінку винної і потерпілого, що передувала події, їх стосунки, суд дійшов обґрунтованого висновку про направленість умислу ОСОБА_7 саме на умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому.
Колегія суддів погоджується з висновками викладеними у вироку суду про те, що незважаючи на те, що ОСОБА_7 є значно слабшою від потерпілого, в ситуації що склалася, вона мала б усвідомлювати, що перед нею не озброєна особа, яка перебувала в стані сильного алкогольного сп`яніння і, наносячи удар кухонним ножем в грудну клітину потерпілого, мала б передбачати, що може спричинити як тяжке тілесне ушкодження так і смерть останнього. Більш того матеріали кримінального провадження містять дані про те, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 конфлікти на фоні вживання алкогольних напоїв вже мали місце і були звичним для обвинуваченої явищем. У зв`язку з чим ОСОБА_7 , розуміючи загострення конфліктної ситуації, в будь-якому випадку могла залишити місце події, при уявленні нею будь-якої загрози життю чи здоров`ю, або покликати на допомогу ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які зі слів останньої, перебували в сусідній кімнаті будинку.
Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_7 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував її дії за ч. 2 ст. 121 КК України. При цьому всім наявним доказам, суд відповідно до вимог КПК України дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
За клопотанням учасників судового провадження, відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Зокрема, захисник в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду просив повторно дослідити письмові докази в кримінальному провадженні. Разом з цим обґрунтування такого повторного дослідження доказів стороною захисту фактично зводиться до необхідності надання їм апеляційним судом іншої юридичної оцінки.
З огляду на наведене, передбачених законом підстав для задоволення клопотання про повторне дослідження доказів у даному кримінальному провадженні колегією суддів не встановлено та відмовлено в його задоволенні, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 30.05.2019 № 572/843/17 від 30.05.2019, згідно якої сам по собі факт непогодження з висновками суду першої інстанції не є підставою для повторного дослідження доказів.
Вирішуючі апеляційні вимоги обвинуваченої ОСОБА_7 щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та її особі, колегія суддів виходить з положень ст. 50 КК України про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Покарання, як про це зазначено в положеннях ст. 65 КК України, має бути необхідним, достатнім для виправлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень і призначається судом з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що беруться до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, при призначенні ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції дотримано вимоги наведених вище положень Закону та враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, за місцем проживання Єрківською селищною радою Катеринопільського району характеризується негативно, має п`ятьох неповнолітніх дітей, проте їх вихованням та утриманням не займається, як наслідок - діти вилучені у неї, на спеціальних обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, частково визнала винуватість у нанесенні потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, при невстановленні обставин, що пом`якшують покарання, та встановленні обставини, що його обтяжує вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, та обгрунтовано призначено покарання в межах санкції частини статті КК України у виді позбавлення волі на певний строк.

Вид та розмір призначеного судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_7 покарання колегія суддів вважає справедливим, таким, що відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам скоєного та тяжким невідворотним наслідкам, що настали, сприятиме виправленню обвинуваченої та попередженню вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також таким, що не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.

Підстав для застосування до призначеного ОСОБА_7 покарання положень ст. 69 КК України, з огляду на встановлені судом фактичні обставини провадження та дані про її особу, в тому числі з урахуванням наведених обвинуваченою в апеляційній скарзі даних, колегією суддів не вбачається.

Довідки характеристики виконавчих комітетів Єрківської селищної ради та Ватутінської міської ради від 13.04.2021 № 361, 14.04.2021 № 61, додані до апеляційної скарги, містять формальний зміст і не визнаються колегією суддів такими, що характеризують ОСОБА_7 з позитивної сторони.

Довідка № 1 від 27.01.2020 про те, що ОСОБА_7 перебуває на диспансерному обліку у фтизіатричному кабінеті Катеринопільської ЦРЛ, не дає підстави для пом`якшення призначеного їй покарання, за відсутністю даних про те, що за станом здоров`я остання позбавлена можливості відбувати той чи інший вид покарання.

Колегія суддів визнає недостатньою підставою для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом ту обставину, що обвинувачена, згідно свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 від 17.08.2021, народила дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , враховуючи те, що їй призначено мінімальне покарання, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, за відсутністю обставин, що його пом`якшують, а положення ст. 69 КК України застосовуються виключно за наявності кількості обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення з урахуванням особи винного.

Те, що ОСОБА_7 після нанесення потерпілому тяжкого тілесного ушкодження надавала йому допомогу та викликала спеціальні служби, не знижує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та не зменшує її суспільну небезпечність.

Оскільки колегією суддів не вбачається підстав для призначення ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України, а за вироком суду першої інстанції їй призначено до відбування 7 років позбавлення волі, звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, прямо суперечитиме положенням ст. 75 КК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів визнає вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 законним і обґрунтованим та не вбачає підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для його скасування чи зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а:

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 05 квітня 2021 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді