Справа № 628/26/20
провадження № 1-кп/610/154/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року колегія суддів Балаклійського районного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Балаклія кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Балаклійського районного суду Харківської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

На підставі ч. 1 ст. 330 КПК України, ухвалою колегії суддів від 27.09.2021, у зв`язку із повторним порушенням порядку судового засідання, обвинувачений ОСОБА_7 був видалений із зали засідання на весь час судового розгляду.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів, посилаючись на наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України: можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, ухилення від суду, незаконного впливу на неповнолітню потерпілу, можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

В обгрунтування клопотання прокурор зазначила, що ОСОБА_7 неодноразово був судимий за вчинення корисливих злочинів, має незняті та непогашені судимості, крім того, на розгляді в суді перебуває інше кримінальне провадження у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185 КК України (крадіжка, вчинена повторно, поєднана з проникненням у сховище та житло), та ст. 377 КК України (погроза насильством судді), що свідчить про можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення та можливість переховуватися від суду з метою уникнути відповідальності.

Захисник ОСОБА_6 просила застосувати до ОСОБА_7 більш м`який захід.

Заслухавши клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вислухавши думку учасників судового розгляду, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Судом встановлено, що ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 27 вересня 2021 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 25.11.2021.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 КПК України, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися інші ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Колегія суддів погоджується з клопотанням прокурора щодо продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину проти статевої свободи та статевої недоторканності неповнолітньої особи, відповідальність за яке передбачає лише позбавлення волі строком до 12 років і є особливо тяжким злочином, раніше неодноразово судимий, не працює, особисто знайомий із потерпілою та йому відомо місце її проживання.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей сумпільства: «Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Таким чином, на момент розгляду питання щодо продовження дії обраного обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою існує обгрунтована підозра та ризики переховування від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, можливість незаконного впливу на потерпілу, які існували під час продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і не перестали існувати до цього часу, а тому більш м`який запобіжний захід застосовувати до нього на даний час є неможливим.

На підтвердження зазначених ризиків свідчить: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого правопорушення, його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці проживання, у нього відсутнє постійне місце роботи або навчання, а також зважаючи на його репутацію, майновий стан.

Обставини, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування інших запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, та які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченим запобіжному заході у вигляді тримання під вартою відпала, на сьогоднішній час судом не встановлено.

Колегія суддів не може погодитись з посиланнями захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав. Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю посилань захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою. Твердження щодо недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Визначений розмір застави залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 183, 331, 371, 372 КПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на строк 60 днів, тобто до 01 січня 2022 року.

Розмір застави у сумі 210200 (двісті десять тисяч двісті) гривень 00 копійок, залишити без змін.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_7 з-під варти звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

1) прибувати до прокурора чи суду за першою вимогою;

2) не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу прокурора або суду;

3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 01.01.2022 року.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений

ОСОБА_7 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 наслідки невиконання покладених зобов`язань. У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України.

Виконання ухвали покласти на ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд протягом 5 днів з дня її винесення.

Повний текст ухвали складено 05.11.2021.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3