Справа № 750/9996/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/819/21
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора - ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 жовтня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою суду задоволено клопотання Міністерства юстиції України та приведено у відповідність із законодавством України вирок Олександрівського міського суду Володимирської області РФ від 03.07.2019 щодо ОСОБА_8 .

ОСОБА_8 ухвалено вважати засудженим:

- за ч.1 ст.255 КК України (в редакції Закону України № 2341-111 від 05.04.2001) до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років;

- за ч.3 ст.15, ч.3 ст.307 КК України, з урахуванням положень ч.3 ст.68, ч.2 ст.69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, без конфіскації майна.

На підставі ч.ч.1, 2 ст.70 КК України, шляхом повного складання призначених покарань, остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 14 (чотирнадцять) років, без конфіскації майна.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з 03 липня 2019 року.

Зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з 10.11.2017 р. по 17.10.2019 р. включно, з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати в сумі 5820 грн. 10 коп., що є еквівалентом 15 960 російських рублів.

Не погодившись із рішенням суду, засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу місцевого суду та постановити нову ухвалу, якою привести у відповідність із законодавством України вирок Олександрівського міського суду Володимирської області РФ від 03.07.2019, призначивши йому покарання у розмірі, вказаному у даному вироку. Послався на те, що оскільки визначене Деснянським районним судом м. Чернігова покарання є меншим за призначене вироком суду Російської Федерації, йому в подальшому буде відмовлено у передачі в Україну для подальшого відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді; захисника засудженого, яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити; думку прокурора, котрий вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги; колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний та території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Пунктом b) частини 1 статті 9 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст.11 Конвенції.

Пунктами а), d) статті 11 цієї Конвенції зазначено, що замінюючи вирок, компетентний орган повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, а також не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи.

Крім того, умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені у ст.606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст.610 КПК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:

1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим аніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;

2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, аніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті КК України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

При цьому суд, як це визначено у ч.3 ст.603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

Як убачається з матеріалів справи, вироком Олександрівського міського суду Володимирської області Російської Федерації від 03.07.2019, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.210, ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 КК РФ та призначено йому покарання у виді позбавлення волі:

- за ч.2 ст. 210 КК РФ - у виді позбавлення волі на строк 6 років;

- за ч.3 ст. 30, ч.5 ст. 228.1 КК РФ - у виді позбавлення волі на строк 9 років;

- за ч.3 ст. 30, ч.5 ст. 228.1 КК РФ - у виді позбавлення волі на строк 9 років.

На підставі ч.3 ст.69 КК РФ, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_9 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років 6 місяців з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму.

Частині другій статті 210 КК РФ (в ред. Федерального закону від 27.12.2009 № 377-ФЗ), яка передбачає «участь у злочинному угруповуванні (злочинній організації)» відповідає ч.1 ст.255 КК України (в редакції Закону України № 2341-111 від 05.04.2001) (участь у злочинній організації);

- ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 КК України (злочин від 11.10.2017), яка передбачає «замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційної мережі (включаючи мережу Інтернет), організованою групою, в особливо великому розмірі», відповідає ч.3 ст.15, ч.3 ст.307 КК України (незакінчений замах на незаконний збут наркотичних засобів, у особливо великих розмірах, вчинений організованою групою);

- ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 КК РФ (злочин від 10.11.2017), яка передбачає «замах на виробництво і незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу Інтернет), організованою групою, в особливо великому розмірі», відповідає ч.3 ст.15, ч.3 ст.307 КК України (незакінчений замах на незаконні виробництво та незаконний збут наркотичних засобів, у особливо великих розмірах, вчинений організованою групою). Кваліфікуюча ознака «використання інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу Інтернет)» при збуті наркотичних засобів не передбачена у нормі статті 307 КК України. Частині третій статті 69 КК РФ (призначення покарання за сукупністю злочинів), яка передбачає «призначення покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового чи повного складання» відповідає частинам першій та другій статті 70 КК України (призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень в тому числі шляхом повного чи часткового складання призначених покарань).

Аналізуючи міру покарання, призначену засудженому за ч.2 ст.210 КК РФ, яка становить 6 років позбавлення волі, то вона є повністю співмірною з ч.1 ст.255 КК України (в редакції Закону України № 2341-111 від 05.04.2001), яка передбачає міру покарання від 5 до 12 років позбавлення волі. При цьому вказана редакція ч.1 ст.255 КК України чинна на момент скоєння ОСОБА_8 злочинів, є більш сприятливою порівняно зі змінами цієї ж норми в редакції Закону України № 671-ІХ від 04.06.2020, яка передбачає за ці ж самі злочинні дії у ч.2 ст.255 КК України аналогічний строк і вид покарання, але з призначенням додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Стосовно міри покарання, призначеної засудженому за ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 КК України (злочин від 11.10.2017) та ч.3 ст. 30, ч.5 ст. 228.1 КК РФ (злочин від 10.11.2017), яка в кожному з випадків становить 9 років позбавлення волі, то вона є частково співмірною з ч.3 ст.15, ч.3 ст.307 КК України, яка передбачає основне покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з призначенням додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Покарання ОСОБА_8 за ч.3 ст.15, ч.3 ст.307 КК України визначено із урахуванням положень ч.3 ст.68 КК України, згідно з якими за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати 2/3 максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, який в даному випадку становитиме 8 років позбавлення волі.

При цьому не має потреби двічі кваліфікувати дії засудженого, як це прямо зазначено у вироку російського суду, оскільки такі дії, хоча і вчинені в різний час, але є епізодами злочинної діяльності і повністю охоплюються положеннями ч.3 ст.15, ч.3 ст.307 КК України.

Отже, згідно з вищевказаним кримінальним законом ОСОБА_8 , з урахуванням положень ст.68 КК України, місцевий суд обґрунтовано визначив остаточне основне покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років, що відповідає вимогам до визначення строку покарання у виді позбавлення волі, передбаченим п.1 ч.4 ст.610 КПК України.

Крім того, слід зауважити, що відповідно до положень ч.5 ст.421 КПК України, ухвала суду першої інстанції може бути скасована з метою погіршення становища особи, щодо якої вона постановлена, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Разом з тим, як слідує з тексту апеляційної скарги засудженого, апелянт фактично ставить питання про погіршення свого становища, оскільки зазначає в апеляційній скарзі про необхідність визначення йому більш тяжкого покарання, ніж яке передбачене законодавством України за вчинення злочину, за який його засуджено вироком Олександрівського міського суду Володимирської області РФ.

Отже, місцевий суд, при розгляді клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Олександрівського міського суду Володимирської області Російської Федерації від 03.07.2019 щодо ОСОБА_8 у відповідність із законодавством України, належно оцінив всі обставини справи та дійшов правильного висновку про його задоволення, з чим погоджується і колегія суддів.

З урахуванням викладеного, відсутні правові підстави для скасування оскаржуваної ухвали, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 .

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 610 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 жовтня 2021 року щодо нього - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4