Провадження №1-кп/523/1494/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого (підсудного) ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000871 від 25.06.2021 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого та офіційно непрацевлаштованого, зареєстрованого та до затримання проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, у тому числі востаннє:

-20.09.2019 року Суворовським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Підсудний ОСОБА_5 , будучи раніше судимим за означеним вироком суду та маючи не зняту й не погашену у встановленому законом порядку судимість, 20.06.2021 року приблизно о 22:00 годині, правомірно перебуваючи за місцем проживання потерпілого ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , отримавши від останнього під благовидним приводом мобільний телефон марки «Tecno», моделі «Т301», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , вартістю 370 гривень, для здійснення телефонного дзвінка, діючи умисно й повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, заволодівши означеним майном та не маючи наміру на його повернення, вказаний підсудний ігноруючи вимогу потерпілого щодо негайного повернення належного йому майна та висловивши категоричну відмову в цьому (в грубій формі), з викраденим майном залишив місце вчинення ним кримінального правопорушення, в подальшому розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив зазначеному потерпілому матеріальну шкоду у наведеному розмірі.

В судове засідання потерпілий ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, - не з`явився, надавши до суду заяву щодо відсутності у нього претензій будь-якого характеру до підсудного ОСОБА_5 , у зв`язку з чим, суд, заслухавши позицію сторін процесу й з метою дотримання розумності строків судового розгляду, вирішив провести розгляд кримінального провадження за відсутністю означеного потерпілого.

Підсудний ОСОБА_7 , повністю визнавши свою провину за висунутим обвинуваченням, будучи допитаним в судовому засіданні, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви вчиненого ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування та фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення.

Згідно з ч.3 ст.349 КПК України, суд за результатами попереднього обговорення з учасниками судового провадження змісту цієї норми закону та наслідків її застосування, визнав недоцільним за клопотанням прокурора дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, з`ясувавши, що сторони провадження правильно розуміють зміст цих положень закону, а також роз`яснивши їм про відсутність права оскарження фактичних обставин кримінального провадження в апеляційному порядку, суд упевнився в добровільності та істинності їх позиції.

Разом із тим, суд вважає, що винність підсудного ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, фактичні обставини якого ним та ніким із учасників процесу не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджується наявними у матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не проводилось в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Приймаючи до уваги наведені обставини, судом встановлено, що підсудний ОСОБА_5 своїми умисними діями скоїв відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, а відтак його дії вірно кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.2 ст.186 КК України.

Так, з огляду на ч.2 ст.186 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або вчинений повторно, або за попередньою змовою групою осіб, що карається позбавленням волі на строк від чотирьох до шести років, а зі змісту п.1 примітки ст.185 цього ж Кодексу слідує, що у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або ст.187, 262 цього Кодексу.

При перевірці правильності кваліфікації дій підсудного ОСОБА_5 за встановленим доведеним обвинуваченням в суді, суд виходить з того, що сукупність показів підсудного й визнання ним своєї провини, зокрема відкрите отримання ним майна від потерпілого під благовидним приводом, як засіб заволодіння майном, його подальше утримання підсудним та ігнорування вимоги потерпілого щодо повернення цього майна, відкрите вилучення й залишення підсудним разом з викраденим майном місця вчинення інкримінованих діяння, внаслідок чого потерпілому було спричинено майнову шкоду, а також подальше розпорядження викраденим майном, поза розумним сумнівом свідчать про наявність та зміст умислу зазначеного підсудного, направленого на відкрите заволодіння чужим майном, а у контексті його попереднього засудження за вироком від 20.09.2019 року за ч.2 ст.185 КК України, - вчинене повторно.

Аналогічні висновки викладені в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», за якими якщо обман або зловживання довірою були лише способом доступу до майна, а саме вилучення майна відбувалось таємно чи відкрито, то склад шахрайства відсутній та такі дії слід кваліфікувати як крадіжку, грабіж або розбій.

Зі змісту ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України слідує, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання підсудному ОСОБА_5 суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого ним та те, що в силу ст.12 КК України такі дії відносяться до категорії тяжких злочинів корисливої спрямованості, а також судом ураховується у певній мірі позиція потерпілого ОСОБА_6 з цього приводу та відсутність у нього будь-яких претензій до вказаного підсудного у зв`язку з відшкодування збитків, стан здоров`я підсудного та його особа на диспансерному обліку в КУ «Міський психіатричний диспансер» та КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я Одеської обласної ради» не перебуває; забезпечений місцем реєстрації і постійного проживання в м.Одесі; офіційно не працевлаштований і неодружений; раніше судимий та інкриміноване йому діяння в цьому кримінальному провадженні мало місце в період іспитового строку за вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 20.09.2019 року, сукупність чого свідчить про схильність останнього до вчинення протиправних діянь та небажання встати на шлях виправлення, що обумовлює неможливість його виправлення в умовах суспільства.

За приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_5 , як визначено в обвинувальному акті та з чим також погоджується й суд, слід визнати щире каяття, а обставин, що обтяжують покарання вказаного підсудного, протягом розгляду кримінального провадження не встановлено.

Відповідно до ч.3 ст.78 означеного Кодексу, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в ст.ст.71, 72 цього Кодексу.

Частинами 1, 4 ст.71 вказаного Кодексу встановлено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує частину покарання за попереднім вироком та остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, та й від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Тотожну правову позицію визначив Пленум Верховного Суду України в п.п.10, 25, 26 Постанови №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», зі змінами і доповненнями.

На підставі сукупності викладеного, при визначенні виду та міри покарання у даному кримінальному провадженні, приймаючи до уваги досліджені під час судового розгляду обставини визнаного доведеним підсудному ОСОБА_5 обвинувачення, ступінь його тяжкості й суспільної небезпечності, наведені вище характеризуючи дані про особу підсудного, суд у контексті ст.ст.50, 65 КК України доходить висновку про те, що виправлення вказаного підсудного і недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень має відбуватися лише в умовах ізоляції від суспільства, з призначенням покарання у виді позбавлення волі в межах строків, встановлених санкцію ч.2 ст.186 означеного Кодексу, та із застосуванням положень ч.ч.1, 4 ст.71, ч.3 ст.78 цього ж Кодексу, з призначенням остаточного покарання за сукупністю вироків з урахуванням вироку Суворовського районного суду м.Одеси від 20.09.2019 року, яке належить відбувати у кримінально-виконавчій установі закритого типу реально.

Положення ст.63 КК України встановлюють, що покарання у виді позбавленні волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Вирішуючи питання щодо зарахування попереднього ув`язнення підсудного ОСОБА_5 до строку призначеного йому покарання за цим вироком, суд в силу ч.5 ст.72 КК України ураховує строк його тримання під вартою в цьому кримінальному провадженні, тобто в період з 16.08.2021 по 05.10.2021 року.

Питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.100, ч.3 ст.349, ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.

В порядку ст.71 КК України, при призначенні покарання за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання за цим вироком частини невідбутого покарання за вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 20.09.2019 року, остаточне покарання ОСОБА_5 визначити у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 1 (один) місяць, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту за місцем його реєстрації і постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , - залишити без змін, до набрання вироком законної сили.

Відповідно до ст.ст.72, 63 КК України, строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту приведення вироку до виконання та з часу поміщення вказаного засудженого для відбуття покарання до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, зарахувавши у цей строк в силу ч.5 ст.72 КК України термін попереднього ув`язнення у цьому кримінальному провадженні в період з 16.08.2021 до 05.10.2021 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Згідно зі ст.100 КПК України, речовий доказ у кримінальному провадженні диск з відеозаписом камери спостереження, встановленої в приміщенні ПТ «ПП «Ера-Дон» і компанії «Ваш ломбард», який зберігається в матеріалах досудового розслідування, - залишити зберігати в означених матеріалах.

Виконання вироку в частині взяття під варту засудженого ОСОБА_5 та його поміщення до ДУ «Одеській слідчий ізолятор», після набрання вироком законної сили, а також здійснення контролю за дотриманням вказаною особою умов домашнього арешту до набрання вироком законної сили, покласти на ВП №3 ОРУП №1 (Суворовський ВП в м.Одесі) ГУНП в Одеській області.

Копії вироку вручити під розписку прокуророві та ОСОБА_5 , надати для відома іншим заінтересованим особам, а також направити до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та до ВП №3 ОРУП №1 (Суворовський ВП в м.Одесі) ГУНП в Одеській області, - для виконання, в межах наданих їм відповідних повноважень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

С у д д я: ОСОБА_1