Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

09 листопада 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0000589щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ківерці Ківерцівського району Волинської області зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , представника потерпілих ОСОБА_9 , -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 07 червня 2021 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,з призначенням покарання чотири роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки.
Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі та постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 28200 грн; моральної шкоди 25000 грн. та 5000 за надання правової допомоги; на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 76499 грн; 50000 грн - моральної шкоди та 10000 грн правової допомоги.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_5 09 травня 2019 року близько 03 год. 40 хв, керуючи автомобілем Volvo FH-12 д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом марки GRAY ADAMS моделі GA3FL д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись дорогою Київ Чоп зі сторони м. Київ у напрямку м. Львів зі швидкістю 60 км/год. з увімкненим ближнім світлом фар та габаритами, на 332 км +150 м, що в межах Рівненського району Рівненської області, в порушення вимог п.п. а, б п.2.9, п. 2.5. Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння невстановленого ступеню, внаслідок відмови від проходження медичного огляду, не виконуючи маневру обгону чи об`їзду перешкоди, перебуваючи в стані сильної втоми в результаті якої заснув, в порушення вимог п. 11.3 ПДР України, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де йому назустріч рухався вантажний автомобіль DAF 95, який з метою уникнення зіткнення виконав маневр виїзду автомобіля в ліву сторону з виїздом на зустрічну смугу руху. У подальшому ОСОБА_5 , продовжуючи рухатись по зустрічній смузі руху, допустив зіткнення з автомобілем VOLKSWAGEN LT35 д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_8 , який рухався зі швидкістю близько 60 км/год. з увімкненим ближнім світлом фар за вантажним автомобілем DAF 95 по своїй смузі руху вказаної автодороги зі сторони м. Львів в напрямку м. Київ, та який не мав технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб до місця зіткнення транспортних засобів.

В результаті ДТП потерпілому ОСОБА_8 спричинено тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, а потерпілому ОСОБА_10 - тілесні ушкодження середньої тяжкості.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 , не заперечуючи доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненому та правильності кваліфікації дій, доводить, що судом, на його думку, призначено надто суворе покарання без врахування ряду помякшуючих покарання обставин - щирого розкаяння, активного сприяння розкриттю злочину, часткового відшкодування завданих збитків потерпілим та індивідуальних характеризуючих даних особи ОСОБА_5 (позитивна характеристика за місцем проживання, наявність міцних соціальних зв`язків, родини, житла), у зв`язку з чим просить вирок в частині призначення покарання змінити і призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки, звільнивши ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апелянта, підтримані обвинуваченим ОСОБА_5 на задоволення апеляційної скарги, прокурора, потерпілого та представника потерпілого ОСОБА_9 , які просять залишити вирок без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин підтверджується сукупністю зібраних в провадженні доказів, які, відповідно до положень ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження не досліджувалися, і яким дана правильна юридична оцінка, що не оспорюється апелянтом та учасниками провадження.

Твердження апелянта про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 надто суворого покарання не є переконливими, оскільки термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність, між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом і розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, і ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Вирішення судом даного питання ґрунтується на вимогах статей 50, 65 КК України.

При обранні покарання обвинуваченому суд, як видно з вироку, дотримався положень ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та роз`яснень, що містяться в п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання.
Зокрема, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, який, згідно положень ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, ряд обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння досудовому та судовому слідству, на які покликається і апелянт в апеляційній скарзі, часткове добровільне відшкодування завданої шкоди, про що наголошує обвинувачений в суді апеляційної інстанції, обставину, що обтяжуює покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, і призначив ОСОБА_5 максимально наближене до мінімальної межі покарання за вчинений злочин.

Доводи щодо звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням іспитовим строком, відповідно до положень ст.75 КК України, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_5 вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння та залишив місце ДТП.

Правових підстав вважати призначене ОСОБА_5 покарання явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає, істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б слугували безумовними підставами для скасування або зміни судового рішення, при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 07 червня 2021 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту оголошення повного тексту ухвали, а ОСОБА_5 - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2