ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/6482/19 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/818/3014/21 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою (ч.4 ст. 422-1 КПК України)
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу, в порядку ч.4 ст. 422-1 КПК України, тобто без виклику сторін, за умови, що ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд справи з участю сторін, за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.09.2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Вказаною ухвалою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою до 31.10.2021 року, включно, із визначенням суми застави в розмірі 181 600 грн.
Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції вказав, що ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу не зменшились та не перестали існувати, та інші більш м`які запобіжні заходи не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити оскаржувану ухвалу та застосувати до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування таких вимог зазначив, що стороною обвинувачення не було представлено суду даних, які б свідчили про можливість недобросовісної поведінки з його боку.
Вказав, що він раніше не судимий, до моменту затримання мав постійне місце проживання, працевлаштований не офіційно, має на утриманні матір похилого віку та неповнолітню дитину. Не має на меті впливати на свідків, переховуватись чи вчиняти інші правопорушення, а тяжкість інкримінованого покарання не може бути підставою для продовження строку тримання під вартою.
Зазначив, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки клопотанню сторони захисту про зміну запобіжного заходу .

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю доповідача, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.
Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, чи вчинити інше кримінальне правопорушення суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.4 ст.321 КК України.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановив, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати.
Такі висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, з огляну за зміст пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення згідно до якого, останній з обвинувачується у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичних засобів, вчинене повторно, у великих розмірах організованою групою, а також у незаконному придбанні, перевезенні та зберіганні з метою збуту та збуті сильнодіючих лікарських засобів, чинене повторно, організованою групою. Діяв з метою збагачення, забезпечував переміщення наркотичних засобів, здійснював банківські операції з виведення грошових коштів, отриманих від незаконного збуту наркотичних засобів.
Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Враховуючи фактичні обставини злочинів, які інкримінуються ОСОБА_6 , передбачені ч.3 ст.307, ч.2 ст.309 КК України, які є злочинам у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, що є злочинами проти населення, колегії суддів, вважає, що в цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який підлягає захисту.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, до моменту затримання мав постійне місце проживання, працевлаштований не офіційно, має на утриманні матір похилого віку та неповнолітню дитину, як на одну з підстав для зміни запобіжного заходу, колегія суддів до уваги не бере, оскільки, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, вказаним обставинам судом першої інстанції була надана належна оцінка.
Як вбачається зі змісту ухвали від 02.09.2021 року, колегія суддів суду першої інстанції не погодилась з доводами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 про необхідністю зміни йому запобіжного заходу у зв`язку з наявністю у нього матері похилого віку, неповнолітнього сина, оскільки ці доводи в будь-якому випадку не спростовують висновків суду про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не минули та продовжують існувати на даний час.
З огляду на вище викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Окрім того слід зазначити, що судом першої інстанції визначено обвинуваченому ОСОБА_6 заставу в розмірі 181 600 грн, яку він вважав достатньою для забезпечення виконання покладених на обвинуваченого обов`язків, як альтернативний вид запобіжного заходу.
За таких обставин, обґрунтування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні, а тому доводи апеляційної скарги щодо недоведеності наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника.
Керуючись ч.2 ст.376, ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426, ч.4 ст.422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 02.09.2021 року про задоволення клопотання прокурора та про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 31.10.2021 року, включно, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ____________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3