Справа № 355/446/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4904/2021 Суддя-доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2021року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 на 60 днів, тобто до 02 лютого 2021 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001099 від 30.11.2020 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.2 ст.345 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187 КК України.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2021 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів, тобто до 02 лютого 2021 року включно.
Не погоджуючись з цією ухвалою захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його фактичного проживання.
Обгрунтовуючи такі апеляційні вимоги захисник зазначає, що судом першої інстанції в порушення вимог ст. 194 КПК України, не надано оцінку відсутності всіх підстав, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, зокрема: відсутності обгрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих кримінальних правопорушень, відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не проаналізовано всі дані про особу обвинуваченого, зокрема про стан його здоров`я, та не перевірено можливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано в повному обсязі.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).
Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Під час розгляду суд проаналізував обгрунтованість ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_6 може незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні,перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, судом першої інстанції враховано, що викладені в обвинувальному акті обставини вчинення кримінальних правопорушень відповідають поняттю "обґрунтована підозра", яка визначена у рішенні Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої цей термін означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, № 182).
У рішенні по справі «Wпроти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Судом ретельно перевірено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , обгрунтованість висунутого щодо нього обвинувачення, встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, враховано дані про його особу, та зроблено вмотивований висновок про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
Що стосується доводів захисника про те, що ОСОБА_6 має незадовільний стан здоров`я і в умовах ІТТ ГУНП у м. Києві не може отримати належну медичну допомогу, то зазначені захисником обставини, з урахуванням наведених в оскаржуваній ухвалі ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, не можуть бути безумовною підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, зокрема і цілодобового арешту.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає необхідним вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,376, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 02 грудня 2021 якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 на 60 днів, тобто до 02 лютого 2021 року - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: