Справа №579/1379/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/628/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Побої і мордування
УХВАЛА
Іменем України

13 вересня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 579/1379/20 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 21 січня 2021 року, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого

визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 126 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить скасувати вирок суду, а кримінальне провадження за ч. 1 ст. 126 КК закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК, оскільки судом першої інстанції не правильно було трактовано норми п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК, згідно якого під справи приватного обвинувачення підпадає ч. 1 ст. 126 КК за умови (умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, без обтяжуючих обставин). У цій нормі закону мова йде не про обтяжуючі покарання обставини, передбачені ст. 67 КК, а про обтяжуючі обставини, передбачені як кваліфікуючі ознаки диспозиції конкретного правопорушення.

Вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 21.01.2021 ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК, і йому призначено покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин. На підставі ч. 1 ст. 71 КК, за сукупністю вироків, до призначеного покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин (переведено згідно ст. 72 КК у 25 днів позбавлення волі) частково приєднано не відбуте покарання за вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 05.04.2016 у виді позбавлення волі на строк 1 рік 8 місяців 5 днів позбавлення волі та визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 9 місяців.

Відповідно до вироку, 09.03.2020 близько 01:00 ОСОБА_11 біля магазину «168 км» по вул. Калиновського в м. Кролевець Сумської області, на ґрунті неприязних відносин, завдав потерпілому ОСОБА_12 один удар кулаком лівої руки в область правого ока, чим спричинив останньому фізичний біль, а коли останній після нанесеного удару не втримавшись на ногах впав, ОСОБА_11 наніс два удари правою ногою по тулубу ОСОБА_12 , від чого було спричинено фізичний біль і не спричинено тілесних ушкоджень.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи захисника ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила скасувати вирок суду, а провадження закрити, доводи прокурора ОСОБА_8 , яка також підтримала апеляційну скаргу захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК, кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених, зокрема ч. 1 ст. 126 КК (умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, без обтяжуючих обставин).

Ця норма закону містить кілька пунктів, у яких визначені види кримінальних правопорушень, кримінальне провадження щодо яких здійснюється у формі приватного обвинувачення, а саме у п. 1 йдеться про ряд статей КК, у тому числі і ч. 1 ст. 126 КК, кримінальне провадження у якому за відсутності обтяжуючих обставин здійснюється у формі приватного обвинувачення, тобто може бути розпочато лише на підставі заяви потерпілого, який в подальшому вправі відмовитись від обвинувачення, наслідком якого відповідно п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК є закриття кримінального провадження. При цьому необхідно зауважити, що термін «обтяжуючі обставини» використовується у двох значеннях як комплексне поняття: обставини, що передбачені у статтях Особливої частини КК як ознаки складу кримінального правопорушення, які впливають на його кваліфікацію, тобто «кваліфікуючі» ознаки складу кримінального правопорушення, передбачені у диспозиції відповідної статті; обтяжуючі обставини, які не позначаються на кваліфікації вчиненого, а впливають виключно на обрання (визначення/призначення) судом відповідного виду та розміру кримінального покарання, що зазначені у ч. 1 ст. 67 КК.

Як убачається з п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК спочатку мова йде про вказівку законодавця на певну частину і статтю Особливої частини КК, тобто визначається за якою нормою кваліфікується те чи інше діяння, а вже потім у дужках розкриваються ознаки того складу кримінального правопорушення, який у цій частині статті передбачений. Посилання на Загальну частину КК, у тому числі і на ст. 67 КК, відсутнє. При цьому диспозиція ч. 1 ст. 126 КК не передбачає будь-яких ознак чи кваліфікуючих ознак, які б можна було ідентифікувати чи визначити як «обтяжуючі обставини».

Наведене свідчить про те, що зміст викладених законодавцем у ст. 477 КПК застережень щодо обтяжуючих обставин при вчиненні кримінального правопорушення, відносно якого провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення, не розкритий, що виключає однозначне трактування цього терміну на корить обставин, які обтяжують покарання, встановлені у ст. 67 КПК.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (ч. 1 ст. 1 КПК), а завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ч. 1 ст. 2 КПК).

У випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК, згідно якої кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (п. 1 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 8 КПК). При цьому сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК. Кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених КПК, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення (п. 19 ч. 1 ст. 7, ч. 1, 4 ст. 26 КПК).

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

В справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and others v. the United Kingdom), рішення від 23.09.1998, п. 54) ЄСПЛ наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права».

У своїх інших рішеннях ЄСПЛ також неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності, зокрема у п. 31 рішення у справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia), у п. 109 рішення у справі «Церква Бесарабської Митрополії та інші проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. Moldova), у п. 53 рішення у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), у п. 19 рішення у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine).

Вимогу чіткого визначення меж дискреційних повноважень ЄСПЛ сформулював таким чином: «Закон, який надає дискрецію, не є сам по собі несумісним з вимогою передбачуваності у тому випадку, коли обсяг дискреції та спосіб її застосування зазначені з достатньою чіткістю та при цьому враховується легітимна мета того чи іншого вживаного заходу в тій чи іншій ситуації, щоб надати індивіду адекватний захист від свавільного втручання». Людині дозволено вчиняти будь-які дії, якщо вони не заборонені законом, натомість органи державної влади діють у режимі «дозволено лише те, що прямо передбачено законом», що узгоджується з приписами ст. 19 Конституції України.

Розглянувши кримінальне провадження щодо ОСОБА_11 та визнавши його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява потерпілого ОСОБА_12 про відмову від обвинувачення не ґрунтується на законі, оскільки у обвинувальному акті є посилання на обставини, що обтяжують покарання (ст. 67 КК), що у свою чергу унеможливлює закриття кримінального провадження.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а згідно ч. 1 ст. 412 цього Кодексу істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Виходячи із системного аналізу вказаного вище кримінального процесуального законодавства України, дотримуючись принципів верховенства права, диспозитивності і правової визначеності, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, належним чином не умотивовані та не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, внаслідок чого судове рішення підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог КПК, а доводи апеляційної скарги захисника з цього приводу заслуговують на увагу і підлягають задоволенню.

Так, відповідно п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК, кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених КПК, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Якщо обставини, передбачені п. 7 ч. 1 цієї статті, виявляються під час судового провадження, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

З матеріалів даного кримінального провадження убачається, що потерпілий ОСОБА_12 подав до суду першої інстанції заяву, згідно якої він відмовляється від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення відносно ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 126 КК.

Після скасування вироку суду колегія суддів вважає за необхідне закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 126 КК, оскільки відповідно вимог ч. 1 ст. 417 КПК, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок закриває кримінальне провадження.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 21 січня 2021 року відносно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та закрити кримінальне провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України через відмову потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4