Справа № 524/1264/21
Провадження 1-кп/524/314/21
УХВАЛА

02.11.2021 року Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі:

Головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Кременчук Полтавської області кримінальне провадження, що зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000009, по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кременчука Полтавської області, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В Автозаводському районному суді м.Кременчука розглядається обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000009 відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
Потерпілий ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодуваня шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, відшкодування втраченого доходу, відшкодування моральної шкоди та судових витрат.
Також потерпілий ОСОБА_4 подав до суду клопотання про накладення арешту на нерухоме майно обвинуваченого ОСОБА_7 в частині заборони розпорядження (відчуження), а саме на квартиру АДРЕСА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_7 .
Свої доводи потерпілий ОСОБА_4 мотивує тим, що злочинними діями обвинуваченого ОСОБА_7 , йому завдано майнову та моральну шкоду.

Заслухавши думку прокурора, який при розгляді вказаного клопотання покладався на розсуд суду, думку представника потерпілого та потерпілого, які підтримали подане клопотання, думку захисника та обвинуваченого, які заперечували проти його задоволення та вважали його передчасним, суд прийшов до наступних висновків.

Так, згідно зі статтями 131 та 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

За змістом ч.1 ст.171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до суду має право звернутися цивільний позивач з метою забезпечення цивільного позову. Відповідно до ч.3 ст.171 КПК України, у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна обвинуваченого для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Відповідно до ч.5 ст.173 КПК України, у разі задоволення клопотання, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає перелік майна, на яке накладено арешт; заборону обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі її передбачення та вказівку на таке майно.

Згідно ч.8 ст.170 КПК України, вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові.

Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст.170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

До поданого суду потерпілим - цивільним позивачем клопотанні додано витяг з реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно з яким ОСОБА_7 є власником нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_3 , проте вказана заява не містить відомостей щодо вартості майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, що не дає можливості суду визначити співмірність такого виду забезпечення позову з заявленими в позовній заяві вимогами. Крім того, будь-яких даних щодо вжиття обвинуваченою заходів, спрямованих на відчуження майна, суду не надано.

Таких даних на даній стадій кримінального провадження, не містять і матеріали судового провадження.

Згідно ч.1 ст.173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

З огляду на зазначене вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173, 372, 392 КПК України, суд

П О С А Н О В И В:

У задоволенні клопотання представника потерпілого-цивільного позивача, про забезпечення цивільного позову відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ліна ОБРЕВКО