Справа № 372/2818/19
Провадження № 1-кп-31/21
В И Р О К
іменем України

16 листопада 2021 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000851 від 28.08.2018 року, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась в селі Перше Травня Обухівського району Київської області, громадянки України, українки, яка має середню освіту, має на утриманні неповнолітню дитину, незаміжньої, працює ливарником пластмас ТОВ «Алеана», зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

27 липня 2018 року близько 23 години 45 хвилин ОСОБА_8 перебувала за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_9 .

Під час спільного відпочинку та вживання алкогольних напоїв за місцем проживання ОСОБА_9 між останньою та ОСОБА_6 виникла словесна перепалка з приводу того, що обвинувачена ОСОБА_6 кричала та штовхала свого сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змушуючи йти до свого місця проживання, однак останній відмовлявся, що викликало незадоволення ОСОБА_9 , внаслідок чого на вказаному грунті між ними виникла штовханина, яка продовжилась й після падіння всіма трьома на підлогу.

В ході штовханини ОСОБА_9 опинилась між ОСОБА_6 та її сином, перебуваючи у положенні спиною до ОСОБА_6 . ОСОБА_9 намагалась звільнити футболку дитини від захвату рук ОСОБА_6 , яка в цей час, при падінні на підлогу, діючи з необережності, не маючи умислу на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , не передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачити, своєю рукою схопила праву руку ОСОБА_9 , що призвело до вивернення пальця у протилежний бік.

Внаслідок вище вказаних злочинних дій ОСОБА_6 потерпіла ОСОБА_9 згідно висновку експерта №107 від 20.07.2019 року отримала тілесні ушкодження у вигляді: перелому 5-ї п`ясткової кістки зі зміщенням уламків. Виявлене тілесне ушкодження за ступенем тяжкості відноситься тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 день за звичайного перебігу.

В судовому засіданні обвинувачена вину у вчиненні вказаного злочину фактично не заперечила, показала, що потерпіла проживає по сусідству із нею на АДРЕСА_2 , 27.07.2018 року її син гуляв у них, близько 20 год. вона теж прийшла до потерпілої в гості, вони разом спілкувались і вживали спиртні напої, вона була нетвереза, ближче до опівночі розпочалась гроза, її син злякався, вона вирішила йти додому. Потерпіла вмовляла її залишитись ночувати, висловлювала претензії з приводу неналежного виховання дитини, син капризував, але вона наполягала на тому, що син з нею повинен піти додому, кричала. Потерпіла стала відштовхувати її від сина, тоді виникла штовханина, під час якої вони втрьох неодноразово падали. Під час штовханини і падінь потерпіла була між нею та її сином. У результаті штовханини вона також отримала синці та порвала одежу. Чоловік потерпілої знімав сварку на відео, потім вони спільно виштовхали і закрили її, вона намагалась силою відкрити двері, а потерпіла тримала двері. Умислу на спричинення тілесних ушкоджень у неї не було, вона лише хотіла забрати сина додому. Заперечила умисне вивернення пальця руки потерпілої, оскільки не намагалась хватати її за пальця, припускає, що це могло статись випадково під час штовханини чи відкриття дверей, оскільки до цього потерпіла на біль не скаржилась. Цивільний позов визнала частково на суму 720 грн. матеріальної шкоди та 1000 грн. моральної шкоди. Жалкує про скоєне.

Винуватість обвинуваченої у вчиненні вказаного злочину повністю доведена показами потерпілої, свідка, експерта, письмовими доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що 27.07.2018 року обвинувачена із своїм сином перебувала у неї в гостях в с.Старі Безрадичі, вони вживали алкогольні напої та спілкувались, вдвох випили пляшку коньяку, приблизно о 12 год. ночі обвинувачена стала збиратись додому, але вона її вмовляла залишитись переночувати, оскільки розпочалася гроза та син обвинуваченої злякався і заліз під стіл, обвинувачена не погоджувалась і кричала на дитину, вдарила свого сина у обличчя, тоді захищаючи дитину вона стала між обвинуваченою та її сином, обвинувачена тримала сина за футболку, вона стояла до обвинуваченої спиною та намагалась убрати її руки із футболки дитини, почалася штовханина, під час якої вони декілька разів падали, під час цієї штовханини обвинувачена агресивно поводилась із своїм сином, а вона намагалась залишити дитину у себе вдома на ночівлю, в ході штовханини обвинувачена схватила її за праву руку, але як саме та якою рукою не пам`ятає. ЇЇ чоловік знімав сварку на телефон і розборонив їх. Вони зачинили обвинувачену та викликали поліцію. Поки чекала поліцію помітила набряк руки, до цього біль не відчувала, надалі медики виявили перелом пальця. Вважає, що цей перелом виник коли обвинувачена хапала її за руки під час штовханини, оскільки від падіння це наврядчи могло статися. Підтримала цивільний позов повністю, посилаючись на тривалість лікування, заподіяння шкоди її здоров`ю, перенесення двох операцій, неможливість повноцінно обслуговувати себе однієї рукою.

Представник потерпілої дав аналогічні показання, просив задовольнити цивільний позов повністю.

Свідок ОСОБА_11 , будучи чоловіком потерпілої, показав, що обвинувачена проживає по сусідству, раніше конфліктів не виникало, 27.07.2018 року її син був у них в гостях, приблизно о 20 год. також прийшла обвинувачена, вони разом із дружиною та нею відпочивали, випивали, після 23 год. розпочалась гроза, син обвинуваченої злякався і заліз під стіл, приблизно о 24 год. обвинувачена стала збиратись додому, він та дружина пропонували заночувати, але обвинувачена відмовилась, початок конфлікту він не бачив, коли зайшов у кухню, побачив клубок із трьох тіл, які штовхались на підлозі, обвинувачена через його дружину тягла за футболку свого сина, була дуже агресивна, кричала на сина, він почув тріск коли дружина знаходилась на підлозі між обвинуваченою та її сином, дружина показала йому набряк на руці після того, як поліція поїхала. Він знімав сварку на телефон. Вони витратили на лікування близько 21 тис. грн.

Експерт ОСОБА_12 в судовому засіданні підтримав наданий ним висновок експертизи.

Винуватість обвинуваченої у вчиненні вказаного кримінального правопорушення також підтверджується поданими суду письмовими доказами, зокрема:

-протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої від 10.07.2019 року, в ході якого потерпіла підтвердила обставини заподіяння їй тілесного ушкодження внаслідок дій обвинуваченої (т.1 а.с. 102-105);

-протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка від 20.07.2019 року, в ході якого свідок підтвердив обставини заподіяння потерпілій тілесного ушкодження внаслідок дій обвинуваченої (т.1 а.с. 109-112);

-протоколом проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченої від 09.12.2020 року, в ході якого обвинувачена підтвердила обставини та механізм заподіяння потерпілій тілесного ушкодження внаслідок саме її дій (т.1 а.с. 203-206);

-висновком експерта №107 від 20.07.2019 року, висновком експертного дослідження № 77 від 02.10.2018 року, якими підтверджується, що ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді: перелому 5-ї п`ясткової кістки зі зміщенням уламків. Виявлене тілесне ушкодження за ступенем тяжкості відноситься тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 день за звичайного перебігу. Виявлене тілесне ушкодження могло утворитись внаслідок дій, вказаних потерпілою під час слідчого експерименту та допитів (т.1 а.с. 108, 119);

-висновком експерта №105 від 17.07.2021 року, яким підтверджується, що виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження могли утворитись за обставин, викладених обвинуваченою під час надання показів в суді та під час слідчого експерименту за її участю (т.1 а.с. 247-249);

-випискою із медичної карти, рахунками, чеками, іншою медичною документацією, якими підтверджується лікування потерпілої та спричинення їй шкоди (т.1 а.с. 45-51, 100, 101, 120);

-витягом з ЄРДР, постановами, протоколом прийняття заяви про злочин, іншими матеріалами кримінального провадження, якими підтверджуються правомірність процесуальних та слідчих дій у кримінальному провадженні (т.1 а.с. 32-33, 65, 94-95, 98, 99, 106, 107, 113, 225, 236).

Суд вважає, що дії обвинуваченої слід перекваліфікувати на ст.128 КК України, оскільки вона заподіяла потерпілій необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Вирішуючи питання про пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення за ч.1 ст.122 КК України суд враховує наступне.

Органом досудового розслідування ОСОБА_13 обвинувачувалась у тому, що 27.07.2018 року близько 23:45 год. ОСОБА_6 перебувала за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_9 .

Під час спільного відпочинку та вживання алкогольних напоїв за місцем проживання ОСОБА_9 між останньою та ОСОБА_6 виникла словесна перепалка з приводу того, що обвинувачена ОСОБА_6 кричала та штовхала свого сина, змушуючи йти до свого місця проживання. Однак останній відмовлявся, чим не сподобалось ОСОБА_9 , та на вказаному грунті між ними виникла штовханина.

В ході штовханини ОСОБА_9 опинилась між ОСОБА_6 та її сином, та остання діючи з метою заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, передбачаючи протиправний характер дій та бажаючи при цьому настання відповідних наслідків у виді тілесних ушкоджень, схопила кінцівки правої руки ОСОБА_9 та силоміць вивернула в протилежний бік.

Внаслідок вище вказаних злочинних дій ОСОБА_6 потерпіла ОСОБА_9 згідно висновку експерта №107 від 20.07.2019 року отримала тілесні ушкодження у вигляді: перелому 5-ї п`ясткової кістки зі зміщенням уламків. Виявлене тілесне ушкодження за ступенем тяжкості відноситься тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 день за звичайного перебігу.

Тобто, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувалась у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, а саме у вчиненні умисних дій, які виразились в нанесенні потерпілій умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Згідно ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Оцінюючи зібрані по справі докази на предмет доведеності зазначених сторонами кримінального провадження обставин, суд приймає до уваги приписи ч.1 ст.94 КПК України, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При оцінці доказів суд також враховує положення ч.3 ст.62 Конституції України, яка передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Вирішуючи питання про правильність юридичної оцінки діяння, зокрема про розмежування умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження (ст.122 КК) від необережного такого ушкодження (ст.128 КК), суд має належно з`ясувати зміст вольового критерію вини в зазначених злочинах із матеріальним складом, а також те, чи усвідомлювала обвинувачена характер вчиненого діяння, чи передбачала його негативні наслідки та яке було ставлення до них.

Під час судового розгляду обвинувачена заперечила наявність у неї умислу на заподіяння будь-яких тілесних ушкоджень потерпілій, при цьому визнавала, що перелом пальця руки потерпілої могли спричинити саме її необережні дії під взаємної штовханини та неодноразових падінь на підлогу, також заперечувала наявність мотиву на заподіяння шкоди здоров`ю потерпілої. Будь-якими доказами це не спростовано. В судовому засіданні потерпіла та свідок не повідомили відомостей, які в спростовували покази обвинуваченої в цій частині, інших очевидців заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій досудовим розслідуванням не встановлено.

Так, є взаємоузгодженими між собою, із висновками експертиз та протоколами слідчих експериментів, покази потерпілої, свідка та обвинуваченої в частині заподіяння виявленого у потерпілої тілесного ушкодження саме у час і у місці, зазначеному у обвинувальному акті, а також саме під час штовханини і падінь на підлогу, що вказує на те, що шкода здоров`ю потерпілої виникла саме внаслідок діянь обвинуваченої, тому в цій частині покази всіх вказаних осіб можуть бути покладені в основу вироку.

Поряд з тим доводи обвинувачення про умисний характер заподіяння тілесного ушкодження та механізм його заподіяння під час судового розгляду не підтвердились, оскільки обвинувачена це заперечила, а допитані в суді потерпіла та свідок не змогли конкретизувати механізм заподіяння тілесного ушкодження та момент його виникнення, хоч і вказували на те, що це сталося внаслідок взаємної штовханини потерпілої та обвинуваченої.

Також не підтвердились посилання обвинуваченої на можливість перелому пальця руки потерпілої під час застосування фізичної сили з метою відкриття зачинених дверей, оскільки потерпіла та свідок подібних обставин суду не повідомили, а інших доказів достовірності таких посилань суду не подавалось.

При оцінці показань обвинуваченої, потерпілої та свідка слід зважати на те, що всі вони під час відповідних подій перебували у стані алкогольного сп`яніння, що ними визнається.

Обвинувачена, свідок та потерпіла в суді підтвердили відсутність попередніх конфліктів, неприязнених чи інших негативних стосунків між потерпілою та обвинуваченою, що б вказували на мотиви і волю обвинуваченої, які б спонукали її умисно заподіяти тілесні ушкодження потерпілій. На противагу цьому всі учасники події підтвердили сусідські, приязнені стосунки між учасниками штовханини, на що вказує також і те, що обвинувачена перебувала у помешканні потерпілої із її згоди, вони разом тривалий час вживали спільно спиртні напої, безконфліктно спілкувались перед штовханиною, перед і під час штовханини обвинувачена не висловлювала погроз потерпілій, всі її дії охоплювались реалізацією намірів спонукати її власного сина піти додому з нею, а потерпіла перешкоджала їй в цьому.

Нормативним визначенням, умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження (ст.122 КК) характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння вказаних ушкоджень й причинним зв`язком між згаданим діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти зазначену шкоду здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки й бажає або свідомо припускає їх настання (ст.24 КК).

Необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження (ст.128 КК) характеризується аналогічними елементами об`єктивної сторони, а за суб`єктивною стороною проявляється в необережній формі вини у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості, визначення яких міститься у ст.25 КК.

Отже, розмежування умисного протиправного заподіяння іншій людині середньої тяжкості тілесних ушкоджень від необережного заподіяння таких ушкоджень здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів. Зміст інтелектуального та вольового критеріїв вини в зазначених злочинах із матеріальним складом зумовлюються усвідомленням особи характеру вчиненого діяння, передбаченням або свідомим припущенням його негативних наслідків та ставленням до них.

У цій справі було встановлено, що тілесне ушкодження у потерпілої виникло саме внаслідок діянь обвинуваченої. Водночас доводи обвинувачення про умисність таких діянь та механізм заподіяння тілесного ушкодження (силоміць вивернення пальця руки у протилежний бік) належними і допустимими доказами не підтверджено, а суд не вбачає з фактичних встановлених обставин активної умисної протиправної поведінки обвинуваченої, яка б свідчила про наявність умислу та мала б наслідком виникнення середньої тяжкості тілесного ушкодження. Так, потерпіла та свідок не змогли конкретизувати коли саме та за яких саме обставин було заподіяно перелом пальця потерпілої, вони обмежились лише загальними твердженнями про настання таких наслідків через взаємну штовханину. Із врахуванням викладеного відповідні доводи обвинувачення є сумнівними і мають характер припущень.

Враховуючи викладене, потерпіла та свідок в суді не спростували захисну позицію обвинуваченої, частково її підтвердили, тому суд тлумачить сумніви в цій частині обвинувачення на користь обвинуваченої. За таких обставин, суд вважає, що суб`єктивна сторона інкримінованого злочину залишилась недоведеною, оскільки обставини, які б вказували на наявність умислу на заподіяння тілесних ушкоджень залишились недоведеними належними і допустимими доказами.

Аналіз свідчень обвинуваченої, потерпілої та свідка в суді, зважаючи на рівень їх аргументованості, переконливості та послідовності, а також інших факторів, дає підстави вважати покази обвинуваченої в частині підтвердження факту і частково механізму спричинення виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень саме нею правдивими, послідовними і переконливими, оскільки вони узгоджуються із висновками експертиз та іншими дослідженими судом доказами.

Відомостей про те, що виявлені у потерпілої тілесні ушкодження могли бути нею отримані у будь-якому іншому місці, у будь-яких інший час, за будь-яких інших обставин, які б мали суттєве значення, внаслідок діянь будь-якої іншої особи, ніж це передбачено обвинуваченням, жодним учасником розгляду суду не повідомлено.

Між діянням обвинуваченої, що виразилось у застосуванні фізичної сили під час штовханини, та наслідками у виді тілесних ушкоджень потерпілій встановлено прямий причинний зв`язок, що підтверджений висновками проведених у справі експертиз.
За таких обставин, суд вважає доведеним факт спричинення потерпілій виявленого у неї тілесного ушкодження саме обвинуваченою.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Доводи обвинувачення про наявність у діях обвинуваченої ознак складу іншого, більш тяжкого злочину, наявність умислу обвинуваченої та умисність її діянь є припущеннями, сумнівними, тому не можуть покладатись в основу вироку з огляду на наступне.

Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Стаття 370 КПК України вимагає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Беручи до уваги наведені вище процесуальні норми, суд вважає, що оцінка доказів у даному кримінальному провадженні та відповідні висновки мають ґрунтуватись на стандарті доказування «поза розумним сумнівом».

Загальні критерії доведення поза розумним сумнівом у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини сформульовані ним у п. 54 Рішення від 06.12.2007 року у справі «Козинець проти України» та п. 43 Рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України», та зводяться до того, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. В інших рішеннях (зокрема, рішення у справі «Сергій Савенко проти України» від 24.10.2014 року, рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого королівства») Європейський суд з прав людини зауважує, що таке доведення може випливати із співіснування достатньо сильних, чітких і таких, що підтверджують один одного, умовиводів або аналогічних неспростовних презумпцій факту.

При оцінці доказів суд також застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», визначений п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України».

Разом з тим суд зауважує, що конкретних правил формулювання таких умовиводів та неспростовних презумпцій факту ані в прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, ані в чинному законодавстві України не встановлено, однак критерій доказування поза розумним сумнівом втілений у загальному правилі оцінки доказів, яке сформульоване у статті 94 КПК України.

Оцінивши доводи сторін кримінального провадження та надані ними докази, суд вважає, що травма потерпілою була отримана не внаслідок спричинення її безпосередньо обвинуваченою, що є необхідним для кваліфікації дій за ст.122 КК України, а отримана потерпілою випадково, при інших діях обвинуваченої під час взаємної штовханини і падіння на підлогу, тому суд вважає, що суб`єктивна сторона злочину, вчиненого обвинуваченою, характеризується необережністю у вигляді злочинної недбалості - обвинувачена не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинна була і могла їх передбачити.

Враховуючи викладене, твердження у обвинувальному акті щодо умисного характеру діянь обвинуваченої не узгоджуються із фактичними обставинами кримінального провадження, не відповідають стандарту доказування «поза розумним сумнівом», а обвинувачення в цій частині ґрунтується на припущеннях та є сумнівним.

Із врахуванням наведених вище мотивів, дотримуючись принципів верховенства права, законності, змагальності сторін, диспозитивності кримінального судочинства, суд тлумачить усі сумніви на користь обвинуваченої, тому відкидає докази обвинувачення в частині наявності кваліфікуючих ознак, передбачених ч.1 ст.122 КК України.

За таких обставин, суд вважає кваліфікацію вчиненого ОСОБА_6 діяння за ч.1 ст.122 КК України неправильною, оскільки вона не враховує всю сукупність фактичних обставин, що мають значення для кваліфікації.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Суд вважає, що дії ОСОБА_6 слід вірно кваліфікувати саме за ст. 128 КК України, оскільки вона заподіяла потерпілій необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Призначаючи обвинуваченій покарання, суд враховує ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, її особу та відношення до скоєного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також досудову доповідь органу пробації.

Обставинами що пом`якшують покарання, суд вважаю щире каяття, утримання неповнолітньої дитини.

Обставин, що обтяжують покарання суд не вбачає, оскільки межами пред`явленого обвинуваченні вони не інкримінуються.

Відповідно до положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховуючи тяжкість та характер кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, позитивно характеризується, має постійне місце проживання, сім`ю, постійне офіційне місце роботи, враховуючи стан її здоров`я, вік, сімейний стан, думку потерпілої, суд вважає необхідним призначити покарання у виді виправних робіт, оскільки такий вид покарання є достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.

Підстав для застосування положень ст.ст. 69, 69-1 КК України суд не вбачає.

Запобіжний захід не обирався.

При наданні правової оцінки цивільному позову, за вимогами якого з ОСОБА_6 пропонується стягнути на користь ОСОБА_9 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 11 246,68 гривень та відшкодування моральної шкоди в розмірі 70 000 гривень суд приймає до уваги наступне.

При вирішенні цивільного позову суд приймає до уваги положення Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів і зловживання владою (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 року) щодо необхідності дотримання балансу між правами підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, з одного боку, та інтересами жертви, - з іншого.

Суд вважає доведеними позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі понесених потерпілою фактичних витрат, які підтверджені відповідними доказами. Так, суд вважає доведеними і обґрунтованими вимоги потерпілої в частині обґрунтування розміру матеріальної шкоди на суму 2 911 грн. 90 коп., оскільки така сума витрат на лікування підтверджена чеками, квитанціями та іншими письмовими доказами.

Під час судового розгляду було встановлено, що внаслідок винних дій обвинуваченої цивільній позивачці було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою відносно неї самої, фізичним болем, порушенням життєвих зв`язків, втраті душевного спокою, зміні звичного способу життя. За таких обставин, з врахуванням характеру правопорушення, матеріального стану обвинуваченої, ступіню її вини, глибини страждань потерпілої, інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає, що виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відшкодуванню підлягає моральна шкода в розмірі 5 тис. грн., що відповідає положенням ст.ст. 23, 1167 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

З матеріалів справи не вбачається достатньо переконливих доказів заподіяння такого розміру шкоди, який передбачений цивільним позовом, а також такого матеріального стану обвинуваченої, який би свідчив про її спроможність реально задовольнити вимоги цивільного позову у заявленому розмірі грошового стягнення. Відтак, заначений вище розмір задоволених позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченої, з одного боку, та інтересами потерпілої, - з іншого.

Факт понесення процесуальних витрат залишився недоведеним.

Таким чином, із урахуванням принципу диспозитивності кримінального судочинства цивільний позов підлягає задоволенню частково.

Судові витрати відсутні.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого статтею 128 Кримінального кодексу України та призначити покарання у виді виправних робіт за місцем її роботи строком на один рік із відрахуванням в доход держави десяти відсотків її заробітку.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2 911 гривень 90 копійок, відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 гривень, а всього 7 911 гривень 90 копійок.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1