Дата документу 23.09.2021 Справа № 554/1170/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 вересня 2021 року м. Полтава
19.12.2019 року матеріали вказаного кримінального провадження скеровано до СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області для проведення досудового розслідування.
Так, 09.12.2019 року до в.о. прокурора Полтавської області ОСОБА_5 звернувся прокурор відділу організації представництва інтересів держави в судах управління 05 прокуратури області ОСОБА_6 з рапортом про виявлення кримінального правопорушення.
У вказаному рапорті прокурор ОСОБА_6 вказав, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 05.04.2018 року у справі №554/1812/18 визнано право власності ТОВ «Стройснаб11» на нежитлові приміщення, розташовані у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 102,5 кв. м., які раніше, відповідно до змісту рішення, належали на праві приватної власності фізичній особі.
При цьому, судом право приватної власності фізичної особи на нерухоме майно встановлено на підставі роз`яснень листа начальника ГЖЕД №6 з вихідним № 186/06 від 25.03.2011 року.
Водночас, до складових частин об`єкту нерухомого майна віднесені чотири металеві вагончики, які визначені як "тимчасові", що свідчить про безпідставність віднесення даного майна до нерухомого.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 29.09.2020 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05.04.2018 у справі №554/1812/18 скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Стройснаб11» про визнання права власності на нерухоме майно, загальною площею 102,5 кв. м., відмовлено.
Отже, з 29.09.2020 року у ТОВ «Стройснаб11» були відсутні правові підстави на володіння, розпорядження та користування нерухомим майном адресою: АДРЕСА_1 .
Також,09.09.2020 року Міською комісією з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій винесено протокол №03-02/74, згідно якого вирішено прибрати залишки зруйнованих будівель по вул. Р. Кириченко, 26, 26а та у м. Полтаві та очистити територію від стихійного сміттєзвалища.
У жовтні 2020 року зруйновані будівлі було демонтовано КАТП-1628, КП «Декоративні культури» та підрядною організацією ТОВ «ДБК Квант».
Відповідно до рішення п`ятої сесії восьмого скликання Полтавської міської ради від 23.07.2021 «Про затвердження проектів розподілу територій, визначення меж або впорядкування існуючих землеволодінь та землекористувань у м. Полтава» затверджено ТОВ «Верія ЛТД» проєкт розподілу території з метою визначення меж земельної ділянки для обслуговування нежитлових будівель та споруд за адресою вул. Раїси Кириченко, 26 у м. Полтава.
Отже, існує реальна загроза, що ТОВ «Верія ЛТД» розпочне будівництво нежитлових будівель та споруд за адресою вул. Раїси Кириченко, 26 у м. Полтава на земельній ділянці, процес виділення якої ТОВ «Верія ЛТД» є незаконним,так як ТОВ «Стройснаб11» не мав права на відчуження нерухомого майна бо з 29.09.2020 року не був його власником.
Оскільки фактично вищевказаний об`єкт нерухомого майна, а саме земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є предметом, на якій рахуються неіснуючі об`єкти протиправних дій, які перебувають у незаконному користуванні внаслідок реєстрації правочинів після їх демонтажу, зберегла на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та містить відомості, що можуть бути використані як докази факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, постановою прокурора від 16.09.2021, земельна ділянка була визнана речовим доказом у кримінальному провадженні.
В ході розслідування кримінального провадження виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказані земельні ділянки.
У Державному реєстрі прав на нерухоме майно право власності на нежитлову будівлю за адресою: м. Полтава, вул. Раїси Кириченко, 26, 16.02.2021 та 17.02.2021 зареєстровано за ТОВ «Верія ЛТД».
В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав, просив задовольнити.
Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Оскільки слідчий просить накласти арешт на нерухоме майно з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні та зважаючи на положення ч.2 ст. 172 КПК України, беручи до уваги, що розгляд клопотання в присутності власника майна може призвести до розголошення даних досудового слідства, негативних наслідків у вигляді відчуження даного нерухомого майна, слідчий суддя прийшов до висновку про розгляд клопотання без повідомлення власника майна.
Суд, заслухавши слідчого, дослідивши надані докази, приходить до наступного.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Слідчий суддя, з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності, зобов`язаний розглянути заявлене клопотання лише у межах його доводів та вимог, якими у даному випадку є арешт визначених земельних ділянок.
Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно з вимогами п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), а також розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з ч.11 ст.170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч.1 ст.173 КПК України).
Земельна ділянка,яка перебуває у власності Полтавської міської ради та розташована за адресою: вул. Раїси Кириченко, 26, у м. Полтаві, не може бути предметом кримінального правопорушення, оскільки з об`єктивної складової ст. 366 КК України вбачається, що предметом такого правопорушення є офіційні документи.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що зазначена земельна ділянка безпідставно визнана речовим доказом та не відповідає критеріям майна, визначеним ст. 98 КПК України, на яке, згідно з ст. 170 КПК України, у цьому кримінальному провадженні може бути накладений арешт.
Зазначене узгоджується зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Як неодноразово зазначав ЄСПЛ у своїх рішеннях, судам необхідно визначати необхідність втручання в мирне володіння майном, визначення підстав та умов такого втручання й про критерії визначення хиткої межі для дотримання балансу між суспільними і приватними інтересами, щоб не покласти на одну зі сторін непомірного тягаря.
Згідно з ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Так, вимоги ч.1ст.173 КПК України зобов`язують слідчого суддю, суд відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
Враховуючи зміст клопотання про арешт майна і заявлену підставу та мету для його арешту, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, викладених слідчим у клопотанні, слідчий суддя вважає, що слідчим не доведено, що без арешту вказаного майна неможливо проведення слідчих дій, а також не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, про який ідеться в клопотанні, що він виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи осіб, що є правові підстави для такого арешту, а також можливі наслідки здійснення арешту, а саме обмеження права власності, є розумними і співрозмірними із завданням кримінального провадження.
Таким чином, на підставі викладеного, слідчий судя дійшов до висновку, що слідчим не доведено наявність передбачених законом правових підстав та необхідності накладення арешту на майно, а тому в задоволенні клопотання необхідно відмовити в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 132, 167, 170-179, 369, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду на протязі 5 днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1