Провадження № 1-кс/932/4983/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 листопада 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
слідчої ОСОБА_4
підозрюваного ОСОБА_5 ,
захисниці ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ ВП № 7 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Центральної окружної прокуратури м.Дніпра ОСОБА_3 , по кримінальному провадженню № 0001100 від 24.11.2021 року за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тривання під вартою відносно підозрюваного:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженого у м. Дніпрі, громадянина України, з вищою освітою, працюючого старшим менеджером ТОВ «КП ЕМІР», одруженого, на утриманні має малолітню доньку, раніше не засудженого, який зареєстрований та мешкає у будинку АДРЕСА_1 , -
ВСТАНОВИВ:
До слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання слідчого СВ ВП № 7 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Центральної окружної прокуратури м.Дніпра ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тривання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
В обґрунтування заявленого клопотання слідчий зазначає, що 24.11.2021 року близько 10 год. 00 хв. у ОСОБА_5 , який перебував у своїх справах поблизу будинку № 14 по вул. Михайла Грушевського у м. Дніпрі та мав при собі в сумці спецзасіб травматичної дії вітчизняного виробництва «ПМРУОС», калібру 9 мм, серія НОМЕР_1 , на території будівельного майданчику апарт-комплексу «Грушевський» виник словесний конфлікт з раніше незнайомим йому ОСОБА_8 . В ході конфлікту у ОСОБА_5 раптово виник злочинний умисел, направлений на порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства. Використовуючи нікчемний привід, реалізуючи свій злочинний намір, він, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи, що внаслідок його дій можуть настати суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи настання таких наслідків, дістав з одягненої через плече сумки спецзасіб травматичної дії вітчизняного виробництва «ПМРУОС», калібру 9 мм, серія НОМЕР_1 , дослав патрон до патронника та почав цілитися в ОСОБА_8 .
Далі, ОСОБА_5 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи, що внаслідок його дій можуть настати суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи настання таких наслідків здійснив 5 (п`ять) пострілів з спецзасобу травматичної дії вітчизняного виробництва «ПМРУОС», калібру 9 мм, серія НОМЕР_1 в ОСОБА_8 , а саме: перший постріл у великий палець лівої кисті, два постріли у ділянку передньої черевної порожнини, один постріл в ділянку грудної клітки та останній постріл в ключицю, тим самим ОСОБА_5 грубо порушив громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.
Після чого ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення пішов у невідомому напрямку.
Умисні дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.
Слідчий вказує, що обґрунтованість підозри підтверджується доданими до клопотання доказами.
У клопотанні слідчий зазначає про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; можливість незаконно впливати на свідків, потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні.
З врахуванням зазначеного, прохає застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
В судовому засіданні прокурор заявлене клопотання підтримав, пояснення надав аналогічні тексту клопотання, прохав таке задовольнити. Додатково пояснив, що ризик переховування від суду та слідства підтверджується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк до семи років, тому усвідомлюючи тяжкість покарання може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, в тому числі залишити країну. ОСОБА_5 безпосередньо знає свідка у кримінальному провадженні, міг накопичити фінансові ресурси, може з їх використанням чи використанням насильницьких дій примусити свідків, потерпілих та інших учасників провадження змінити надані раніше показання задля уникнення кримінальної відповідальності. Прохав не визначати альтернативний запобіжний захід, оскільки злочин учинено із застосуванням насильства до потерпілого.
Підозрюваний вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав. Пояснив, що дійсно вчинив постріли у потерпілого із належного йому травматичного пістолету, однак умислу на хуліганство не мав, а оборонявся від нападу потерпілого, який на його просте запитання почав погрожувати йому кидатись на нього. Навіть після першого та послідуючих пострілів, потерпілий продовжував свої дії з метою заподіяння йому тілесних ушкоджень, а коли він побіг з місця події переслідував його. Він жалкує про те, що виник цей конфлікт, який розв`язався у такий спосіб, однак через неадекватну поведінку потерпілого злякався за своє життя та здоров`я, через що і захищався єдиним для нього способом. Прохав не обирати йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки наміру переховуватись від слідства та суду не має, готовий співпрацювати зі слідством, одружений, виховує малолітню доньку, працевлаштований. Його непрацездатна матір ОСОБА_9 мешкає у його житлі та перебуває на його утриманні і догляді, оскільки є особою з інвалідністю першої групи. Матір потребує постійного стороннього догляду, який він надає, через те, що вона самостійно пересуватись не може. Прохав обрати запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі.
Захисниця підозрюваного заперечувала проти задоволення клопотання, вважаючи ризики надуманими та не доведеними долученими до клопотання доказами. Пояснила, що її підзахисний має міцні соціальні зв`язки у вигляді дружини та малолітньої доньки, непрацездатної матері, які мешкають разом з ним та перебувають на його утриманні. ОСОБА_5 працевлаштований, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, не є підозрюваним у інших кримінальних провадженнях. Її підзахисний не ухиляється від надання показань слідству, визнає факт застосування травматичної зброї до потерпілого, тому ніякого сенсу у переховуванні від слідства та суду не існує. Будь-які заяви чи повідомлення від свідків, потерпілого чи інших учасників кримінального провадження про чинення тиску її підзахисним не надходили, що свідчить про відсутність ризику впливу на свідків та потерпілого. У випадку, якщо слідчий суддя дійде висновку про обґрунтованість підозри та хоча б одного із ризиків, прохала обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Заслухавши доводи прокурора, пояснення підозрюваного, захисниці, дослідивши надані сторонами докази та матеріали, слідчим суддею встановлено наступне.
Як вбачається із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, до реєстру за № 0001100 від 24.11.2021 року внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
24.11.2021 року о 17 год. 00 хв. ОСОБА_5 затримано за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
25.11.2021 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, що виразився у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю і вчинене із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.
Про причетність підозрюваного ОСОБА_5 до неправомірних дій та обґрунтованість підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення свідчать докази, які долучені до матеріалів клопотання, а саме: протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24.11.2021 року; протокол допиту потерпілого від 24.11.2021 року; довідка КНП «МКЛ № 16» ДМР від 24.11.2021 року; протоколи огляду місця події від 24.11.2021 року; протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 25.11.2021 року; протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 25.11.2021 року; протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 24.11.2021 року, згідно із яким у ОСОБА_5 при особистому обшуку вилучено дозвіл на спецзасіб та травматичної дії та предмет, схожий на пістолет; протокол пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 25.11.2021 року; протокол допиту підозрюваного від 25.11.2021 року; часткове визнання підозрюваним вини; докази у їх сукупностію
Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення клопотання, а також здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить із наступного.
За приписами ст. 7 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, згідно якої ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Не вдаючись до детальної оцінки дій та винуватості особи, на цій стадії кримінального провадження, слідчий суддя повинен пересвідчитись, що повідомлена підозра є обґрунтованою, тобто такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення у якому її підозрюють.
Так, згідно із рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми до такого ступеню, щоб забезпечити засудження, але мають бути настільки достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
При цьому, за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, ці докази не повинні бути до такої міри переконливими та очевидними, щоб свідчити про винуватість особи, однак створювати у слідчого судді реальне бачення причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, яке їй інкримінується.
З врахуванням вищевказаних письмових доказів, що були надані органом досудового розслідування, та досліджені в судовому засіданні, здійснюючи їх оцінку за своїм внутрішнім переконанням, слідчий суддя, приходить до висновку, що повідомлена ОСОБА_5 підозра у вчиненні кримінального правопорушення є обґрунтованою.
Щодо застосування заявленого запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою та вирішуючи питання про існування передбачених ст. 177 КПК України ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя зазначає таке.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років; до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки. Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Інкриміноване підозрюваному кримінальне правопорушення передбачає застосування покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, тобто тримання під вартою, як запобіжний захід, може бути застосований до підозрюваного ОСОБА_5 .
При встановленні наявності ризику позапроцесуального впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання у кримінальному провадженні показань від осіб, які є свідками, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні. При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на тих показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто на показаннях допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею осіб. Суд, згідно із вимогами ч. 4 ст. 95 КПК України, не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тому, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
Доведеними, наданими суду поясненнями прокурора та матеріалами справи в їх сукупності, є наявність ризику у вигляді можливого позапроцесуального впливу на свідків та потерпілого у цьому провадженні, задля зміни ними показань та уникнення кримінальної відповідальності. Так, підозра ОСОБА_5 у вчиненні хуліганства з кваліфікуючими ознаками ґрунтується на показах двох свідків та показах потерпілого, який упізнав у ОСОБА_5 заподіювача йому тілесних ушкоджень.
Оскільки досудове слідство тільки розпочато та усі необхідні слідчі дії не проведені, у справі ще неодноразово будуть проводитись допити свідків, підозрюваного та потерпілого, через що ризик позапроцесуального впливу на свідків та потерпілого по справі є високоймовірним.
Вирішуючи клопотання слідчого про обрання підозрюваному запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, керуюсь, окрім вимог кримінально-процесуального законодавства, практикою ЄСПЛ. Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись із посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenkov Russia (Панченко проти Росії). Ризик втечі може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciew. Moldova (Бекчиев проти Молдови). Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року, ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Крім того, ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
У всіх випадках, коли ризику ухилення підозрюваного від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).
Згідно з п. 3 Рішення Конституційного Суду України № 14-рп/2003 від 8 липня 2003 року у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу, тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу.
Очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховування від органу досудового розслідування та суду. Зазначена обставина на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому слідчий суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, в якому підозрюється ОСОБА_5 , у сукупності з іншими обставинами.
ОСОБА_5 інкриміновано вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 7 років. В цей же час, підозрюваний одружений, має на утриманні малолітню дитину, раніше не засуджений, має постійне місце мешкання та реєстрації, працевлаштований, утримує непрацездатну матір з інвалідністю першої групи, яка потребує постійного стороннього догляду. Підозрюваний визнає сам факт заподіяння потерпілого тілесних ушкоджень, тобто свою причетність до вчинення злочину не заперечує. Слідчий суддя враховує, що ОСОБА_5 , згідно із наданими органом досудового розслідування доказами, не є і не був підозрюваним у інших кримінальних провадженнях, до адміністративної відповідальності також не притягався, має дозвіл на зброю, дані, які негативно характеризують поведінку підозрюваної чи його моральність, органом досудового розслідування не здобуто і слідчому судді не представлено.
Оскільки міцні соціальні зв`язки підозрюваного мінімізують ризик втечі від правосуддя, ОСОБА_5 раніше не засуджений, не є підозрюваним в інших кримінальних провадженнях, має постійне місце роботи та місце мешкання, де зареєстрований, що є обставинами, які враховуються слідчим суддею при обранні запобіжного заходу поряд з іншими, наведений слідчим та підтриманий прокурором у судовому засіданні ризик переховування від правосуддя вважаю не доведеним.
Прокурором у судовому засіданні не доведено те, що неможливо запобігти встановленому в ході розгляду клопотання ризику у вигляді позапроцесуального впливу на свідків та потерпілого, шляхом обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із повною ізоляцією підозрюваного від суспільства.
Спираючись на норми ст. 178 КПК України, якими встановлено ті обставини, що враховуються при обранні запобіжного засобу, через те, що підозрюваний одружений, має на утриманні малолітню дитину та непрацездатну матір з інвалідністю першої групи, постійне місце реєстрації та мешкання, місце роботи, запобігти встановленому у судовому засіданні ризику вважаю за можливе шляхом обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем мешкання та реєстрації у будинку АДРЕСА_1 . Для надання можливості утримувати себе та свою сім`ю, беручи до уваги те, що підозрюваний працевлаштований, має беззастережні обов`язки з утримання малолітньої дитини та матері, що встановлені законом, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту має бути застосований у певний період доби з 20 год. до 08 год. наступного дня.
Підстави для застосування до підозрюваного інших запобіжних заходів, у вигляді застави чи особистого зобов`язання відсутні, оскільки сторона захисту про можливість внесення застави не повідомляла, інкримінований злочин вчинено з застосуванням насильства. Більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не є перешкодою у пересуванні містом, а тому підозрюваним може бути реалізований встановлений ризик.
Згідно з вимогами ч. 4 ст. 196 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту, дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 181 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Враховуючи те, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру 25.11.2021 року, строк дії ухвали про домашній арешт визначаю у межах строку досудового розслідування, що залишився по справі.
На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 7-9, 176-178, 181, 193, 194, 196,309, 372,376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 7 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Центральної окружної прокуратури м.Дніпра ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.
Звільнити підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти негайно в залі суду.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби із забороною залишати місце свого фактичного проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого судді, прокурора та/або слідчого в період часу з 20 години 00 хвилин до 08 години 00 хвилин ранку наступного дня.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
-з`являтись за першою вимогою до слідчого, у провадженні якого буде знаходитись справа, прокурора, слідчого судді чи суду, в залежності від стадії кримінального провадження;
-повідомляти суд, прокурора та/або слідчого про зміну місця свого проживання та/або праці;
-заборонити підозрюваному спілкування із свідками та потерпілим по кримінальному провадженню № 0001100 від 24.11.2021 року у будь-якому вигляді, окрім як за дозволом слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду, в залежності від стадії кримінального провадження;
-не виїжджати за межі Дніпропетровської області без дозволу слідчого судді, прокурора та/або слідчого;
- здати на зберігання паспорт для виїзду закордон.
Строк дії ухвали та покладених обов`язків встановити до 25 січня 2022 року включно.
Роз`яснити підозрюваному наступне: згідно ч.5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурорів, що входять до складу групи прокурорів у даному кримінальному провадженні.
Виконання ухвали доручити органам Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1