Ухвала
іменем України
22 листопада 2021 року
м. Київ

справа № 310/3335/21
провадження № 51- 5403 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 липня 2021 року про закриття кримінального провадження та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 13 вересня 2021 року, якою зазначена ухвала суду першої інстанції залишена без змін,

встановила:
Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 липня 2021 року задоволено клопотання прокурора Бердянської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_5 та закрито кримінальне провадження № 0001358 від 01 червня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 Кримінального кодексу України (далі КК) на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 13 вересня 2021 року апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_6 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції без зміни.

Із наданої копії ухвали суду першої інстанції вбачається, що згідно із даними витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001358, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення було внесено 01 червня 2019 року до ЄРДР з правовою кваліфікацією за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК, а саме про те, що 18 грудня 2018 року у денний час в приміщенні будинку АДРЕСА_1 невстановлена особа спричинила легкі тілесні ушкодження ОСОБА_4 .

У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_4 ставить питання про перегляд в касаційному порядку ухвал суду першої й апеляційної інстанцій у зв`язку з їх необґрунтованістю і незаконністю, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування своїх доводів ОСОБА_4 посилається на те, що:
під час судового розгляду суд не прийняв до уваги клопотання, в якому було нею зазначено про осіб ( ОСОБА_7 і ОСОБА_8 ), які вчинили щодо неї кримінальне правопорушення і не були допитані ці особи та інші свідки;

на клопотання письмові й усні відповіді судом не надавалися, не була призначена комісійна судова медична експертиза, не проведено слідчий експеримент;

не враховано судом як докази дані медичних довідок та медичної карти, що була витребувана з міської лікарні з метою проведення комісійної судової медичної експертизи для встановлення причинного зв`язку з втратою пам`яті та ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що могли підтвердити остаточний висновок про кваліфікацію правопорушення;

прокурор ОСОБА_5 не виконала покладені на неї обов`язки, не вивчила обставини провадження щодо вчинення кримінального правопорушення 16 і 17 грудня 2018 року, дозволила слідству затягнути час до закінчення строку та не встановлювати особу, яка вчинила злочин;

сама по собі тривалість часу, що пройшов з дня вчинення злочину, не є підставою для закриття провадження за наявності в провадженні відомостей про особу, причетність якої до вчиненого злочину має бути перевірена під час досудового слідства;

прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і надання оцінки слідчим, прокурором у сукупності показанням, речам та документам, що стосуються кримінального провадження;

вимоги, якими держава обмежує свої повноваження щодо кримінального переслідування осіб, які вчинили злочини, носять індивідуальний характер, оскільки окрім перебігу часу вимагається й ухилення від слідства та суду, а також не вчинення нового злочину, що неможливо виконати, якщо особа чи особи, які вчинили злочин, не встановлені.

Перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.284 КПК кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої п.3-1 ч.1 цієї статті, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Згідно із положеннями ч.4 ст.284 КПК закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті КПК, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

Суд в ухвалі зазначив, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що проведеними слідчими (розшуковими) діями не вдалось встановити особу, яка вчинила вказане кримінальне правопорушення.
Суд першої інстанції, врахувавши положення ч.1 і ч.4 ст.284 КПК, зазначив в ухвалі про те, що:
- ці норми кримінального процесуального закону пов`язують можливість закриття кримінального провадження виключно із наявністю одночасно двох умов: не встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності;
- відповідно до ст. 12ККправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК, є кримінальним проступком;
- згідно з п. 1 ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

При цьому суд дійшов висновку про те, що, враховуючи, що строки давності притягнення до кримінальної відповідальності минули, оскільки з моменту вчинення проступку пройшло більше двох років, а особу, що вчинила злочин, не встановлено, клопотання прокурора підлягає задоволенню, а кримінальне провадження № 0001358 від 01 червня 2019 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК закриттю на підставі п. 3-1 ч.1 ст. 284 КПК, з чим погоджується й колегія суддів.
Суд апеляційної інстанції з дотриманням положень статей 405, 407, 409, 419 КПК розглянув скарги потерпілої та її представника, доводи яких є аналогічними доводам касаційної скарги ОСОБА_4 , та дійшов обґрунтованого висновку, що ухвала місцевого суду відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Так, як убачається з ухвали апеляційного суду, потерпіла ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_6 просили в апеляційних скаргах скасувати ухвалу місцевого суду як необґрунтовану і незаконну та відмовити у клопотанні прокурора, оскільки досудове розслідування не проводилося, не проведено слідчий експеримент та комплексна судова медична експертиза.
Як убачається з оскаржуваної ухвали, апеляційним судом установлено та зазначено про те, що:
з матеріалів, доданих до клопотання прокурора про закриття кримінального провадження, вбачається, що під час досудового розслідування, з метою встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК, проведено ряд слідчих дій, направлених на встановлення всіх обставин вчинення даного кримінального проступку та особи, яка його вчинила, що підтверджується матеріалами кримінального провадження №0001358, які були досліджені як в суді першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції;
на час розгляду провадження в суді апеляційної інстанції особу, яка вчинила кримінальний проступок, не встановлено, повідомлення про підозру в межах кримінального провадження не здійснювалося;
враховуючи, що з 18 грудня 2018 року, тобто з дня вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК, минуло більше ніж два роки, строк притягнення особи до кримінальної відповідальності, встановлений ст.49 КК, закінчився, і з огляду на це та положення ст. 9, п. 9 ч. 2 ст. 36, п.3-1 ч.1 ст.284, п.11 ч.2, абз.4 ч.4 ст.284 КПК, ч.2 ст.12, п.1 ч.1 ст.49 КК у прокурора виникло законне право на звернення до суду з клопотанням про закриття даного кримінального провадження на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК.

Суд апеляційної інстанції, погоджуючись з висновками місцевого суду, врахував положення ст. 370 КПК та зазначив в ухвалі, що:
суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про закриття кримінального провадження, ним в повному обсязі перевірено дотримання прокурором вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність;

строк, передбачений ст.49 КК, є правоприпиняючим, оскільки залежить тільки від часу самої події та перебігу певного часу з моменту, коли така подія мала місце, та не може бути поновлений чи переглянутий, так як буде порушуватися принцип правової визначеності, як елемент верховенства права, коли кожен очікує настання саме таких правових наслідків, які закріплені в конкретній нормі закону, при цьому жодних даних, що особу, яка вчинила кримінальний проступок, було встановлено та не притягнуто до кримінальної відповідальності, досліджені матеріали кримінального провадження також не містять;

враховуючи, що особу, яка вчинила даний кримінальний проступок, органом досудового розслідування не встановлено, сплинув значний проміжок часу з моменту вчинення даного правопорушення, більше двох років, а отже і сплинули строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, а також те, що кримінальне правопорушення є кримінальним проступком, та відповідно не є особливо тяжким проти життя чи здоров`я особи і не є злочином, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про закриття кримінального провадження за клопотанням прокурора саме на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції посилаючись на положення ч.ч.1, 2, 3 ст.337 КПК, зазначив в ухвалі про те, що під час проведення підготовчого судового засідання прокурором не порушувалося питання про необхідність зміни правової кваліфікації дій невстановленої особи за законом України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за більш тяжке кримінальне правопорушення, тому відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 337, ст.314 КПКсуд першої інстанції не мав процесуальної можливості вийти за межі правової кваліфікації кримінального правопорушення та змінити її на більш тяжку.

За таких обставин, враховуючи вимоги вимог ст.337 КПК, суд апеляційної інстанції вказав в ухвалі, що позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку правильності кваліфікації дій невстановленої особи чи наявності в її діях ознак більш тяжкого кримінального правопорушення, як це стверджувалося в апеляційній скарзі представника потерпілої. Право на вирішення судом зазначеного питання під час підготовчого судового засідання передбачено п.2 ч.3 ст. 314 КПК.

При цьому, враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції визнав доводи апеляційних скарг про незаконність судового рішення необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
Істотних порушень вимог КПК, які б давали підстави для скасування ухвали місцевого суду, судом апеляційної інстанції встановлено не було, тому залишено ухвалу суду першої інстанції без змін.
Доводи у касаційній скарзі про те, що під час судового розгляду суд не прийняв до уваги клопотання, в якому було нею зазначено про осіб ( ОСОБА_7 і ОСОБА_8 ), які вчинили щодо неї кримінальне правопорушення і не були допитані ці особи та інші свідки, що на клопотання письмові й усні відповіді судом не надавалися, не була призначена комісійна судова медична експертиза, не проведено слідчий експеримент, не враховано судом як докази дані медичних довідок та медичної карти, що була витребувана з міської лікарні, що прокурор ОСОБА_5 не виконала покладені на неї обов`язки, не вивчила обставини провадження щодо вчинення кримінального правопорушення та дозволила слідству затягнути час до закінчення строку і не встановлювати особу, яка вчинила злочин, є непереконливими, оскільки, враховуючи наведені у судових рішеннях встановлені обставини у провадженні, мотиви суду першої інстанції щодо застосування положень п.3-1 ч.1 ст.284 КПК, посилання в ухвалі апеляційного суду на дослідження апеляційним судом матеріалів провадження, на думку Суду, в цілому не спростовують правильність висновків суду першої й апеляційної інстанцій в частині прийняття рішення щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

З урахуванням вищезазначеного Суд не має підстав вважати, що постановлені в цьому провадженні судові рішення є незаконними з огляду на положення п.3-1 ч.1, ч.4 ст.284, ст. 370 КПК.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 липня 2021 року про закриття кримінального провадження та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 13 вересня 2021 року, якою зазначена ухвала суду першої інстанції залишена без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3