Справа № 646/2180/21
№ провадження 1-кп/646/555/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.12.2021 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_2
обвинуваченого - ОСОБА_3
захисника - ОСОБА_4
секретар судового засідання - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судового засідання Червонозаводського районного суду м. Харкова кримінальне провадження, внесене 08 лютого 2021 рокудо Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000173у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, неофіційно працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 09 жовтня 1998 року Київським районним судом м. Харкова за ст. 17, ч. 3 ст. 81 КК України (1960 року) до трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 45 КК України (1960 року) звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на два роки;

- 05 березня 2002 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до трьох років шести місяців позбавлення волі;

- 19 травня 2008 року Харківським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки;

- 07 серпня 2009 року Ленінським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до чотирьох років шести місяців позбавлення волі;

- 31 травня 2012 року Харківським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, до п`яти років позбавлення волі з конфіскацією майна,

- 05 травня 2021 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 ККУкраїни до трьох років позбавлення волі

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України,
у с т а н о в и в:
1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.
ОСОБА_3 08 лютого 2021 року приблизно о 13 год. 10 хв. цілеспрямовано прибув до квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить раніше йому незнайомій ОСОБА_6 та в якій проживає ОСОБА_7 , де, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, шляхом пошкодження фрагменту циліндрового механізму дверей, використовуючи в якості знаряддя злочину заздалегідь принесені з собою викрутки, відкрив вхідні двері та проник в середину квартири, звідки таємно взяв, тим самим намагався незаконно заволодіти ігровою приставкою «Sony PS4 Pro 1Тb», вартістю 9 700,00 грн. та шкіряним гаманцем «Рігоусе», вартістю 227,00 грн.
Таким чином, ОСОБА_3 , виконав всі дії, які вважав за необхідне для заволодіння майном потерпілого, однак з причин, що не залежали від його волі злочин не було закінчено, оскільки, його протиправні дії були помічені та припинені, ОСОБА_3 був затриманий потерпілим ОСОБА_7 біля квартири АДРЕСА_3 .
Указаними діями ОСОБА_3 учинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану з проникненням у житло.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.
2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, обвинувачений їх у повному обсязі підтверджує та пояснив про обставини, викладені у обвинувальному акті.
У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - ОСОБА_4 під час призначення підзахисному покарання просив суд врахувати, що останній щиро кається у вчиненому, працевлаштований не офіційно та утримує доньку і батька пенсіонера, має захворювання, які потребують оперативного втручання, що і послугувало причиною до вчинення злочину. Крім того, захисник пояснив, що потерпілим позовних вимог до ОСОБА_3 не заявлено та просив суд призначити підзахисному мінімальне покарання із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України.
У судове засідання потерпілий ОСОБА_7 не з`явився, матеріали справи містять заяву останнього щодо проведення судового засідання за його відсутності.
Прокурор у судовому засіданні під час призначення обвинуваченому покарання просив суд врахувати обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 - щире каяття, та відсутність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого. Також зазначив, що в ході судового розгляду достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_3 винуватим та призначити покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 К України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 1 (один) місяць позбавлення волі.
2.2. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений ОСОБА_3 , правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції. При цьому, суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.
Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.
Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого та висновки судових експертиз, дійшов висновку щодо доведеності винуватості ОСОБА_3 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану з проникненням у житло.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
У судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. Крім того, протягом усього строку досудового розслідування також визнавав свою винуватість, у зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття.
Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає рецидив злочинів.
4. Мотиви призначення покарання.
Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.
Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, епізод злочинної діяльності, його вид, суспільну небезпечність та наслідки. Також, суд бере до уваги відомості про особу обвинуваченого, який раніше багаторазово судимий за вчинення злочинів проти власності, після відбування покарання у місцях позбавлення волі на шлях виправлення не став, відповідних висновків не зробив та продовжив злочинну діяльність.
При цьому, у судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку, передбаченому ст.ст. 69, 69-1 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням викладених вище обставин у кримінальному провадженні, характеру вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, особи обвинуваченого, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наявність обставини, що пом`якшує покарання, та обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після вчинення інкримінованого йому злочину, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства та вважає необхідним і достатнім для попередження нових кримінальних правопорушень призначити ОСОБА_3 покарання у межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК України, за якою він обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинений злочин, у виді позбавлення волі.
З огляду на те, що вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 травня 2021 року ОСОБА_3 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі, суд призначає покарання обвинуваченому ОСОБА_3 за сукупністю кримінальних правопорушень у відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням ст. 65-67 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень та відповідатиме особистості обвинуваченого, а також сприяти його виправленню, тобто відповідає меті покарання.

При цьому, призначення ОСОБА_3 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
5.1. Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.
Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлений.
5.2. Вирішення питання щодо обраного запобіжного заходу.
З огляду на те, що строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого сплинув, а під час судового розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу від прокурора на розгляд суду не надходило, підстав, передбачених ст.ст. 177, 178 КПК України, для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
5.3. Процесуальні витрати.
Процесуальні витрати, а саме витрати, понесені на залучення експерта при проведенні судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-21/3423-ТВ від 17 лютого 2021 року у розмірі 817,25 грн. та судової експертизи № СЕ-19/121-21/3741-Д від 26 лютого 2021 року у розмірі 1 961,40 грн., судової експертизи № СЕ-19/121-21/5527-ТР від 16 березня 2021 року у розмірі 326,90 грн., відповідно до положень ч. 2 ст. 124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.
5.3. Речові докази.
Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 7, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд -
у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 1 (один) місяць.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 травня 2021 року шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у видіпозбавлення волі строком на 3 (три) роки 1 (один) місяць.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту фактичного затримання в порядку виконання вироку.
Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Речові докази: шкіряний гаманець коричневого кольору ТМ «Piroyce», ігрову приставку «Sony PS4 Pro 1Tb» чорного кольору, серійний номер «02-26062», картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_7 , дисконтну карту супермаркету «Метро» на ім`я ОСОБА_7 , передані на відповідальне зберігання ОСОБА_7 за розпискою, після набрання вироком законної сили вважати повернутими ОСОБА_7 .
Речові докази: картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_8 , мобільний телефон «Nokia» з імеі 1- НОМЕР_3 та імеі 2- НОМЕР_4 , сумку чоловічу чорного кольору без надпису, передані на відповідальне зберігання ОСОБА_3 за розпискою, після набрання вироком законної сили вважати повернутими ОСОБА_3 .
Речові докази: дві викрутки, монтажний лом, плоскогубці, два ключі, передані до камери схову речових доказів ВП № 1 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області, після набрання вироком законної сили знищити.
Процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-21/3423-ТВ від 17 лютого 2021 року у розмірі 817,25 грн. та судової експертизи № СЕ-19/121-21/3741-Д від 26 лютого 2021 року у розмірі 1 961,40 грн., судової експертизи № СЕ-19/121-21/5527-ТР від 16 березня 2021 року у розмірі 326,90 грн. стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд міста Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя - ОСОБА_1