справа № 515/1427/21
УХВАЛА
про повернення скарги
08 грудня 2021 року м.Арциз

Слідчий суддя Арцизького районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,
розглянувши скаргу в.о.директора НАЦІОНАЛЬНОГО ПРИРОДНОГО ПАРКУ «ТУЗЛІВСЬКІ ЛИМАНИ» ОСОБА_2 на бездіяльність Відділення поліції № 2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, після отримання повідомлення про кримінальне правопорушення, -

встановив:
До Арцизького районного суду Одеської області з Одеського апеляційного суду надійшла скарга в.о.директора НАЦІОНАЛЬНОГО ПРИРОДНОГО ПАРКУ «ТУЗЛІВСЬКІ ЛИМАНИ» ОСОБА_2 на бездіяльність Відділення поліції № 2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, після отримання повідомлення про кримінальне правопорушення.

Як вбачається зі скарги в.о.директора НАЦІОНАЛЬНОГО ПРИРОДНОГО ПАРКУ «ТУЗЛІВСЬКІ ЛИМАНИ» ОСОБА_2 звернулася до слідчого судді, в якій просить визнати бездіяльність посадових осіб Відділення поліції № 2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області незаконною та зобов`язати посадових осіб Відділення поліції № 2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області внести відомості до Єдиного реєстру досудового розслідувань про кримінальне правопорушення за заявою в.о.директора НАЦІОНАЛЬНОГО ПРИРОДНОГО ПАРКУ «ТУЗЛІВСЬКІ ЛИМАНИ» ОСОБА_2 , зареєстрованою в ЖЄО за № 4117 від 20 жовтня 2021 року, посилаючись на те, що 20 жовтня 2021 року скаржник звернувся до Відділення поліції № 2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області із заявою про вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 249, ч. 1 ст. 252 КК України, однак підтверджень про внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань не надано, у зв`язку з чим звернулася до суду з зазначеною скаргою.

Розглянувши скаргу, приходжу до висновку, що вона не може бути прийнята до провадження, оскільки подана з порушенням, встановленого ст. 304 КПК України, порядку подання такої скарги і такий висновок ґрунтується на наступному.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена зокрема бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

У відповідності до вимог п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України скарга повертається якщо скарга не підлягає розгляду в цьому суді.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 12 КК України, кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

З урахуванням ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 249 КК України про яке зазначено у скарзі, відноситься кримінальних правопорушень (злочинів), а кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 252 КК України про яке зазначено у скарзі, відноситься кримінальних правопорушень (проступків).

Статтею 132 КПК України передбачені загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Так, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 132 КПК України, клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, якщо інше не передбачено пунктом 2 цієї частини.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Згідно роз`яснень, які викладені у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 квітня 2013 року № 223-558/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження», судам роз`яснено, що оскільки законодавець у більшості випадків прямо зазначає, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування (частина сьома статті 100, частина друга статті 132, частина перша статті 184, частина перша статті 192, частина друга статті 199, частина перша статті 201, частина третя статті 244, частина десята статті 290 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), з урахуванням положень частини шостої статті 9 КПК України правильним є застосування зазначеного правила й до розгляду клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом (наприклад, частина перша статті 306, частина третя статті 234 КПК України тощо). Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що у таких випадках не можна керуватися положенням частини першої статті 32 КПК України, яке, з огляду на зміст цієї статті та її місце у структурі КПК України, стосується лише суду, який здійснює кримінальне провадження як орган, що розглядає справу по суті, і не регламентує діяльність слідчого судді.

Водночас у більшості випадків КПК України визначає, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування (частина сьома статті 100, частина друга статті 132, частина перша статті 184, частина перша статті 192, частина друга статті 199, частина перша статті 201, частина третя статті 244, частина десята статті 290 КПК України). Таким чином, зазначене правило має застосовуватись й до розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування.

Слідчий суддя звертає увагу скаржника, що скарга на дії або бездіяльність органу досудового розслідування подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, якщо інше не передбачено п. 2 ч. 2 ст. ст. 132 КПК України.

Таким чином, Відділення поліції № 2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області дії якого оскаржуються є структурним підрозділом Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області та знаходиться в межах територіальної юрисдикції Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, отже скаржник помилкового звернулася до слідчого судді Татарбунарського районного суду Одеської області.

Враховуючи зазначене, слідчий суддя позбавлений можливості вирішити питання про відкриття провадження за скаргою та прийшов до висновку про повернення скарги, для звернення до суду в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, тобто до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

Слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до ч. 7 ст. 304 КПК України повернення скарги не позбавляє особу, яка її подала, права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому КПК України.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу скаржника на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути зокрема юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Згідно зі ст. 58 КПК України представником юридичної особи, яка є потерпілим, може бути її керівник, інша особа, уповноважена законом або установчими документами, працівник юридичної особи за довіреністю. Повноваження представника потерпілого на участь у кримінальному провадженні підтверджуються копією установчих документів юридичної особи - якщо представником потерпілого є керівник юридичної особи чи інша уповноважена законом або установчими документами особа; довіреністю - якщо представником потерпілого є працівник юридичної особи, яка є потерпілою.

Як вбачається зі скарги та доданих до неї матеріалів скарга подана в.о.директора НАЦІОНАЛЬНОГО ПРИРОДНОГО ПАРКУ «ТУЗЛІВСЬКІ ЛИМАНИ» ОСОБА_2 , однак до матеріалів скарги не додано доказів, що ОСОБА_2 є працівником НАЦІОНАЛЬНОГО ПРИРОДНОГО ПАРКУ «ТУЗЛІВСЬКІ ЛИМАНИ» (копія наказу, тощо) та що парк є юридичною особою (копії установчих документів) відповідно до вимог ч. 1 ст. 55, п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Отже, ОСОБА_2 з урахуванням вимог КПК України не може вважатись представником НАЦІОНАЛЬНОГО ПРИРОДНОГО ПАРКУ «ТУЗЛІВСЬКІ ЛИМАНИ», оскільки до скарги не додано її повноважень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 309 КПК України, слідчий суддя,
постановив:
Скаргу в.о.директора НАЦІОНАЛЬНОГО ПРИРОДНОГО ПАРКУ «ТУЗЛІВСЬКІ ЛИМАНИ» ОСОБА_2 на бездіяльність посадових осіб Відділення поліції № 2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, після отримання повідомлення про кримінальне правопорушення - повернути.

Копію ухвали про повернення скарги невідкладно надіслати особі, яка її подала, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала про повернення скарги може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту отримання її копії.

Роз`яснити в.о.директора НАЦІОНАЛЬНОГО ПРИРОДНОГО ПАРКУ «ТУЗЛІВСЬКІ ЛИМАНИ» ОСОБА_2 , що повернення скарги не позбавляє її права повторного звернення до слідчого судді в порядку, передбаченому КПК України.

Слідчий суддя
Арцизького районного суду ОСОБА_1