УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2022 року
м. Київ
справа № 752/27313/18
провадження № 51-170 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 2 жовтня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 4 листопада 2021 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
За вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 2 жовтня 2020 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, мешкає за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та виправдано.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 18 грудня 2018 року о 16 год 45 хв у нього під час перебування у відділі дитячих товарів в приміщенні торговельного центру «Епіцентр», розташованого за адресою: вул. Велика Кільцева, буд. 1-Б в м. Києві, виник умисел таємно викрасти чуже майно, реалізуючи який ОСОБА_5 підійшов до поличок з товаром, де оглянувшись та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає шляхом вільного доступу взяв фігурку для анімаційної творчості «STIKBOT S2-WEAPON» вартістю 187,50 грн. (без ПДВ) та «STIKBOT S2» вартістю 96,87 грн. (без ПДВ), які поклав до зовнішньої кишені куртки, після чого направився у інші відділи магазину, де також шляхом вільного доступу взяв з поличок презервативи «Durex № 3 DualExtase» вартістю 68 грн. (без ПДВ), які також поклав до зовнішньої кишені куртки, в яку був одягнений з метою подальшого таємного викрадення даних речей, які належать ТОВ «Епіцентр К», а всього на загальну суму 352 грн. 37 коп. (без ПДВ). Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на таємне викрадення чужого майна, він направився до виходу з даного магазину, виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками охорони після перетину лінії кас.
Тобто, ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжці), а саме вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст. 185 КК України.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 4 листопада 2021 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 2 жовтня 2020 року без змін.
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_4 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 2 жовтня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 4 листопада 2021 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим судом.

Частиною 2 ст. 433 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Доводи в касаційній скарзі прокурора є аналогічними за змістом доводам, наведеним у його апеляційній скарзі та зводяться до незгоди з прийнятими судами попередніх інстанцій рішеннями. Останні вже були предметом дослідження суду апеляційної інстанції, який належним чином їх перевірив та обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги, навівши в ухвалі відповідно до ст. 419 КПК докладні мотиви свого рішення. Апеляційний суд зазначив, що під час судового розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 місцевим судом повністю дотримано вимоги кримінального процесуального законодавства України і тому підстави для скасування оскаржуваного вироку апеляційним судом відсутні.
Так, необґрунтованими є твердження прокурора про те, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Суд, дослідивши показання вказаних свідків, із зазначенням мотивів дійшов обґрунтованого висновку, що даних показів недостатньо для спростування версії ОСОБА_5 про відсутність у нього умислу на таємне заволодіння чужим майном.
Окрім того, суд апеляційної інстанції аргументовано дійшов висновку та погодився з доводами суду першої інстанції, що протокол огляду місця подій був отриманий внаслідок істотного порушення прав особи, а тому є недопустимим доказом. Аналогічного рішення суд дійшов й щодо постанови слідчого від 21 грудня 2018 року про визнання речовими доказами двох фігурок анімаційної творчості, а також упаковки з презервативами, оскільки вона не відкривалася стороні захисту згідно ст. 290 КПК. З вказаним погоджується і колегія суддів Касаційного кримінального суду.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги прокурора та з зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення обґрунтовано залишив вирок без змін.
Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги прокурора та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Враховуючи викладене і керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 2 жовтня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 4 листопада 2021 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3