Справа № 460/1625/17
Провадження №1-кп/944/61/21
28.12.2021 рокум.Яворів
Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ліс Яворівського району Львівської області, українця, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та розглянувши клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України, на підставі ст.49 КК України та закриття кримінального провадження,
Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 17.11.2016 приблизно о 09:15 год., знаходячись в лісовому масиві, що не подалік стадіону м.Новояворівська Яворівського району Львівської області, маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень на грунті тривалих неприязних відносин, під час конфлікту із ОСОБА_7 , умисно наніс йому один удар кулаком правої руки, потиличну частину голови зліва, заподіявши потерпілому фізичну біль, в результаті чого ОСОБА_8 впав на коліна на землю. Коли ОСОБА_8 знаходився на землі, в положенні на колінах, ОСОБА_4 проводжуючи свої злочинні дії, наніс ОСОБА_9 один удар коліном правої ноги в ділянку нижньої щелепи зліва та чотири удари ступеню правої ноги в ліву половину грудної клітки, внаслідок чого ОСОБА_4 своїми неправомірними діями спричинив ОСОБА_9 синяк в ділянці нижньої щелепи зліва, що відноситься до легкого телесного ушкодження та закритий перелом 9 лівого ребра, чотири синяки на лівій половині грудної клітки, які за ознакою тривалого розладу здоровя кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Таким чином, ОСОБА_4 , згідно обвинувального акту, обвинувачується у спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.
13.12.2021 захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 подав до суду клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінчення строків давності.
Обвинувачений ОСОБА_4 , після роз`яснення йому судом наслідків звільнення від кримінальної відповідальності, підтримав клопотання захисника та просив звільнити його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, а кримінальне провадження закрити на підставі ст. 49 КК України.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення клопотання захисника обвинуваченого та пояснив, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КК України, ОСОБА_4 вчинив 17 листопада 2016 року. Таким чином, строки давності, передбачені ст.49 КК України, для притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності закінчились.
Представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення клопотання захисника обвинуваченого.
Заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до висновку, що клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України, на підставі ст.49 КК України, та закриття кримінального провадження, слід задоволити, з наступних підстав.
Відповідно до ст.44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.49 КК України /в редакції закону станом на 17 листопада 2016 року/ особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» передбачено звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ст.49 КК України.)
В цьому випадку особу можна звільнити від кримінальної відповідальності лише за наявності визначених у КК України умов і підстав.
Умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті.
Підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, примирення винного з потерпілим, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності).
Відповідно до ст. 12 КК України /в редакції закону станом на 09 листопада 2017 року/, злочин, передбачений ч.1 ст.122 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.
Виходячи з системного аналізу зазначених вище норм кримінального та кримінального процесуального законодавства, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язком суду.
Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження. Суд, за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України, та за згодою обвинуваченого, ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
З матеріалів кримінального провадження, зокрема обвинувального акту вбачається, що подія за участю обвинуваченого ОСОБА_4 мала місце 17 листопада 2016 року.
Таким чином з моменту вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення спливли, зокрема ще у листопаді 2021 року.
Оскільки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є нереабілітуючою підставою, закон надає право обвинуваченому ОСОБА_4 заперечувати проти закриття провадження і в такому разі судовий розгляд продовжується у загальному порядку. Однак обвинувачений ОСОБА_4 не заперечує проти закриття провадження з відповідних підстав, його захисником подано клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.
Відповідно до п.2 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Судом не встановлено обставин, з якими закон пов`язує переривання чи зупинення перебігу строку давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 49 КК України, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б вказували на те, що обвинувачений ухилявся від досудового розслідування або суду чи вчинив новий злочин, що підтвердили під час судового засідання учасники кримінального провадження.
З`ясувавши позицію обвинуваченого ОСОБА_4 та впевнившись у її добровільності та усвідомленні наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, суд вважає що клопотання обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження підлягає до задоволення.
Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди заподіяної злочином слід залишити без розгляду, оскільки ОСОБА_4 звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Разом з тим, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, а тому в разі її звільнення позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної шкоди в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст.49 КК України, п. 1 ч. 2 ст.284, ст. ст. 286, 314, 370, 372, 395 КПК України, суд,
Клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України, на підставі ст.49 КК України та закриття кримінального провадження, задоволити.
Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Цивільний позов представника ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 про відшкодування шкоди завданої злочином залишити без розгляду.
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи діб з дня її оголошення.
Суддя ОСОБА_1