Справа № 204/1721/22
Провадження № 1-кс/204/402/22
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю захисника ОСОБА_4

за участю підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, офіційно не працевлаштованого, офіційно не одруженого, раніше судимого:

-30.01.2020 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строком 4 роки 6 місяців; відповідно до ст. 75, 76, 104 КК України від відбуття покарання звільнити з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

22 березня 2022 року слідчий СВ ВП № 6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Західної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що Указом Президента України № 66/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, на всій території України введено військовий стан, та відповідно, визначені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» певні заходи правового режиму воєнного стану, визначені ст. 8 вказаного Закону. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватись конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Радою оборони Дніпропетровської області встановлено комендантську годину на території Дніпропетровської області починаючи з 20:00 по 06:00 год. Ігноруючи зазначені норми, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 12.03.2022 року близько 23 год. 23 хв., в умовах воєнного стану, під час комендантської години, маючи злочинний умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна, що належить раніше незнайомому потерпілому ФОП « ОСОБА_8 » - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проходячи за адресою: АДРЕСА_1 підійшли до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ФОП « ОСОБА_8 », де намагаючись ввести в оману охоронця вказаного магазину потерпілого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , хотіли умовити його продати їм 2 пляшки горілки марки «Улюблена», ємкістю 0,5 л. Після відмови охоронця продати зазначений товар, ОСОБА_5 , реалізуючи спільний злочинний умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна, пов`язаний з проникненням у приміщення, в умовах воєнного стану, діючи умисно, вибив рукою скло вхідних дверей та рукою залізши через розбите скло, відкрив ключем двері приміщення магазину. Зайшовши в середину магазину ОСОБА_5 та ОСОБА_7 нанесли один удар в ліву частину обличчя потерпілому ОСОБА_10 від якого останній упав, та продовжуючи насильницькі дії почали бити його хаотично ногами по грудній частині тіла та животу, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження. Користуючись тим, що потерпілий ОСОБА_10 не міг більше чинити опору, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_7 , діючи умисно, відкрито з корисливих спонукань та з метою наживи, відкрито викрали чуже майно, що належить потерпілому ФОП « ОСОБА_8 » - ОСОБА_9 , а саме - 20 пляшок горілки «Улюблена», ємкістю 0,5 л. Після чого, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_7 з викраденим майном залишили місце вчинення кримінального правопорушення, спричинивши потерпілому ФОП « ОСОБА_8 » - ОСОБА_9 матеріальну шкоду. Умисні дії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, з проникненням до приміщення, вчиненого в умовах воєнного стану, кваліфікуються за ч. 4 ст. 186 КК України. За вказаним фактом 13.03.2022 року СВ Відділення поліції № 6 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області було розпочато досудове розслідування по кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000168 від 13.03.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 4 ст. 186 КК України, а саме: у закінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна, (грабіж). Провина ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протокол огляду місця події від 12.03.2022 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 від 13.03.2022 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 13.03.2022 року; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_10 від 13.03.2022 року;протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 13.03.2022 року; протоколом огляду від 13.03.2022 року; речовими доказами та іншими матеріалами у їх сукупності; протоколом огляду місця події від 14.03.2022 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 13.03.2022 року; протоколом огляду місця події від 14.03.2022 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 14.03.2022 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 15.03.2022 року; протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_12 від 16.03.2022 року; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_10 від 16.03.2022 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 18.03.2022 року; іншими матеріалами кримінального провадження. Крім того, із врахуванням критерій обґрунтованості підозри викладеним у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кавала проти Туреччини» (заява №28749/18) для того, щоб арешт за обґрунтованою підозрою був виправданий не потрібно, щоб поліція отримала достатньо доказів для пред`явлення обвинувачення або для арешту, або під час перебування заявника під вартою. Метою затримання є подальше розслідування кримінального провадження шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_5 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених статтею 2 КПК України. Аналізуючи зібрані доказані, орган досудового розслідування приходить до висновку про наявність фактів та відомостей, які вказують на те, що саме ОСОБА_5 , причетний до вчинення вищевказаного злочину. Також, проаналізувавши матеріали даного кримінального провадження, приходжу до висновку про доцільність обрання ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як матеріали кримінального провадження містять вагомі докази про вчинення останнім тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та в п. 2,5 ст.178 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання виключено у вигляді позбавлення волі від 7 до 10 років, у досудового розслідування є достатні підстави вважати, що підозрюваний, усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинене кримінальне правопорушення з метою уникнення відповідальності за вчинене, буде переховуватись від досудового розслідування та суду. Крім того, враховуючи те, що останній офіційне не працевлаштований та не навчається, досудове розслідування вважає, що соціальні зв`язки останнього з родиною не є тим соціальним фактором, який зможе запобігти зазначеному ризику. В обґрунтування п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України досудове розслідування вважає, що підозрюваний ОСОБА_5 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки в ході досудового розслідування не встановлено місцезнаходження всього викраденого майна, та інших речових доказів, що мають значення для кримінального провадження. Крім того, існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_7 на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, а також на невстановлену особу спільно з якою останнім вчинено кримінальне правопорушення. Так, враховуючи те, що кримінальне правопорушення вчинено із застосування насильства підозрюваний ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілих у кримінальному провадженні, оскільки знає, де останні працюють. Крім того, підозрюваний ОСОБА_7 у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу може узгодити свої покази з невстановленою особою задля ухилення одного з них, або обох від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення. Також, існує ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо вчинення підозрюваним ОСОБА_5 іншого кримінального правопорушення. Так, під час досудового розслідування встановлено, що обвинувальний акт відносно останнього у вчиненні кримінального правопорушення проти власності слухається у Ленінському районному суді м. Дніпропетровська, що свідчить про те, що навіть обвинувачення останнього у вчиненні злочину не стало стримуючим для вчинення нового злочину фактором. В ході досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав вважати, що існують ризики, що підозрюваний ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. На підставі викладеного, вважаю, що з урахуванням реальної наявності вказаних ризиків, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, можливо лише при застосуванні до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ОСОБА_7 не має постійного місця роботи або навчання, а також враховуючи особу підозрюваного, запобігання вищезазначеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим. Таким чином, обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, надасть гарантії дотримання підозрюваним ОСОБА_5 належної процесуальної поведінки та покладеного обов`язку явки як до слідчого або прокурора так і до суду. Тому, слідчий звертається до суду з даним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання та просив його задовольнити.

Підозрюваний у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, просив обрати будь-якій інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою оскільки він доглядає бабусю.

Захисник підозрюваного заперечував проти даного клопотання, просила застосовувати запобіжний захід не пов`язаний з тримання під вартою, оскільки ризики не обґрунтовані та на його утриманні знаходиться старенька бабуся.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує положення ст. 178 КПК України, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, репутацію підозрюваного, його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, роботи.

У ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України і подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України.

Відповідно до приписів ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Так, слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні зазначено, що існують ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на свідків та потерпілого у даному провадженні, а також вчинити нове кримінальне правопорушення.

Наявність вказаних ризиків знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому, в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамедов проти Росії» від 01 червня 2006 року, зазначено, що «суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявник переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Відповідно до конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії» та «Ігнатов проти України», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, враховую вимоги п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У судовому засідання прокурором було повністю обґрунтовано той факт, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання та реєстрації, відсутність стійких соціальних зв`язків, а також враховуючи, що існують ризики, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на свідків та потерпілого у даному провадженні, а також вчинити нове кримінальне правопорушення, враховуючи, що дане кримінальне правопорушення ним було вчинено під час перебування на домашньому арешті, враховуючи доведеність прокурором, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 .

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не встановлювати розмір застави в кримінальному провадженні, зокрема у випадку щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Зважаючи на те, що підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні грабежу, при цьому поєднаного з насильством, суд в даному випадку вважає за доцільне не визначати розміру застави.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178, 182-186, 193-197, 205 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 14 травня 2022 року, без визначення застави.

Ухвалу направити до СВ Відділення поліції № 6 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області - для виконання.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1