ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року
м. Київ

справа № 639/5440/19

провадження № 51 - 2135 км 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 (в режимі
відеоконференції),
засудженого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 вересня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року стосовно

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця
АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 вересня 2020 року ОСОБА_8 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 2 роки.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 66 824,40 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 7 000 грн моральної шкоди.

Харківський апеляційний суд 18 лютого 2021 року вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову змінив, стягнув з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 50 000 грн моральної шкоди.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 20 червня 2018 року об 11.15, керуючи автомобілем «PEUGEOT 301», державний номер НОМЕР_1 , виїжджаючи з другорядної дороги на перехрестя вулиць Рилєєва - Полтавський Шлях у м. Харкові, порушив вимоги п. 16.11 і дорожнього знака 2.1 Розділу 33 Правил дорожнього руху та допустив зіткнення з мотоциклом «SUZUKI GSX1300 RК8», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не погоджуючись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі ОСОБА_8 , просить їх скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Свої вимоги захисник мотивує тим, що:
- під час досудового розслідування ОСОБА_8 не були роз`яснені його права під час відмови в участі у слідчому експерименті та право не свідчити проти себе;
- стороні захисту не відкривались речові докази, тому всі висновки із використанням цих доказів є недопустимими;
- суд першої інстанції у вироку спотворив показання свідка ОСОБА_9 , у повторному допиті якого було відмовлено судом апеляційної інстанції;
- висновки суду про винуватість ОСОБА_8 ґрунтуються на недопустимих доказах, зокрема, протоколі слідчого експерименту від 15 липня 2019 року й похідному від нього висновку автотехнічної експертизи, та його вина не доведена поза розумним сумнівом;
- суд апеляційної інстанції безпідставно прийняв додаткові докази потерпілого та як наслідок збільшив суму стягнення моральної шкоди;
- про розгляд справи 02.02.2021 обвинуваченого було повідомлено 01.02.2021, тобто менше, ніж за три дні;
- призначене ОСОБА_8 покарання є явно несправедливим та необґрунтовано суворим;
- суд апеляційної інстанції постановив рішення, яке не відповідає вимогам КПК України.

Від представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_10 надійшли заперечення, в яких він просить ухвалу суду апеляційної інстанції стосовно ОСОБА_8 залишити без зміни.

Позиції учасників судового провадження

Захисник і засуджений підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор та потерпілий заперечили проти задоволення касаційної скарги, просили залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без зміни.

Мотиви Суду

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Викладені в касаційній скарзі доводи щодо спотворення показань свідка ОСОБА_9 судом першої інстанції фактично стосуються переоцінки доказів, що не є предметом касаційного перегляду в розумінні ст. 438 КПК України.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У поданій касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 покликається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 .

Проте доводи сторони захисту Суд уважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах кримінального процесуального закону.

При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та правильність кваліфікації його дій за даною нормою кримінального закону судом зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.

Свої висновки про те, що ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що призвело до отримання потерпілим тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, суд першої інстанції зробив, обґрунтовано врахувавши:

- показання потерпілого ОСОБА_6 про те, що 20.06.2018 об 11.00-11.30 він рухався на мотоциклі «SUZUKI» з м. Дніпра в напрямку м. Куп`янська через м. Харків зі швидкістю приблизно 50 км/год. Коли він під`їжджав до перехрестя з вул. Рилєєва, то раптово із-за вантажного автомобіля зліва направо напереріз йому виїхав автомобіль «PEUGEOT», який перетинав вул. Полтавський шлях. Через долі секунд відбулося зіткнення, уникнути якого він не мав можливості. Від зіткнення його мотоцикл перевернувся та подолав ще певну відстань на боку вниз на вул. Полтавський шлях. Автомобіль «PEUGEOT» після зіткнення трішки проїхав вперед, задня його частина від удару змістилась ліворуч. В процесі складання працівниками патрульної поліції адміністративного матеріалу йому стало гірше, рука розпухла, тоді викликали другу швидку, яка забрала його до лікарні, де був зроблений рентген знімок, встановлено діагноз перелам руки зі зміщенням та накладено гіпс. Внаслідок ДТП було пошкоджено екіпірування та мотоцикл, який відновленню не підлягає;
- показання свідка ОСОБА_9 , який розповів в судовому засіданні про те, що в червні 2018 року вони з ОСОБА_8 рухались на автомобілі «PEUGEOT» на вул. Рилєєва в напрямку вул. Полтавський шлях у м. Харкові. Перед перехрестям вулиць Рилєєва - Полтавський шлях був встановлений дорожній знак «надати дорогу», тому вони пригальмували, подивились в обидві сторони, впевнились в безпеці маневру та продовжили рух прямо через проїзну частину вул. Полтавський шлях. Коли майже переїхали проїзну частину вул. Полтавський шлях та в`їхали на пров. Рилєєва, то відчули удар в задню частину автомобіля та, вийшовши, побачили мотоцикл, який лежав далі на вул. Полтавський шлях поруч з його водієм. Як рухався та врізався мотоцикл в автомобіль, вони не бачили;
дані, що містяться у:
- протоколі слідчого експерименту від 15.07.2019 за участі потерпілого ОСОБА_6 , згідно з яким останній в присутності двох понятих на місці детально показав механізм дорожньо-транспортної пригоди, відтворивши його дії, обстановку та обставини дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 20.06.2018;
- висновку автотехнічної експертизи № 7/693 СЕ-19 від 30.07.2019, згідно з яким у діях водія автомобіля «PEUGEOT 301», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 16.11 та п. 2.1 розділу 33 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору перебували у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною подією;
- висновку судово-медичної експертизи № 08-28/19 від 28.01.2019, згідно з яким у зв`язку з подією, яка мала місце 20.06.2018, ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

З урахуванням вищенаведеного суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення поза розумним сумнівом.

На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість.

Судовий розгляд проведено з дотриманням вимог ст. 337 КПК України та діям ОСОБА_8 дано правильну юридичну оцінку.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_8 основне покарання у виді обмеження волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, та додаткове - у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк, суд першої інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, конкретні обставини справи, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин, а також дані про особу винного, зокрема те, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, не працює, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває.

Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання за наведеними обставинами, дотримався вимог статей 50, 6567 КК України.

Крім того, доводи сторони захисту щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноти судового розгляду та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого, аналогічні наведеним у касаційній скарзі, були перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи апеляційні скарги сторін на вирок суду першої інстанції, з дотриманням вимог 404, 405, 407, 412-414 КПК України, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції підтвердив правильність висновків суду першої інстанції, який здійснив ретельне дослідження доказів, і надав ґрунтовну оцінку доводам як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, вказавши на сукупність належних та допустимих доказів для визнання винуватим ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України та вмотивування вироку відповідно до вимог статей 370, 374 КПК України.

При цьому суд апеляційної інстанції погодився з відхиленням судом першої інстанції доводів сторони захисту щодо недопустимості доказів - слідчого експерименту за участі потерпілого від 15.07.2019 та висновку експерта № 7/693 СЕ-19 від 30.07.2019, зазначивши про таке.

За приписами ст. 240 КПК України зметою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

За змістом вказаної норми відсутня вказівка на обов`язок органу досудового розслідування залучати учасників кримінального провадження до участі в слідчому експерименті, при цьому їхнє незалучення не може слугувати підставою для визнання цього доказу недопустимим.

Слідчий експеримент 15 липня 2019 року проведений з дотриманням вимог КПК України - слідчим за участю потерпілого ОСОБА_6 , його представника ОСОБА_11 та двох понятих, за результатами якого була складена схема. При цьому зауважень, доповнень та клопотань від учасників не надходило. Водночас ОСОБА_8 , будучи в статусі свідка, просив не запрошувати його на проведення слідчого експерименту, про що 13.07.2019 написав відповідну заяву.

На обґрунтування висновків про безпідставність доводів сторони захисту щодо однобічності та неповноти висновку експерта суд апеляційної інстанції зауважив, що експерту були надані усі матеріали кримінального провадження, зокрема, й складена за участю ОСОБА_8 схема дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась20.06.2018, а сторона захисту під час розгляду кримінального провадження своїм правом на подання клопотання про проведення слідчого експерименту за участі обвинуваченого, додаткової експертизи чи допиту експерта в суді не скористалась.

Тому суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, визнав вказані докази такими, що отримані з дотриманням вимог КПК України, та не встановив при цьому порушень прав ОСОБА_8 як підозрюваного, на що посилалась захисник.

При цьому згідно з повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_8 статусу підозрюваного набув 30 липня 2019 року, цього ж дня йому були роз`яснені права, зокрема, відповідно до ст. 42 КПК України, йому була вручена пам`ятка про процесуальні права та обов`язки, за змістом якої ОСОБА_8 зі своїми правами ознайомився в повному обсязі без обмеження в часі, заяв, зауважень, клопотань не мав, що підтвердив своїм підписом.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 404 КПК України повторне дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, за наявності клопотання учасників судового провадження допускається лише за умови, якщо суд першої інстанції дослідив їх не повністю або з порушеннями або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Тобто для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, кримінальний процесуальний закон визнає обов`язковою наявність (сукупність) як відповідного процесуального приводу (клопотання учасника судового провадження), так і однієї із закріплених у законі умов (неповнота дослідження зазначених обставин або наявність певних порушень у ході їх дослідження), які можна розглядати як фактичну підставу для такого дослідження.

При цьому сама лише незгода учасника судового провадження з оцінкою певних конкретних доказів не може слугувати підставою для їхнього обов`язкового повторного дослідження.

Відмова ж у задоволенні клопотання за відсутності аргументованих доводів щодо необхідності повторного дослідження доказів у справі не свідчить про порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону або неповноту судового розгляду.

Суд апеляційної інстанції проаналізував доводи сторони захисту про необхідність повторного дослідження доказів, зокрема, допиту свідка ОСОБА_9 , й не знайшов для цього обґрунтованих підстав, передбачених указаною нормою закону.
До того ж, суд апеляційної інстанції погодився із оцінкою досліджених у даному кримінальному провадженні судом першої інстанції доказів та не надавав їм іншої оцінки.

Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постанові Великої Палати від 16 жовтня 2019 року (справа № 640/6847/15-к, провадження № 13-43 кс 19), під час апеляційного провадження повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду.

Водночас суд апеляційної інстанції не встановив спотворень показань свідка ОСОБА_9 та зазначив про те, що викладені у вироку судом першої інстанції його показання не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Суд апеляційної інстанції також обґрунтовано визнав неспроможними доводи сторони захисту про порушення вимог ст. 290 КПК України, посилаючись на те, що всі докази були відкриті стороні захисту, до того ж суд першої інстанції проаналізував та надав оцінку даним схеми дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 20.06.2018, складеної за участю ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , і на якій зафіксовано пошкодження обох транспортних засобів, висновку автотоварознавчої експертизи № 14203 від 23.07.2019 з фототаблицею до нього, у якому міститься детальний опис пошкоджень мотоцикла «SUZUKI GSX1300 RК8».

Крім того, прослуховуванням звукозапису судового засідання від 10 вересня 2020 року встановлено, що учасники провадження в суді першої інстанції не наполягали на дослідженні речових доказів та клопотань про їхній безпосередній огляд не заявляли.

Також, відхиляючи доводи захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості та особі ОСОБА_8 , суд апеляційної інстанції не знайшов обґрунтованих підстав для пом`якшення призначеного покарання, зазначивши водночас про те, що обвинувачений не працює та відповідно не має належного матеріального забезпечення, що з огляду вимоги статей 53, 57 КК України виключає можливість призначення йому покарання у виді виправних робіт чи штрафу.
Призначене засудженому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчинення ним нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим, як про це зазначено в касаційній скарзі захисника, Суд не знаходить.

Щодо наведених у касаційній скарзі доводів про неправильне вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, то вони також не заслуговують на увагу з таких підстав.

Статтею 56 КПК України визначено, що потерпілий має право, зокрема, на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку передбаченому законом.

Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні (ч. 2 ст. 127 КПК України).

Частиною 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України суд, зокрема, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

За положеннями п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Усталеною судовою практикою визначено, що розмір відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому слід виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Пунктом 3 частини 1 статті 408 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції цивільний позов потерпілого з урахуванням уточнень до нього задовольнив частково і стягнув із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 66 824,40 грн матеріальних збитків та 7 000 грн моральної шкоди.

Не погоджуючись із таким рішенням, потерпілий та його представник подали апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції, в якій просили в частині вирішення цивільного позову його скасувати та ухвалити новий, яким збільшити суму стягнень.

Колегія суддів апеляційного суду визнала обґрунтованими висновки місцевого суду в частині вирішення заявлених потерпілих вимог про стягнення матеріальних збитків, однак вказала на те, що, ухвалюючи рішення про відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_6 в сумі 7 000 грн із заявлених ним 100 000 грн, суд першої інстанції в достатній мірі не врахував моральних і фізичних страждань потерпілого, пов`язаних з його лікуванням та реабілітацією після отриманих травм, зміни звичного способу та укладу його життя, та дійшла висновку про наявність підстав для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди до 50 000 грн.

При цьому суд апеляційної інстанції ретельно перевірив заявлені потерпілим вимоги, які слугували підставою для зміни вироку суду першої інстанції в частині стягнення з обвинуваченого суми моральної шкоди, зазначивши про наявність у матеріалах провадження документів на підтвердження завданої ОСОБА_6 моральної шкоди.

Розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_6 суд апеляційної інстанції визначив з урахуванням понесених ним витрат на лікування, конкретних обставин провадження, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, він відповідає ступеню завданих йому фізичних та моральних страждань, і вважати його необґрунтованим, на думку колегії суддів, підстав немає. Суд апеляційної інстанції при цьому зазначив, що збільшення суми моральної шкоди не вплинуло на обсяг обвинувачення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення та призначення ОСОБА_8 покарання, що не суперечить засадам кримінального провадження.

Суд погоджується з таким висновком апеляційного суду та вважає, що при розгляді цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 судами першої та апеляційної інстанцій в цілому дотримано вимог статей 22, 23, 1167, 1168 ЦК України, статей 23, 127-129 КПК України, рішення є обґрунтованими, достатньо вмотивованими й постановленими у відповідності до вимог статей 370, 374, 408, 419 КПК України.

Що стосується доводів про неналежне повідомлення обвинуваченого про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, то за даними наявної у матеріалах провадження телефонограми, складеної секретарем судового засідання, обвинувачений і захисник 28 січня 2021 року в телефонному режимі повідомлялись про призначене на 02 лютого 2021 року судове засідання та, як убачається з матеріалів провадження, у ньому було вирішено лише одне питання клопотання захисника про його відкладення. За таких обставин доводи захисника Суд уважає неспроможними та зазначає про те, що касаційною перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено тих порушень, що призвели до неможливості реалізації стороною захисту своїх прав.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.

Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд

постановив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 вересня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_8 без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3