Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

1 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

представника заявника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 , який діє в інтересах заявника ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2021 року,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06.10.2021 у задоволенні скарги представника ОСОБА_5 , поданої в інтересах заявника ОСОБА_6 , на бездіяльність уповноваженої особи (слідчого) Державного бюро розслідувань (далі ДБР), яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) після отримання заяви від 20.07.2021, відмовлено.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що заява ОСОБА_6 не містить конкретних обставин, що можуть свідчити про вчинення прокурором кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.372 КК України.

В апеляційній скарзі з доповненнями представник заявника ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову ухвалу, якою задовольнити його скаргу на бездіяльність слідчого.

Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає про незаконність ухвали слідчого судді, оскільки положеннями ч.1 ст.214 КПК України закріплено не право, а обов`язок слідчого невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР. Так, 20.07.2021 ОСОБА_6 подав до ДБР заяву про вчинення прокурором другого відділу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.372 КК України, а саме, притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності у вчиненні тяжкого злочину, поєднане із штучним створенням доказів обвинувачення. Оскільки слідчий не забезпечив виконання вимог ст.214 КПК України і допустив бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, представник оскаржив таку бездіяльність слідчому судді.

Як вказував ОСОБА_6 у заяві, упродовж останніх восьми років він обіймає посаду судді Конституційного Суду України, а з 18.09.2019 обраний головою цього суду. 16.07.2021 прокурор ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000862 склав, підписав, оголосив та вручив заявнику всупереч положенням КПК України та гарантій суддівської незалежності письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.361 КК України, а саме, у несанкціонованому втручанні в роботу автоматизованої системи, що призвело до підробки інформації, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб. Посилаючись на положення ст.ст.276-278 КПК України, якими визначено вимоги до змісту письмового повідомлення про підозру та процедуру вручення письмового повідомлення про підозру, а також висновок щодо об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.2 ст.361 КК України, сформований у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 1/753/5/18, представник зазначає про відсутність у діях ОСОБА_6 об`єктивної сторони складу вказаного злочину, про що прокурору ОСОБА_7 достовірно відомо. Однак всупереч вимогам ст.9 КПК України, згідно з якою прокурор зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, ОСОБА_7 притягнув ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за дії, які не містять складу злочину, що свідчить про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.372 КК України. А тому, як вказує представник, зважаючи на імперативні приписи ст.214 КПК України, слідчий зобов`язаний був внести відомості за цією заявою до ЄРДР.

Розглядаючи скаргу, слідчий суддя неправильно витлумачив положення ст.214 КПК України, послався на правовий висновок щодо застосування норм права у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 818/1526/18, який стосується іншої сфери суспільних відносин та сформований в порядку адміністративного судочинства, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило йому ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Крім того, представник наголошує на тому, що заява ОСОБА_6 відповідає вимогам ч.5 ст.214 КПК України і містить детальний опис обставин, які свідчать про вчинення прокурором кримінального правопорушення, а тому вважає висновки в ухвалі слідчого судді про висловлення заявником незгоди з прийнятими слідчим та прокурором процесуальними рішеннями у кримінальному провадженні № 0000862 такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. При цьому звертає увагу на узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», в якому чітко зазначено, що слідчим суддям необхідно зважати на те, що процесуальні вимоги не передбачають здійснення оцінки обґрунтованості заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а передбачають лише обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, які вона надає усвідомлено для реалізації відповідними органами завдань кримінального провадження, та навіть за умови, що результати аналізу наведених особою відомостей свідчать про відсутність ознак складу злочину, такі відомості мають бути внесені до ЄРДР з подальшим закриттям кримінального провадження відповідно до вимог ст.284 КПК України. Отже, як стверджує представник, вказані обставини згідно з ст.ст.409, 411, 413 КПК України є підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи представника ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, 20.07.2021 ОСОБА_8 подав до ДБР заяву про вчинене кримінальне правопорушення, в якій вказував, що своїми діями, які виразились у складанні, підписанні, оголошенні та врученні йому повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.361 КК України, у кримінальному провадженні № 0000862, прокурор ОСОБА_7 притягнув завідомо невинного до кримінальної відповідальності. У цій же заяві ОСОБА_9 наводив доводи на підтвердження того, що в його діях відсутня об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.361 КК України, і вказував, що прокурор для створення додаткових доказів його вини послався на Указ Президента України про відсторонення ОСОБА_6 як судді та Указ Президента України, яким скасований Указ про призначення ОСОБА_6 суддею Конституційного Суду України, які суперечать Конституції України і є незаконними.

27.07.2021 представник ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність, в якій просив зобов`язати уповноважену особу ДБР внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_6 від 20.07.2021 про вчинення прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.372 КК України.

Відмовляючи у задоволенні скарги, слідчий суддя, посилаючись на приписи ст.214 КПК України та Положення про порядок ведення Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України № 139 від 06.04.2016, обґрунтував своє рішення тим, що заява ОСОБА_6 не містить конкретних обставин, що можуть свідчити про вчинення прокурором ОСОБА_7 кримінального правопорушення, оскільки, фактично, заявник висловлює свою незгоду з процесуальними рішеннями та діями прокурора при здійсненні процесуального керівництва у кримінальному провадженні, в якому ОСОБА_6 повідомлено про підозру. Крім того, як зазначено в ухвалі, порушене заявником питання про необґрунтованість підозри підлягає вирішенню у межах кримінального провадження № 0000862, оскільки обраний ним спосіб вочевидь суперечить загальним засадам кримінального провадження.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно з ч.1 ст.214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР.

Разом з тим, враховуючи загальні засади кримінального провадження, зокрема, публічність, яка полягає у тому, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила, яка кореспондується з вимогами п.4 ч.5 ст.214 КПК України стосовно внесення до ЄРДР короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником, колегія суддів вважає, що внесенню до ЄРДР підлягають відомості не з будь-якої заяви, а саме з тієї, дані в якій можуть свідчити про наявність ознак злочину.
Всупереч доводам апеляційної скарги, розглядаючи скаргу, слідчий суддя не вирішував питання, які можуть бути предметом судового розгляду у кримінальному провадженні, і не давав оцінку обґрунтованості заяви.

Між тим, зі змісту заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20.07.2021 вочевидь вбачається, що ОСОБА_6 , фактично, оскаржує повідомлення про підозру, що здійснюється в порядку, визначеному п.10 ч.1 ст.303 КПК України. На користь цього свідчить те, що заявник детально викладає свої доводи на обґрунтування відсутності в його діях складу кримінального правопорушення та порушення прокурором процедури у кримінальному провадженні щодо окремої категорії осіб, визначеної главою 37 КПК України.

Дійсно, як правильно вказує представник в апеляційній скарзі, слідчий суддя в ухвалі помилково послався на Положення про порядок ведення Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, затверджене наказом Генеральної прокуратури України № 139 від 06.04.2016, оскільки цей наказ втратив чинність на підставі наказу Офісу Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020 «Про затвердження Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення». Однак вказана помилка не вплинула на правильність постановленого рішення, оскільки обидва Положення не містять відмінностей стосовно порядку внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Тому рішення слідчого судді про відмову у задоволенні скарги є законним, обґрунтованим і вмотивованим, і підстав для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_5 колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні скарги представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи (слідчого) Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20 липня 2021 року, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3