ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/711/21 Справа № 695/1382/20 Категорія: ст. 331 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурора обвинуваченого захисникаОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси виділені матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 04.01.2022 включно, -

в с т а н о в и л а :

В провадженні Черкаського районного суду Черкаської області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001206щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_7 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.

Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на 60 днів.

05.11.2021 ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області клопотання прокурора задоволено, та продовжено обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 04.01.2022 включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та обрати йому запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог апелянт вказує, що прокурором подано клопотання з порушенням строків, визначених п.20-5 перехідних положень КПК України. Зазначає, що прокурором не доведено наявність заявлених ризиків у кримінальному провадженні, і він тримається під вартою поза розумним строком, а саме - з 2019 року. Посилається на те, що він з дитинства офіційно працює, має у власності домоволодіння, після смерті матері з рідних в нього залишилася одна бабуся, однак місцевим судом вказані обставини були залишені поза увагою.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просив її скасувати, та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на тривалий термін перебування ОСОБА_7 під вартою, відсутність ризиків у кримінальному провадженні. Вказує, що поза увагою місцевого суду залишилися характеризуючі дані обвинуваченого ОСОБА_7 , а також те, що між обвинуваченим та потерпілою відбулося примирення. Крім того, потерпіла вказувала лише на ОСОБА_9 , як на особу, яка наносила їй тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подані ними апеляційні скарги та просили їх задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг та просила ухвалу місцевого суду залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому колегія суддів перевіряє ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 05.11.2021 лише в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 .

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано.

Відповідно до положень ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Під час розгляду суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_7 під впливом тяжкості покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення .
Так, ОСОБА_7 згідно обвинувального акту обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, який має високий ступінь суспільної небезпеки та за який, в разі визнання його винуватим, може бути засудженим до позбавлення волі на тривалий термін.

У рішенні по справі «Wпроти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними. При апеляційному розгляді встановлено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 та встановлена обґрунтована наявність ризиків, визначених п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Згідно ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Таким чином, є безпідставними доводи ОСОБА_7 про порушення прокурором строків звернення до суду з вказаними клопотанням, оскільки не залежно від подання чи не подання прокурором даного клопотання, місцевий суд, у відповідності до вимог ч.3 ст. 331 КПК України, зобов`язаний був повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою.

Судом першої інстанції враховано дані про особу ОСОБА_7 , в тому числі і ті, які позитивно його характеризують, а також перевірена можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів позбавлена можливості перевіряти фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки це належить до компетенції місцевого суду під час розгляду кримінального провадження по суті.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

З врахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 .

Керуючись ст. 183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 04.01.2022 включно, залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді