Справа № 373/310/22
Номер провадження 1-кс/373/92/22
УХВАЛА
про арешт майна

10 березня 2022 року Слідчий суддя Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю слідчого секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні в м. Переяславі клопотання прокурора Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000083 від 08 березня 2022 року, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даному матеріалу,

ВСТАНОВИВ:

08 березня 2022 року до ЄРДР були внесенні відомості про те, що 07 березня 2022 року близько 18 год. 00 хв. по вул. Шкільній, 44 в м. Переяслав Бориспільського району Київської області, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження та був доставлений до лікувального закладу.

Правова кваліфікація даного кримінального правопорушення за ч.1 ст. 286 КК України. Кримінальному провадженню присвоєно № 0000083.

З клопотання слідчого вбачається, що під час огляду місця події вищезазначені транспортні засоби та свідоцтва про їх реєстрацію були тимчасово вилучені та доставлені на майданчик тимчасового зберігання ( вул. Лагерна, 44, м. Переяслав-Хмельницький, Київська область).

Вищезазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження та містять на собі сліди злочину, тому потребують подальшого дослідження.

У органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вилучене майно, оскільки не призначено та не проведено ряд експертиз, що матимуть доказове значення по даному кримінальному провадженню. У випадку не накладення арешту на майно та повернення його власнику, останні матимуть можливість, з метою уникнення кримінальної відповідальності, приховати, пошкодити або знищити речові докази, які свідчать про вчинення ними кримінального правопорушення. У випадку накладення арешту на майно орган досудового розслідування матиме реальну можливість повністю забезпечити збереження речових доказів.

Розгляд клопотання проводиться відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України.

До суду прокурор не з`явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутності, клопотання підтримав, просив задовольнити.

Власники транспортних засобів не з`явилися, повідомлені шляхом направлення телефонограм. Будь-яких заяв чи клопотань не подавали.

Дослідивши матеріали клопотання, встановлено наступне.

Відповідно до ст. 3 КПК України слідчий суддя здійснює повноваження щодо судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язана скласти відповідний протокол, копія якого надається особі, у якої вилучено майно, або її представнику.

Отже, слідчим ОСОБА_5 під час проведення огляду місця ДТП 07 березня 2022 року було вилучено автомобіль марки «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіль марки «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_2 , і свідоцтва про їх реєстрацію.

09 березня 2022 року (наступний робочий день) прокурор звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

Згідно свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів власником автомобіля марки «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , а власником автомобіля марки «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_2 , є ОСОБА_6 .

Після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 цього Кодексу, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

В силу ч. 2 ст. 170 цього Кодексу, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 цього Кодексу, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод захист кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 року) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

З врахуванням вищезазначеного, дослідивши клопотання та матеріали, додані до нього, зважаючи на кваліфікацію кримінального правопорушення та слідчі дії, які необхідно провести за участю транспортного засобу, зовсім незначного часу, що пройшов з моменту ДТП, вважаю, що воно підлягає задоволенню, оскільки слідчим доведено наявність правових підстав для задоволення клопотання про арешт майна на підставі пункту 1 частини другої статті 170 КПК України. Транспортний засіб має ознаки матеріальних об`єктів, визначених в ч. 1 ст. 98 цього Кодексу.

В силу ч. 5 ст. 171 КПК України, строк подачі клопотання не пропущено.

Разом з тим, вважаю, що заборона розпоряджатися та користуватися даним майном будь-яким чином повинна бути накладена за винятком проведення необхідних слідчих дій з транспортними засобами в даному кримінальному провадженні.

Крім того, відповідно до норм Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затв. Наказом від 27.08.2010 N 51/401/649/471/23/125, Під час зберігання і передачі речових доказів, цінностей, документів та іншого майна вживаються заходи для забезпечення належного зберігання у вилучених об`єктів ознак і якостей, які визначають їх значення як речових доказів у кримінальних справах і які є на них, а також зберігання самих речових доказів, ознак і якостей з метою можливості їх подальшого цільового використання (якщо вони не можуть бути передані на зберігання потерпілим, їх родичам або іншим особам, а також організаціям) (пункт 12).

Пунктом 13 вищезазначеної Інструкції передбачено, що речові докази зберігаються при справі, за винятком громіздких предметів, які зберігаються в органах дізнання, досудового слідства і в суді або передаються для зберігання відповідному підприємству, установі чи організації, про що складається протокол.

Відповідальним за зберігання речових доказів, цінностей та іншого майна, вилученого у зв`язку з розслідуванням кримінальної справи і яке зберігається окремо від справи, є співробітник установи, який призначається спеціальним наказом прокурора, керівника органу служби безпеки, начальника органу внутрішніх справ, підрозділу податкової міліції або керівника апарату суду. Підставою для поміщення речових доказів на зберігання є постанова працівника органу дізнання, слідчого, прокурора, судді (пункт 14).

Пунктом 19 Інструкції встановлено, що зберігання транспортних засобів та інших самохідних машин, а також пристроїв і механізмів, які використовувалися як знаряддя для вчинення злочинів і визнані речовими доказами, а також транспортних засобів, на які накладено арешт, якщо вони не можуть бути передані на зберігання власникові, його родичам або іншим особам, а також організаціям, проводиться за постановою слідчого, прокурора, судді, за ухвалою суду протягом досудового слідства або судового розгляду відповідними службами органів внутрішніх справ, служби безпеки, підрозділів податкової міліції (у справах, що перебувають у її провадженні відповідно до компетенції), керівники яких дають про це розписку, яка приєднується до справи. В розписці вказується, хто є персонально відповідальним за зберігання прийнятого транспортного засобу. При вилученні, а також при передачі на зберігання транспортного засобу за обов`язковою участю співробітника Державної автомобільної інспекції або спеціаліста, а при можливості і за участю його власника складається документ про технічний стан транспортного засобу.

Таким чином, вищезазначеної Інструкцією встановлені порядок передачі, зокрема транспортних засобів як речових доказів, на зберігання, оформлення такої передачі відповідними письмовими документами та можливість переважної передачі арештованого майна, в тому числі і транспортних засобів, на відповідальне зберігання його власникам. Крім того, така можливість передбачена і ч. 6 ст. 100 КПК України.

Будь-яких письмових матеріалів щодо передачі транспортного засобу до місця його теперішнього зберігання, визначених вищезазначеною Інструкцією, суду не надано.

Крім того, на території країни запроваджено воєнний стан в зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, в деяких районах ведуться активні бойові дії. Тому слідчий суддя вважає, що забезпечення схоронності майна та забезпечення можливої мобільності його власників, зважаючи на те, що життя і здоров`я, безпека людини є найвищою соціальною цінністю, матиме пріоритетне значення при визначенні місця знаходження арештованого майна.

З врахуванням вищезазначеного в сукупності, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність накладення арешту на транспортні засоби, однак із передачею їх на відповідальне зберігання власникам.

Законодавчо визначених підстав в накладенні арешту на свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, зважаючи на кваліфікацію за ч. 1 ст. 286 КК України, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 100, 170-173, 309, 395 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль марки «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , для заборони ОСОБА_3 та іншим особам розпоряджатися та користуватися даним майном будь-яким чином, крім проведення необхідних слідчих дій в кримінальному провадженні № 0000083 від 08 березня 2022 року.

Передати автомобіль марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на відповідальне зберігання його власнику ОСОБА_3 , який проживає по АДРЕСА_1 .

Накласти арешт на автомобіль марки «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_2 , для заборони ОСОБА_7 та іншим особам розпоряджатися та користуватися даним майном будь-яким чином, крім проведення необхідних слідчих дій в кримінальному провадженні № 0000083 від 08 березня 2022 року.

Передати автомобіль марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на відповідальне зберігання його власнику ОСОБА_7 , яка проживає по АДРЕСА_2 .

Попередити ОСОБА_3 та ОСОБА_8 про їх обов`язок вжити заходи для забезпечення належного зберігання у автомобілів ознак і якостей, які визначають їх значення як речового доказу у даному кримінальному провадженні і які є на них, та обов`язок забезпечувати доступ до автомобілів слідчого та/або прокурора для проведення необхідних слідчих дій в рамках кримінального провадження № 0000083 від 08 березня 2022 року.

В задоволенні клопотання про накладення арешту на свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя (підпис ОСОБА_1