ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/1881/21 Доповідач ОСОБА_2
Категорія : арешт майна
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5

представника власника майна - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду Харківської області від 13 вересня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000024 від 23.03.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 209 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду Харківської області від 13 вересня 2021 року клопотання прокурора задоволено.

Суд вирішив накласти арешт шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування на майно ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , вилучене в ході обшуку автомобіля BMW M760LI чорного кольору, номерний знак НОМЕР_1 , а саме на:

- банківську картку Таскомбанк № НОМЕР_2 ;

- банківську картку Pro Credit Bank № НОМЕР_3 ;

- банківську картку Радабанк № НОМЕР_4 ;

- банківську картку Акордбанк № НОМЕР_5 ;

- банківську картку Акордбанк № НОМЕР_6 ;

- мобільний телефон ZTE чорного кольору IMEI-1: НОМЕР_7 IMEI-2: НОМЕР_8 ;

- мобільний телефон IPhone 12 б/н;

- мобільний телефон IPhone 12 б/н.

Місцем зберігання вищевказаного майна, відповідно до порядку визначеного Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012, визначено слідче управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, буд. 17, відповідальним визначити старшого слідчого слідчої групи, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження.

Представник власника майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити в арешті майна.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що висновки слідчого судді про наявність підстав для арешту майна ОСОБА_7 вилученого в ході проведення обшуку автомобіля BMW M760LI, чорного кольору, номерний знак НОМЕР_9 є необґрунтованими, передчасними, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на положеннях КПК України та усталеній практиці Європейського суду з прав людини.
Зазначає, що твердження органу досудового розслідування, що майно на яке накладено арешт відповідає ознакам визначених ст. 98 КПК України належним чином не підтверджена допустимими в розумінні ст.86 КПК України доказами. На думку апелянта, що органом досудового розслідування не доведена можливість використання як доказів арештованого майна ОСОБА_7 .
Вказує, що стороною обвинувачення не надано суду допустимих, в розумінні ст.86 КПК України, доказів що вказують про прямий, або опосередкований зв`язок ОСОБА_7 та інших невстановлених осіб, які на думку сторони обвинувачення, вчинили кримінальне правопорушення з обставинами, які є предметом досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні.

Прокурор до початку судового розгляду подав до апеляційного суду заяву в якій просить провести судовий розгляд без його участі у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні та просить відмовити у задоволені апеляційної скарги та залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Враховуючи вимоги ч.4 ст.405, ч.2 ст.422 КПК України, колегія суддів вважає за можливим проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності прокурора у кримінальному провадженні, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів провадження встановлено, що слідчими слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000024 від 23.03.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 209 КК України.

За версією органу досудового розслідування встановлено групу осіб, які діючи у пунктах обміну валют, розташованих на територіі? Харківськоі? та інших областеи?, під виглядом відділень фінансових компаніи?, що мають ліцензіі? Національного банку Украі?ни на здіи?снення операціи? з валютними цінностями, а також з використанням інтернет-саи?тів, в порушення законодавства Украі?ни про валютні операціі?, здіи?снює обмін валют (у тому числі цифровоі? валюти), походження яких не відомо, чим сприяє у здіи?сненні фінансових операціи? (вчиненні правочинів) з маи?ном, щодо якого фактичні обставини свідчать про и?ого одержання злочинним шляхом, достовірно розуміючи, що таке маи?но прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом.

В ході виконання доручень співробітниками УСБУ у Харківській області встановлено, що до вказаної групи осіб належить громадянин ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , У ході документування протиправної діяльності проведено аналіз узагальнених відомостей ЦБД ДРФО ДПС України про отримані ОСОБА_7 (рнокпп НОМЕР_10 ) доходи (за вирахуванням податків перерахованих до бюджету податковими агентами та доходів з ознакою 157-дохід, виплачений самозайнятій особі) разом за 1998-2021 роки 1 464 398 грн. Також проведено аналіз податкової звітності платника та стану розрахунків з бюджетом, згідно наданих фізичною особоюпідприємцем ОСОБА_7 до контролюючого органу Податкових декларацій платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця за звітні періоди 2016-2020 роки разом задекларовано 3 851 112 грн. Крім того, згідно отриманих матеріалів та відомостей ІТС «Податковий блок» органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 в періоді 2019-2021 роки здійснено оформлення придбання активів (транспортних засобів та об`єктів нерухомості) на загальну суму понад 21 532 272 грн.

Згідно висновку економічного дослідження №64/20-40-08-29/ від 19.07.2021 управління боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом, ГУ ДПС у Харківській області встановлені відомості щодо отриманих доходів та витрат, здійснених ОСОБА_7 протягом 1998-2021 років. Відповідно до висновку ОСОБА_7 отримано доходів у сумі 6 393 885,12 грн. та разом здійснено витрат на суму 23 015 183,16 грн. За таких обставин орган досудового розслідування посилається на те, що існує ймовірність, що ОСОБА_7 вчинено дії, спрямовані на приховання незаконного походження доходів, чи володіння ними, прав на такі доходи, джерел їх походження з подальшою їх легалізацією шляхом придбання активів (транспортних засобів та об`єктів нерухомості) на загальну суму 16 621 298,04 грн. та операції з придбання активів (транспортних засобів та об`єктів нерухомості) на загальну суму 16 621 298,04 грн., здійснені ОСОБА_7 протягом 2019-2021 років, які не відповідають його майновому стану, мають ознаки таких, що можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 08.09.2021 року надано дозвіл на проведення обшуку в автомобілі у автомобілі BMW M760LI чорного кольору, номерний знак НОМЕР_1 , в ході обшуку 08.09.2021 року у ОСОБА_7 , вилучено майно: банківську картку Таскомбанк № НОМЕР_2 ; банківську картку Pro Credit Bank № НОМЕР_3 ; банківську картку Радабанк № НОМЕР_4 ; банківську картку Акордбанк № НОМЕР_5 ; банківську картку Акордбанк № НОМЕР_6 ; мобільний телефон ZTE чорного кольору IMEI-1: НОМЕР_7 IMEI-2: НОМЕР_8 ; мобільний телефон IPhone 12 б/н; мобільний телефон IPhone 12 б/н.

Постановою слідчого від 08.09.2021 року вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Задовольняючи клопотання прокурора слідчий суддя виходив з того, що стороною обвинувачення доведена наявність достатніх підстав вважати, що вилучене майно є речовими доказами та зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як зазначено в ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилучених документів ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, яка має значення для цього кримінального провадження і ці обставини та стануть предметом перевірки під час досудового розслідування, а також необхідні для проведення експертизи.

На переконання колегії суддів, вимоги клопотання, на цьому етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Вилучене майно повинне бути досліджене під час досудового розслідування і може бути доказом по справі, зокрема для встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, а також необхідністю отримання висновків відповідних спеціалістів на підтвердження або спростування факту, які слугуватимуть встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів зазначає, що арешт майна є тимчасовим заходом та після проведення певних експертних досліджень, які призначені в межах процесуальної діяльності органу досудового розслідування вилучене майно може бути повернуте власнику, в порядку, передбаченому ч.2 ст.174 КПК України.
Оцінюючи доводи клопотання прокурора, апеляційний суд дійшов висновку про те, що на час розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна існувала потреба в перевірці чи має вилучене майно відношення до даного кримінального провадження, чи може вони бути доказом у кримінальному провадженні, містить у собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також могли зберегти на собі сліди злочину.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч.2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Вказані норми невраховані апелянтами в їх доводах, що вказує про необґрунтованість апеляційних вимог.

Враховуючи те, що вилучене майно було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, воно, відповідає критеріям майна, визначеним статтею 98 КПК України, на яке відповідно до положень ч.3 ст.170 КПК України може бути накладений арешт. (а.с. 59-62)

При цьому колегія суддів зазначає, що до повноважень суду на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна. Наведені підстави унеможливлюють задоволення апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст.132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Доводи апелянта про те, що слідчим не доведено відповідність нерухомого майна ознакам речових доказів, передбачених ст.98 КПК України - є безпідставними, оскільки як вбачається із викладених у клопотанні фактичних обставин кримінальних правопорушень, органом досудового розслідування здійснюється провадження за попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.2 ст.209 КК України, а саме легалізація (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом. Тобто вилучені банківські картки та мобільні телефони можуть мати певний зв`язок з розслідуваним кримінальним правопорушенням, а дійсні джерела його походження є предметом доказування, згідно ст.91 КПК України, виходячи з обраної кваліфікації дій.

Таким чином, колегія суддів зазначає про наявність на цьому етапі досудового розслідування підстав для обґрунтованого припущення, що вилучене майно можє зберегти на собі сліди кримінальних правопорушень та містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідають ознакам речових доказів, зазначеним в ст.98 КПК України, що згідно ч.3 ст.173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя суду першої інстанції, накладаючи арешт на вищевказане вилучене майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати необґрунтованими.
Доводи апелянта про те, що органом досудового розслідування не доведено причетність ОСОБА_7 до кримінального провадження є суб`єктивними та безпідставними, оскількислідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності щодо фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, ані власниками, ані їх представниками не надано та колегією суддів не встановлено.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.
Судова колегія також враховує, що цей захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовий, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст.219 КПК України. Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому може бути повернуто, згідно положень ст.174 КПК України.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 392,404,405,407,418,419,423 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду Харківської області від 13 вересня 2021 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: