УХВАЛА
09 листопада 2021 року
м. Київ
Справа № 601/1969/12
Провадження № 13-229зво21
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15
розглянула заяву про самовідвід судді Великої Палати Верховного Суду ОСОБА_10 у провадженні за заявою ОСОБА_16 про перегляд судових рішень щодо нього за виключними обставинами і
установила:
За вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 07 травня 2018 року ОСОБА_16 засуджено за ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України (далі - КК) і на підставі ч. 5 ст. 74 КК у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК, його звільнено від відбування призначеного покарання.
Житомирський апеляційний суд ухвалою від 15 жовтня 2019 року скасував вирок в частині задоволення позовних вимог Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Овруцькому районі Житомирської області, а справу в цій частині повернув на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства. У решті вирок місцевого суду залишив без зміни.

Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 26 травня 2020 року судові рішення щодо ОСОБА_16 залишив без зміни.
16 вересня 2021 року Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) ухвалив остаточне рішення у справі «Геращенко та інші проти України» (заява ОСОБА_16 № 9219/20), у якому констатував порушення Україною міжнародних зобов`язань щодо деяких осіб, зокрема і ОСОБА_16 , а саме: п. 1 ст. 6 Конвенції щодо надмірної тривалості кримінального розгляду, ст. 13 Конвенції щодо відсутності ефективних засобів правового захисту в цьому відношенні.
08 листопада 2021 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_16 , у якій він просить переглянути судові рішення щодо нього за виключними обставинами у зв`язку з ухваленням ЄСПЛ рішення, скасувати їх і закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК.
Суддя Великої Палати Верховного Суду (далі Велика Палата) ОСОБА_10 , посилаючись на положення ст. 54, ч. 4 ст. 55 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі КПК 1960 року), з урахуванням положень п. 4 ч. 1 ст. 75, ч. 1 ст. 80 Кримінального процесуального кодекс України (далі КПК) заявила самовідвід від участі у розгляді заяви ОСОБА_16 , мотивувавши його тим, що під її головуванням у касаційному порядку було постановлено ухвалу стосовно судових рішень місцевого та апеляційного судів щодо заявника, у якому суддя вже висловила свою позицію у справі.
Розглянувши заяву судді ОСОБА_10 про самовідвід, Велика Палата дійшла такого висновку.
Згідно з ч. 4 ст. 55 КПК 1960 року суддя, який брав участь у розгляді справи не може брати участь у її перегляді Верховним Судом.
З врахуванням вищевказаних положень процесуального закону з метою недопущення повторної участі судді у розгляді справи заява про самовідвід підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 55, 57 КПК 1960 року, п. 4 ч. 1 ст. 75, ч. 1 ст. 80 КПК, Велика Палата Верховного Суду
постановила:
Заяву про самовідвід судді Великої Палати Верховного Суду ОСОБА_10 задовольнити.
Відвести суддю ОСОБА_10 від участі у розгляді заяви ОСОБА_16 про перегляд судових рішень щодо нього за виключними обставинами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_9
ОСОБА_3 ОСОБА_10
ОСОБА_4 ОСОБА_11
ОСОБА_5 ОСОБА_12
ОСОБА_6 ОСОБА_13
ОСОБА_7 ОСОБА_14
ОСОБА_8 ОСОБА_15