Справа № 932/6200/21
Провадження № 1-кс/932/3332/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши приміщенні суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_4 , по кримінальному провадженню № 0000570 від 19.07.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:
04 серпня 2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло вищевказане клопотання, відповідно до якого слідчий просить накласти арешт на житлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 що зареєстроване на праві власності за ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_6 у вигляді заборони розпорядження майном (відчужувати, реалізовувати) та заборону здійснення будь яких реєстраційних дій житлового приміщення.

В обґрунтування клопотання слідчий указує, що в провадженні СВ ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування № 0000570 від 19.07.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

В ході досудового слідства встановлено, що 03.06.2021 до приватного нотаріуса Дніпровського МНО ОСОБА_7 , звернувся гр. ОСОБА_8 з метою реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на належну йому квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Для реєстрації останнім було надано оригінали наступних документів:

- Свідоцтво про право власності на житло від 28.08.1997;

- Лист БТІ про підтвердження права власності на вказане житло;

- Технічний паспорт на квартиру виготовлений ФОП « ОСОБА_9 ».

13.07.2021 вищевказаним приватним нотаріусом було посвідчено попередній договір купівлі продажу вказаної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , під час посвідчення якого були присутні ОСОБА_10 та покупець ОСОБА_11 , під час посвідчення договору помічником нотаріуса ОСОБА_10 було задано питання щодо сплати коштів за приватизацію квартири, з метою встановлення чи є вказана квартира приватною чи спільною власністю, але ОСОБА_10 не зміг відповісти на вищевказане питання, що викликало сумнів щодо справжності наданих документів.

В ході проведення досудового розслідування було направлено запит до КП МБТІ ДМР з метою встановлення власників квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та згідно відповіді станом на 28.07.2021 власниками квартири за вищевказаною адресою є ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_6 , що може свідчити про підробку свідоцтва права власності на вищевказане житло.

Крім того, було подано запит до Центрального відділу реєстрації актів цивільного стану, та отримано відповідь, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 є померлою з ІНФОРМАЦІЯ_2 , а гр. ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 є померлим з 18.02.2021, що свідчить про підробку документів що стали підставою набуття права власності на житло ОСОБА_10 .

Допитаний в якості свідка ОСОБА_10 , вказав: що він працює на автостоянці №10, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 на посаді сторожа. Так на вказаній автостоянці орендує паркувальне місце гр. ОСОБА_12 , вищевказаного громадянина він знає близько 3-х років, він має автомобіль марки Сузукі сірого кольору модель та номерних знаків я він не пам`ятає.

ОСОБА_10 познайомився із ОСОБА_13 саме на роботі та у них склались дружні приязні стосунки.

Так близько квітня травня 2021 року ОСОБА_14 попрохав у ОСОБА_10 його паспорт та ідентифікаційний код, під приводом того, що з його родича потрібно переоформити квартиру.

ОСОБА_10 погодився на це оскільки він давно знав ОСОБА_14 та довіряв йому. Після чого на прохання ОСОБА_14 останній передав йому свій паспорт гр. України та ідентифікаційний код, ОСОБА_14 взяв вищевказані документи та приблизно через пару тижнів повернув їх назад. Після того як ОСОБА_14 повернув документи пройшов деякий час, та у липні місяці ОСОБА_14 повідомив, що ОСОБА_10 має бути присутнім на укладенні угоди купівлі продажу, він погодився та приїхав до нотаріуса, ОСОБА_15 офіс якої розташований на АДРЕСА_3 (більш точної адреси свідок назвати не зміг ), вказані події мали місце приблизно 13 липня, коли він приїхав до нотаріуса для оформлення попередньої угоди купівлі продажу там були покупці ОСОБА_12 та сама нотаріус.

Нотаріус оформила попередній договір купівлі продажу із сумою завдатку 1000 доларів США, вищевказані грошові кошти забирав у нотаріуса ОСОБА_10 особисто, після підписання вищевказаного договору, після чого вищевказані грошові кошти останній передав ОСОБА_16 , вищевказані документи ОСОБА_10 віддав ОСОБА_14 нарочно, без підписання будь яких розписок та ін. документів.

Під час укладання попереднього договору купівлі продажу ОСОБА_10 бачив свідоцтво про право власності на житло, видане на його ім`я 28.08.1997 року, але при цьому я ніяких договорів купівлі продажу чи інших документів, які могли стати підставою на набуття права власності на вказану квартиру він не підписував та жодних правочинів не укладав.

Після цього 19.07.2021 близько 10-00 год. ОСОБА_10 зателефонував ОСОБА_17 та повідомив, що він має знову з`явитись до нотаріуса для оформлення договору купівлі продажу вищевказаною квартири, він погодився та приїхав до нотаріуса, останнього до нотаріуса підвозив ОСОБА_17 на своєму автомобілі. Приїхавши до нотаріуса вони зайшли до її кабінету де їх чекали покупці, всі почали оформлювати договір, та рахувати гроші, при підрахунку грошей було нараховано близько 150 тис. гривень, під час підрахунку грошей до кабінету зайшли співробітники поліції та почалось проведення слідчих дій.

Крім того, ОСОБА_10 , пояснив, що жодних документів я він не підписував, усі документи які стовклись вищевказаної квартири були надані ОСОБА_13 , в них він підписів не ставив.

Відомості про дану подію внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.07.2021 року з кваліфікацією за ч. 2 ст. 190 КК України.

Постановою слідчого від 19.07.2021 року житлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 визнано речовим доказом по вказаному кримінальному провадженні.

Сторона обвинувачення вважає, що на теперішній час виникла необхідність у накладенні арешту на вищезазначену квартиру, оскільки його незастосування може призвести до подальшого відчуження квартири або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

У судове засідання слідчий не з`явився. Надав до суду заяву, в якій прохає розглянути справу за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України власник майна у судове засідання не викликався.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи те, що учасники не з`явились в судове засідання, слідчий суддя вважає за можливим розглянути дане клопотання без застосування технічних засобів фіксування.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього докази, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Разом із цим, згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходами забезпечення кримінального провадження є, зокрема арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Разом із цим, ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Приймаючи до уваги, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , визнана речовим доказом по даному кримінальному провадженню, може бути використана, як доказ фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, може містити відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, відповідає критеріям, встановленими ст. 98 КПК України, а також з метою запобігання протиправному відчуженню вказаного нерухомого майна, та збереження цього речового доказу, досягнення дієвості кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що на дану квартиру необхідно накласти арешт, проте достатнім заходом буде встановлення заборони відчуження та розпорядження вказаним майном. Проте слідчий суддя позбавлений можливості вживати додаткових заходів, направлених на заборону вчинення реєстраційних дій, оскільки це виходить за межі повноважень слідчого судді.

Таким чином, приходжу до висновку про необхідність задоволення клопотання частково.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 131, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_4 , у вигляді заборони відчуження та розпорядження.

В іншій частині клопотання відмовити.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» ця ухвала не підлягає оприлюдненню в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Ухвала слідчого судді є обов`язковою для виконання всіма службовими особами, які здійснюють повноваження суб`єкта державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Невиконання без поважних причин судового рішення тягне відповідальність, установлену Законом.

Копію ухвали направити прокурору, власнику майна.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Дата набрання ухвалою законної сили 10.08.2021 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1