Ухвала

Іменем України

07 лютого 2022 року
м. Київ
справа № 536/970/20

провадження № 51- 5907 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 вересня 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше неодноразово судимого,
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 вересня 2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 та ч. 3 ст. 186 КК України та призначено покарання: за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_4 час його перебування під вартою у цьому кримінальному провадженні з 15 травня 2020 року по 10 вересня 2020 року включно.
Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він вчинив повторно таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у приміщення, та повторне відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з проникненням у житло, за таких обставин.
В період з 14 год. 00 хв. до 14 год. 30 хв. 22.02.2020, прибувши на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_5 , впевнившись у відсутності господаря та сторонніх осіб, шляхом пошкодження запірного пристрою на дверях господарського приміщення проник всередину, звідки повторно, таємно викрав майно, належне ОСОБА_5 , на загальну суму 5 400,25 грн. відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 2286 від 17.07.2020. Після чого ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 5 400,25 грн.
Окрім того, в ніч з 29.02.2020 на 01.03.2020 ОСОБА_4 , прибувши на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_6 , шляхом пошкодження петель до навісного замку проник до гаражного приміщення, звідки повторно, таємно викрав майно, належне ОСОБА_6 , на загальну суму 6 416,60 грн. відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 2286 від 17.07.2020. Після чого ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 6 416,60 грн.
Також, в ніч з 27.03.2020 на 28.03.2020 ОСОБА_4 , прибувши на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_7 , шляхом пошкодження петель до навісного замка проник до гаражного приміщення, звідки повторно, таємно викрав майно, належне ОСОБА_7 , на загальну суму 8 379,69 грн. відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 2286 від 17.07.2020. Після чого ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 8 379,69 грн.
В період з 03.04.2020 по 04.04.2020 ОСОБА_4 , прибувши на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_8 , шляхом пошкодження петель до навісного замка проник до господарського приміщення, звідки повторно, таємно викрав майно, належне ОСОБА_8 , на загальну суму 10 659,70 грн. відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 2286 від 17.07.2020. Після чого ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 10 659,70 грн.
Окрім того, 14.04.2020 близько 16 год. 30 хв. ОСОБА_4 , прибувши на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_9 , через незачинені двері проник в середину приватного будинку, де в цей час на ліжку у кімнаті перебувала власниця ОСОБА_9 , поруч з якою на журнальному столику знаходився належний їй мобільний телефон. Помітивши даний мобільний телефон, ОСОБА_4 , діючи в умовах очевидності, повторно, відкрито заволодів мобільним телефоном марки «SIGMA» X-Style 33 сірого кольору, вартість якого 495,90 грн. відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 2286 від 17.07.2020. Після чого ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 495,90 грн.
Також, в період часу з 00 год. 00 хв. до 08 год. 00 хв. 22.04.2020 ОСОБА_4 ,прибувши на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_10 , впевнившись у відсутності господаря та сторонніх осіб, шляхом зриву навісного замка вхідних дверей проник до гаражного приміщення, звідки повторно, таємно викрав майно, належне ОСОБА_10 , на загальну суму 19 075,70 грн. відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 2286 від 17.07.2020. Після чого ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 19 075,70 грн.
В ніч з 27.04.2020 до 28.04.2020 ОСОБА_4 , прибувши на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_11 , впевнившись у відсутності господаря та сторонніх осіб, шляхом пошкодження навісного замка дверей проник до гаражного приміщення, звідки повторно, таємно викрав майно, належне ОСОБА_11 , на загальну суму 12 862 грн. відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 2286 від 17.07.2020. Після чого ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 12 862 грн.
Окрім того, в ніч з 27.04.2020 до 28.04.2020 ОСОБА_4 , прибувши на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , яке належить ОСОБА_12 , впевнившись у відсутності господаря та сторонніх осіб, шляхом пошкодження металевої петлі для навісного замка дверей господарського приміщення проник всередину, звідки повторно, таємно викрав майно, належне ОСОБА_12 , на загальну суму 391,50 грн. відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 2286 від 17.07.2020. Після чого ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на суму 391,50 грн.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 вересня 2020 року стосовно ОСОБА_4 без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 ,не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію його дій, не погоджується із судовими рішеннями, ухваленими щодо нього в частині призначеного покарання, через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. Засуджений ОСОБА_4 зазначає, що суди не в повній мірі врахували обставини, пом`якшуючі покарання, а саме визнання вини, сприяння розкриттю злочинів, його достатньо молодий вік, наявність стійких соціальних зв`язків, постійного місця проживання, факт проживання з батьками похилого віку, яких він матеріально утримує, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, щиросердне розкаяння. При цьому засуджений порушує питання про зміну судових рішень і зменшення розміру призначеного йому покарання, просить обмежитись тим строком покарання, яке він уже відбув.

Мотиви суду
Перевіривши дотримання засудженим порядку та строків касаційного оскарження, відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Так, суд касаційної інстанції згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України, і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі засудженого не оспорюються,а тому в касаційному порядку не перевіряються.
Доводи засудженого щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, є необґрунтованими.
Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Згідно із ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Як убачається із долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні виду та розміру покарання ОСОБА_4 врахував характер та ступінь тяжкості вчинених правопорушень, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини та обставини, що обтяжують покарання.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав його щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав рецидив злочинів.
Визначаючи міру покарання ОСОБА_4 , суд врахував ступінь та характер суспільної небезпеки вчиненого, те, що злочини відносяться до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, а також те, що ОСОБА_4 раніше судимий, розлучений, має на утриманні неповнолітню дитину, не працює, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 22.04.2015.
З урахуванням досудової доповіді, наданої Кременчуцьким районним відділом філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області від 31.08.2020 за вих. № 25/13/2649-20, щодо неможливості виправлення обвинуваченого без реального його позбавлення або обмеження волі на певний строк, суд вирішив, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливі лише в ізоляції від суспільства, оскільки він раніше судимий, проте на шлях виправлення не став, приймаючи до уваги ступінь тяжкості та обставини злочинів, їх наслідки, враховуючи перелічені вище дані про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, враховуючи відношення обвинуваченого до вчиненого, приймаючи до уваги його вік та стан здоров`я, суд дійшов до переконання, що для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів йому має бути призначено покарання у виді позбавлення волі у межах санкцій ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 України, із застосуванням ст. 70 КК України.
Таким чином, призначаючи засудженому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, суд дотримався вимог статей 50, 65 КК України, оскільки вказане покарання відповідає обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін, зазначивши в ухвалі підстави постановлення такого рішення.
Суд апеляційної інстанції, спростовуючи доводи, наведені обвинуваченим ОСОБА_4 в апеляційній скарзі, дійшов обґрунтованого висновку, що суд першої інстанції при призначенні покарання взяв до уваги ступінь та характер суспільної небезпеки вчиненого, те, що злочини відносяться до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого який раніше судимий, розлучений, має на утриманні неповнолітню дитину, не працює, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 22.04.2015 року, прийняв до уваги обставину, яка в силу ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_4 , а саме щире каяття, а також обставину, яка в силу ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_4 , рецидив злочинів.
У своїй ухвалі апеляційний суд зазначив, що судом першої інстанції враховано висновки досудової доповіді Кременчуцького районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області від 31.08.2020 за вих. № 25/13/2649-20, згідно з якими виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб), виконання покарання у громаді можливе лише у винятковому порядку за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що наведені обвинуваченим в судовому засіданні апеляційної інстанції доводи та такі обставини, як догляд за хворими батьками, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, не вказують на необхідність пом`якшення покарання.
Апеляційний суд погодився з рішенням місцевого суду, обґрунтованим у вироку, про про призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На думку колегії суддів, покарання, призначене ОСОБА_4 судом, відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, у розмірі, передбаченому санкціями статей за вчинені злочини, що є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України та погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.
Суд не знаходить підстав для зміни оскаржуваних судових рішень внаслідок невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, та не вважає призначене покарання явно несправедливим через його суворість.
В касаційній скарзі засудженого не наведено переконливих доводів на обґрунтування невиправданої суворості призначеного йому покарання.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для зміни або скасування судових рішень, у касаційній скарзі засудженого не наведено.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 вересня 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3