У Х В А Л А
20 січня 2022 року
м. Київ

справа №757/27041/21-к
провадження №51-3781км21

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ОСОБА_7
розглянула матеріали кримінального провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 08 липня 2021 року і
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року задоволено скаргу ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 на бездіяльність прокурора Офісу Генерального прокурора та зобов`язано старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000051 від 05 серпня 2019 року протягом трьох робочих днів з моменту отримання Офісом Генерального прокурора даної ухвали слідчого судді закрити кримінальне провадження №0000051 від 05 серпня 2019 року на підставі ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 липня 2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора на вищевказану ухвалу слідчого судді.
Свою ухвалу апеляційний суд мотивував положеннями ч. 4 ст. 399 КПК, відповідно до яких суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
У касаційному порядку прокурор оскаржив ухвалу апеляційного суду від 08 липня 2021 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування касаційних вимог прокурор стверджує, що оскаржувана ним в апеляційному порядку ухвала слідчого судді не передбачена КПК, оскільки під час її постановлення слідчий суддя вийшов за межі наданих йому повноважень, що визначені статтями 3, 26, 303, 304 КПК. Стверджує, що апеляційний суд не міг відмовити у відкритті апеляційного провадження. Наголошує, що слідчий суддя втрутився у процесуальну самостійність прокурора. На підтвердження своєї позиції прокурор посилається на постанову Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року у справі №757/49263/15-к, рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003.
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21 грудня 2021 року матеріали провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 08 липня 2021 року передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.
Колегія суддів в ухвалі про передачу мотивувала своє рішення тим, що необхідно відступити від висновків, сформованих в ухвалах колегій суддів Третьої судової палати ККС від 30 березня 2021 року у справі №757/42484/20-к, від 09 листопада 2020 року у справі №757/40859/20-к, оскільки існує можливість касаційного перегляду ухвал апеляційних судів про відмову у відкритті апеляційного провадження на ухвали слідчих суддів про задоволення скарги на бездіяльність прокурора та зобов`язання вчинити певні дії.
Колегія суддів об`єднаної палати звертає увагу на те, що суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає таке кримінальне провадження на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи іншої об`єднаної палати.
Водночас у разі, якщо щодо питання, яке розглядається у відповідному кримінальному провадженні є висновок Верховного Суду України або ж Великої Палати Верховного Суду, то підстав для передачі провадження на розгляд об`єднаної палати ККС з метою відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, який міститься у рішенні колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи іншої об`єднаної палати немає.
З метою забезпечення єдності судової практики законодавцем сформований алгоритм дій суду, який чітко визначений у ст. ст. 434-1, 434-2 КПК. Також відповідно до пункту 7 параграфа 3 розділу 4 «Перехідні положення» Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об`єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.
Виходячи із того, що у кримінальному провадженні, яке передано колегією суддів Першої палати ККС для розгляду об`єднаною палатою ККС колегія суддів не погоджується із висновками, які застосовані колегіями суддів Третьої судової палати ККС від 30 березня 2021 року у справі №757/42484/20-к, від 09 листопада 2020 року у справі №757/40859/20-к, а також з урахуванням існування висновку, сформульованого у постанові Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року у справі №757/49263/15-к, об`єднана палата ККС вважає, що підстав для розгляду цього кримінального провадження об`єднаною палатою ККС немає.
У своїх рішеннях Верховний Суд неодноразово зазначав, що виходячи з телеологічного (цільового), логічного й системного тлумачення положень статей 434-1 - 434-2 КПК і статей 13, 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», можна зробити висновок, що кримінальним процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного кримінального суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного кримінального суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного кримінального суду.
Законодавець передбачив однаковий механізм для відступу від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України або ж у рішенні Великої Палати Верховного Суду. Таким чином, кримінальним процесуальним законодавством України визначено механізм застосування норм права у подібних правовідносинах у разі наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції.
Керуючись ч. 2 ст. 434-1 Кримінального процесуального кодексу України, об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Повернути матеріали кримінального провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 08 липня 2021 року щодо ОСОБА_9 на розгляд колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду для прийняття рішення по суті.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6

ОСОБА_7