ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/993/22 Справа № 185/7765/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2022 року м.Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, який проживає за адресою:
АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 16 квітня 2022 року. В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу відмовлено.
Мотивуючи прийняте рішення, суд вказав, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчинені особливо тяжкого кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України. Враховуючи суворість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання винуватим, ризик переховування від суду є обґрунтованим, у зв`язку з чим менш обтяжливий запобіжний захід не забезпечить виконання покладених на обвинуваченого обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своєї скарги посилається на те, що ухвала є необґрунтованою, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а заявлені ризики не є доведеними. Також вказує на порушення розумних строків розгляду судової справи.
Вважає, що суддею не прийнято до уваги дані про особу обвинуваченого, який тривалий час утримується під вартою, раніше не судимий, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, військовозобов`язаний. Зазначає, що заявлені стороною обвинувачення ризики є необґрунтованими, оскільки прокурором не надано доказів переховування обвинуваченого, а свідки та потерпілі по справі допитані та не повідомляли про незаконний вплив з боку обвинуваченого.
Вказує, що подальше утримання обвинуваченого під вартою не може визнаватися доцільним та виправданим і суперечить положенням ЕСПЛ.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили задовольнити її в повному обсязі; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги захисника та зазначив, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 ; перевіривши надані матеріали, колегія суддів приходить до наступного.
Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

1)виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2)виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
3)слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що зазначені обставини виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні строку тримання ОСОБА_7 під вартою цих вимог закону дотримався.

Так, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду про існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України, оскільки вона підтверджується зібраними доказами, які містяться в матеріалах провадження та вірно оцінені судом першої інстанції, і не заперечується стороною захисту в апеляційній скарзі.
Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.
Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Доводи апелянта про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також не були враховані дані про особу обвинуваченого, є безпідставними.
ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, пов`язаного з порушенням правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами, який згідно вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких кримінальних правопорушень і за який передбачене суворе покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, що може спонукати останнього до спроб переховування з метою уникнення від покарання, враховуючи те, що судовий розгляд знаходиться на завершальній стадії.
Також колегією суддів приймається до уваги, що кримінальне правопорушення хоча і вчинено з необережності, однак порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_7 знаходиться в прямому причинному зв`язку з дорожньо транспортною пригодою, внаслідок якої загинуло двоє людей.
З матеріалів провадження вбачається, що судом першої інстанції при продовженні запобіжного заходу та розгляді клопотання захисника про його зміну, достатньою мірою прийняті до уваги дані про особу обвинуваченого.
Крім того колегією суддів враховується, що обвинувачений неодружений, міцних соціальних зв`язків не має, офіційно не працевлаштований, завдану шкоду потерпілим не відшкодував, через що доводи апеляційної скарги в відповідній частині є необгрунтованими.
З огляду на вказані положення закону, беручи до уваги, що ОСОБА_7 вчинив особливо тяжкий злочин, а запобігання встановленим ризикам було реально забезпечено шляхом своєчасного застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія не вбачає підстав для застосування альтернативного запобіжного заходу.
Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_7 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду, вважає, що встановлений щодо обвинуваченого ризик з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомим, з часу застосування запобіжного заходу не зменшився та не може бути усунутий у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання його під вартою.

Колегія суддів звертає увагу на тривалість тримання ОСОБА_7 під вартою, втім зважаючи на вищенаведене не вважає цю обставину такою, що сама по собі є достатньою підставою для зміни застосованого до останнього запобіжного заходу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4