УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 вересня 2021 року
м. Київ
справа №638/15867/20
провадження № 51-4642ск21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 03 серпня 2021 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Первомайське Харківської області, громадянина України, який офіційно не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі КК), і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 03 серпня 2021 року вказаний вирок місцевого суду залишено без змін.
Судами встановлено, що 24 серпня 2020 року приблизно о 23:20 ОСОБА_5 перебував поблизу будинку 37 на вул. Новгородській у м. Харкові, де побачив раніше незнайому йому ОСОБА_6 з мобільним телефоном марки «Samsung A30» у руках. У ОСОБА_5 виник раптовий умисел спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я ОСОБА_6 . Наздогнавши останню, він раптово наніс їй два удари по голові дерев`яною палицею, чим заподіяв потерпілій легкі тілесні ушкодження. Потім ОСОБА_5 розпочав боротьбу із ОСОБА_6 , в ході якої останній вдалося втекти, залишивши при цьому на місці вчинення нападу свій рюкзак з особистим майном та мобільний телефон «SamsungA30». В наслідок цих дій ОСОБА_5 потерпілій було спричинено матеріальну шкоду на суму 3450,00 грн.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить судові рішення змінити і призначити більш м`яке покарання, а саме покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Свої вимоги мотивує тим, що суди при призначенні ОСОБА_5 покарання не в повній мірі врахували ступінь суспільної небезпеки, тяжкість вчиненого злочину, особу винного. Серед іншого вказує, що суди не врахували відсутність скарг за місцем проживання, відношення засудженого до вчиненого злочину, а також такі пом`якшуючі покарання обставини як щире каяття та співпрацю зі слідством. Вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.

Мотиви Суду
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 187 КК в касаційній скарзі не оспорюються.
Посилання захисника на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість є безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Статті 65-73 КК визначають загальні засади та правила призначення покарання.
Вибір конкретного виду та розміру покарання полягає у індивідуалізації кримінальної відповідальності судом, а тому в кожному конкретному випадку суд призначає таке покарання з огляду на суспільну небезпечність і характер вчиненого кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті. Цей суд з урахуванням всіх вказаних вище обставин визначає вид і розмір покарання засудженому, ухвалюючи остаточне судове рішення по справі.
Разом із тим, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання мають межі, визначені змістом статей 409, 414, 438 КПК, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, під час призначення покарання ОСОБА_5 суд з достатньою повнотою врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК є тяжким, дані про особу винного, який раніше судимий, неодружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставиною, що пом`якшує покарання засудженого, суд визнав щире каяття, а обставиною, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК, і дійшов правильного висновку про необхідність призначення засудженому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Апеляційний суд із додержанням положень статей 404, 405 КПК переглянув кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого та захисника, належним чином перевірив викладені у них доводи, які за своїм змістом аналогічні доводам наведеним у касаційній скарзі, визнав їх необґрунтованими і зазначив в ухвалі відповідні мотиви та підстави прийнятого рішення. З такими висновками погоджується й колегія суддів касаційного суду.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, є законною, вмотивованою та обґрунтованою.

Покарання, призначене ОСОБА_5 , колегія суддів вважає справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним статтями 50, 65 КК, а тому підстави для його пом`якшення за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК, відсутні.
Враховуючи вищезазначене та відсутність в обґрунтуванні касаційної скарги переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, в той час, як з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 03 серпня 2021 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3