Ухвала
Іменем України
01 лютого 2022 року
м. Київ
Провадження № 51- 402 ск 22

Верховний суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув касаційну скаргу прокурора на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0004350 щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 липня 2021 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Вербичі Ріпкинського району Чернігівської області, зареєстрований по АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 лютого 2020 року за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України на 3 роки 2 місяці позбавлення волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки,
засуджено за:
ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;

ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 остаточно призначено покарання 3 роки 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 лютого 2020 року, і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання 3 роки 10 місяців позбавлення волі.
Вирішено питання запобіжного заходу, процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року цей вирок залишений без зміни.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він у період часу з 28 березня 2020 року по 5 січня 2021 року, маючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном, повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення у м. Чернігові, таємно сорок разів проникав до підвальних приміщень будинків, складських приміщень, цехів та теплопунктів, і викрадав чуже майно, заподіявши ОСОБА_5 шкоду в сумі 2375 гривень, ОСОБА_6 2165 гривень, ТОВ «Український Кардан» - 581,06 гривень, ТОВ «Науково-виробнича фірма КранСпецСервіс» - 24424 гривень, ОСОБА_7 430 гривень, ОСОБА_8 4815 гривень, ОСОБА_9 - 1755 гривень, ОСОБА_10 1005,40 гривень, КЕП «Чернігівської ТЕЦ» ТОВ фірми «Тех Нова» - 47004,54 гривень, ОСОБА_11 1110,30 гривень, ОСОБА_12 482 гривень, ОСОБА_13 16513,41 гривень, ОСОБА_14 257,75 гривень, ОСОБА_15 748 гривень, ОСОБА_16 276 гривень, ОСОБА_17 391,50 гривень, ОСОБА_18 720 гривень, ОСОБА_19 2094 гривень, ОСОБА_20 234,60 гривень, ОСОБА_21 2907,50 гривень, ОСОБА_22 564,50 гривень, ОСОБА_23 326,72 гривень, ОСОБА_24 250 гривень, ОСОБА_25 2173,39 гривень, ОСОБА_26 500 гривень, ОСОБА_27 2177,40 гривень, ОСОБА_28 420 гривень, ОСОБА_29 1784 гривень, ОСОБА_30 1135 гривень, ОСОБА_31 1363,60 гривень, ОСОБА_32 975 гривень, ОСОБА_33 1826,82 гривень, ОСОБА_34 3300 гривень та ОСОБА_35 800 гривень.
Крім того, 4 жовтня 2020 року, ОСОБА_4 , маючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном, повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення у м. Чернігові, таємно проник до теплопункту КЕП «Чернігівської ТЕЦ» ТОВ фірми «ТехНова» та намагався викрасти чуже майно на суму 3717,44 гривень, що належить ОСОБА_36 , однак з причин, які не залежали від його волі, не вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій засудженого ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного засудженому покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та його особі через м`якість, просить скасувати ухвалу апеляційного суду й призначити новий розгляд

у суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування своїх вимог прокурор указує на те, що апеляційний суд,

всупереч вимог ст. 419 КПК України не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги прокурора щодо незаконності вироку місцевого суду в частині призначення покарання, та не оцінив обставини справи, зокрема, кількості вчинених кримінальних правопорушень, не повною мірою взяв до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше вже притягувався не лише до кримінальної, а і до адміністративної відповідальності, те, що шкода залишилась не відшкодованою.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, суд не вбачає підстав для її задоволення.
Висновки суду про доведеність винуватості, кваліфікація дій засудженого ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України в касаційній скарзі прокурором не оскаржуються.
Що стосується призначеного засудженому ОСОБА_4 покарання, яке на думку прокурора, є несправедливим через м`якість, то суд дійшов наступного висновку.
Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч

і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Частиною 2 ст. 50 КК України закріплено, що покарання має на меті не тільки кару,

а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції, згідно з указаними нормами закону врахував характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно з нормами ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, їх характер, обсяг викраденого майна, наявність пом`якшуючих обставин щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обтяжуючих покарання обставин, факт не відшкодування завданої шкоди, дані про особу винного, який раніше судимий за аналогічні злочини, вчинення злочину в період іспитового строку, притягнення винного до адміністративної відповідальності, його стан здоров`я, думку органу пробації, та призначив ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, визначивши остаточне покарання із застосуванням статей 70, 71 КК України.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України.
Зі змісту касаційної скарги та долученої до неї копії ухвали апеляційного суду вбачається, що прокурор, не погоджуючись із вироком місцевого суду, оскаржив його в апеляційному порядку, звернувшись до суду апеляційної інстанції зі скаргою,

в якій наводив доводи щодо невідповідності призначеного засудженому покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та його особі через м`якість,

які за змістом та суттю є аналогічні доводам, викладеним прокурором у касаційній скарзі.
Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку цей суд перевірив усі посилання та доводи, викладені прокурором у згаданій апеляційній скарзі, і, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку місцевого суду, вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши достатні аргументи та підстави для прийняття такого рішення.
Зокрема, апеляційний суд врахував висновок органу пробації, відповідно до якого виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі можливе та не становитиме високу небезпеку для суспільства, та вказав, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення обвинуваченому майже мінімального за ч. 3 ст. 185 КК України покарання, яке відповідає характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим, даним, що характеризують його особу, є достатнім та справедливим.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
На переконання суду касаційної інстанції, призначене ОСОБА_4 покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співмірним протиправним діянням, достатнім для виправлення засудженого

та попередження вчинення нимнових кримінальних правопорушень і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети заходу примусу.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були

б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.
З огляду на викладене, суд вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3