Справа № 352/2210/21
Провадження № 1-кп/352/300/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000248 від 21.10.2021 по обвинуваченню:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого АДРЕСА_1 , житель АДРЕСА_2 , з середньою освітою, не працюючого, розлученого, маючого на утриманні 2 малолітніх дітей, згідно ст. 89 КК України раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_5 вчинив домашнє насильство за наступних обставин.

ОСОБА_5 , проживає в одному житловому будинку спільно зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 та пов`язаний з нею спільним побутом і має взаємні права та обов`язки.

Починаючи із 2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 через зловживання ОСОБА_5 спиртними напоями, склались особисті неприязні відносини, що виражалось у систематичних сварках з використанням зі сторони ОСОБА_5 нецензурної лайки, образливих висловлювань, які носили характер морального знущання стосовно своєї колишньої дружини ОСОБА_6 .

Впродовж вказаного періоду від ОСОБА_6 до правоохоронних органів надходили систематичні скарги на дії ОСОБА_5 , а саме, 11.02.2020, 14.07.2020, 24.01.2021, 16.06.2021, 22.09.2021, у зв`язку з чим працівниками ГРПП Тисменицького ВП ГУНП (ВП № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області в Івано-Франківській області), здійснено виїзди за місцем проживання останньої, за адресою: АДРЕСА_2 .

Надалі, у період з 11.02.2020 по 11.10.2021, ОСОБА_5 умисно вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_6 психологічне насильство, що призвело до її психологічних страждань, що виразилось у втраті енергійності, втомі, фізичному дискомфорті, втраті повноцінного сну та відпочинку, у тому числі втраті самооцінки, позитивних емоцій та негативних переживаннях.

Так, 14.07.2020 о 20 год. 00 хв. ОСОБА_5 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання, а саме у господарстві, розташованому по АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 , умисно вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_6 , психологічне насильство, що виразилося у словесних образах потерпілої, які завдали їй моральних страждань, психологічного дискомфорту та посягали на нематеріальні блага людини.

За вказаним фактом працівниками Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області відносно ОСОБА_5 07.08.2020 складено та скеровано до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за результатом розгляду якого, 15.09.2020 ОСОБА_5 постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП («Вчинення насильства в сім`ї») і на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень.

Незважаючи на вжиті заходи реагування щодо недопущення вчинення насильства у сім`ї, правильних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і 24.01.2021 ОСОБА_5 не припиняючи своїх протиправних дій та продовжуючи свою протиправну поведінку, знову вчинив психологічне насильство щодо ОСОБА_6 що призвело до її психологічних страждань, що виразилось у втраті енергійності, втомі, фізичному дискомфорті, втраті повноцінного сну та відпочинку, у тому числі втраті самооцінки, позитивних емоцій та негативних переживаннях.

Так, 24.01.2021 о 18 год. 00 хв. ОСОБА_5 знаходячись за місцем свого проживання, умисно вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_6 психологічне насильство, що виразилося у словесних образах потерпілої, які завдали їй моральних страждань, психологічного дискомфорту та посягали на нематеріальні блага людини.

За вказаним фактом працівниками Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області відносно ОСОБА_5 27.01.2021 складено та скеровано до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, за результатом розгляду якого, 29.01.2021 ОСОБА_5 постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП («Вчинення насильства в сім`ї») і на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень.

Незважаючи на вжиті заходи реагування щодо недопущення вчинення насильства у сім`ї, ОСОБА_5 правильних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став 22.09.2021 ОСОБА_5 не припиняючи своїх протиправних дій та продовжуючи свою протиправну поведінку, знову вчинив психологічне насильство щодо ОСОБА_6 що призвело до її психологічних страждань, що виразилось у втраті енергійності, втомі, фізичному дискомфорті, втраті повноцінного сну та відпочинку, у тому числі втраті самооцінки, позитивних емоцій та негативних переживаннях.

Так, 22.09.2021 о 19 год. 30 хв. ОСОБА_5 , знаходячись за місцем свого проживання, умисно вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_6 психологічне насильство, що виразилося у словесних образах потерпілої, які завдали їй моральних страждань, психологічного дискомфорту та посягали на нематеріальні блага людини.

За вказаним фактом працівниками ВП № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області відносно ОСОБА_5 , 28.09.2021 складено та скеровано до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, за результатом розгляду якого, 04.10.2021 ОСОБА_5 постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП («Вчинення насильства в сім`ї») і на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень.

Незважаючи на факти притягнення до адміністративної відповідальності, ОСОБА_5 правильних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та продовжив умисно, систематично вчиняти домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини, а саме 11.10.2021 приблизно о 20.41 год. за місцем спільного проживання, у господарстві розташованому в АДРЕСА_2 , розпочав із потерпілою ОСОБА_6 , сварки на побутовому ґрунті, криком та нецензурною лайкою ображав останню, словесно погрожував їй фізичною силою та розправою, внаслідок чого ОСОБА_6 зазнала психологічних та моральних страждань, у зв`язку з чим вона звернулась до ВП № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області із повідомленням про вчинення щодо неї колишнім чоловіком ОСОБА_5 домашнього насильства, що зафіксовано у протокол-заяві про вчинене кримінальне правопорушення від 11.10.2021, та кваліфіковано органом досудового розслідування за ст. 126-1 КК України як умисне систематичне вчинення ОСОБА_5 домашнього насильства щодо колишньої дружини ОСОБА_6 , що призвело до психологічних страждань потерпілої особи.

Внаслідок умисних систематичних, протиправних дій ОСОБА_5 які об`єднані спільним умислом, потерпілій ОСОБА_6 завдано психологічних страждань, що виразилось у втраті енергійності, повноцінного сну та відпочинку, втомі, фізичному дискомфорті, у тому числі втраті самооцінки, позитивних емоцій та негативних переживань.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене 126-1 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений свою винуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав. Пояснив, що систематично вчиняв із потерпілою сварки на побутовому ґрунті, криком та нецензурною лайкою ображав останню, словесно погрожував їй фізичною силою та розправою. У вчиненому щиро кається.

Покази обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення.

Прокурор просила призначити обвинуваченому покарання у виді громадських робіт.

Потерпіла в судовому засіданні просила призначити покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Таким чином, оскільки у судовому засіданні обвинувачений у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ст.126-1 КК України, а саме домашнього насильства.

Одночасно суд враховує правовий висновок, викладений у постанові ВС у справі № 583/3295/19. Так, ВС наголосив, що словосполучення «систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства» описує діяння. Закінченим кримінальне правопорушення вважається з моменту хоч б однієї із трьох форм насильства (фізичного, психологічного чи економічного), втретє, у результаті чого настав хоча б один із вказаних в законі наслідків. При цьому не має значення, чи було відображено в адміністративному протоколі поліції, в обмежувальному приписі чи в іншому документі факт перших двох актів насильства. Факт документування має значення для доказування систематичності, але не більше ніж інші передбачені законом докази.

При призначенні покарання суд дотримується вимог кримінального закону, зокрема ст.65 КК України, та принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до яких слід враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Водночас, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Так, суд враховує, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення є нетяжким злочином, ОСОБА_5 раніше не судимий, так як судимість за вчинення кримінального проступку є погашеною на підставі п.2-1 ст.89 КК України, має постійне місце проживання, розлучений, на утриманні має двох малолітніх дітей, по місцю проживання характеризується негативно, відповідно до довідок за №8827 від 19.10.2021 року і за №2639 від 25.10.2021 на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст.66 КК України є щире каяття.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання не встановлено.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється виключно на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети, визначеної ст. 50 КК України.

При цьому, покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого. Одночасно, ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Приймаючи рішення про вид та розмір покарання, за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України, суд приймає до уваги, що обвинувачений є особою молодого віку, працездатним, проте офіційно не працює, хоча має середню освіту, тож залучення ОСОБА_5 до праці створить процес позитивних змін, які відбуваються в особистості та створюють готовність до самокерованої правослухняної поведінки і здатні попередити вчинення ним повторного злочину.

З огляду на зазначене, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, враховуючи відсутність у обвинуваченого сталого матеріального доходу, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання, передбаченого ст. 126-1 КК України, а саме у виді громадських робіт, яке в даному випадку є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігатиме вчиненню обвинуваченим та іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Крім того, суд звертає додатково увагу на те, що оскільки обвинувачений офіційно не працевлаштований, то буде мати можливість у вільний час виконувати безоплатно суспільно-корисні роботи. Одночасно, такий вид покарання застосується через органи пробації, якими передбачено проходження пробаційних програм, які передбачені для осіб, які засуджені до покарань не пов`язаних з позбавленням волі, що наддасть можливість ОСОБА_5 змінити прокримінальне мислення.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_5 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.

Речові докази, питання по яких суд вирішує в порядку ст.100 КПК України, відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 381-382 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 170 (сто сімдесят) годин.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана виключно з підстав, передбачених ст.394 КПК України до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області ОСОБА_7