Дата документу 30.09.2021 Справа № 314/750/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №314/750/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1227/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
який відбуває покарання у державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 55)»,
про застосування Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання»,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Софіївська виправна колонія (№55)».

Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 червня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , який відбуває покарання у ДУ «Софіївська виправна колонія (№55)», про застосування Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання».
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 зазначає про те, що він не погоджується з оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції.

Згідно з ухвалою суду, до Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_6 , який відбуває покарання у державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 55)», надійшло клопотання про застосування Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання».

Заслухавши доповідь судді; засудженого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання, задоволенню не підлягає з таких підстав.

З матеріалів провадження убачається, що вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 жовтня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.3 ст.185 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді арешту строком на 5 місяців.

Вироком Апеляційного суду Донецької області від 12 квітня 2017 року (який набрав законної сили в той же день) вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 жовтня 2015 року в частині призначеного покарання скасовано, ухвалено новий вирок, яким засуджено за ч.3 ст.185, ст.71 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. У решті вирок залишено без змін.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 25 жовтня 2018 року роз`яснено вирок Апеляційного суду Донецької області від 12 квітня 2017 року та зазначено, що при обчисленні строку покарання необхідно враховувати строк тримання під вартою засудженого з 04 травня 2015 року по 06 жовтня 2015 року. В подальшому строк покарання обчислювати з моменту фактичного затримання.
Постановою Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року вирок Апеляційного суду Донецької області від 12 квітня 2017 року змінено, виключено з вироку рішення суду про призначення засудженому остаточного покарання на підставі ст.71 КК України та постановлено вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі. У решті вирок Апеляційного суду Донецької області від 12 квітня 2017 року залишено без змін.
Засуджений ОСОБА_6 затриманий 15 серпня 2018 року на виконання вищевказаного вироку Апеляційного суду Донецької області від 12 квітня 2017 року (а.п.7).

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 20 січня 2020 року зараховано ОСОБА_6 , попереднє ув`язнення з 04 травня 2015 року по 06 жовтня 2015 року включно у строк покарання у виді позбавлення волі за вироком Апеляційного суду Донецької області від 12 квітня 2017 року, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Отже, в межах вказаного кримінального провадження до ОСОБА_6 вже зараховано строк попереднього ув`язнення у строк покарання на підставі ч.5 ст.72 КК України (у редакції Закону №538-VIII від 26 листопада 2015 року).

Вимога апелянта про зарахування йому у строк покарання з вищевказаного розрахунку ще й період з 16 серпня 2018 року по 19 жовтня 2018 року є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Згідно з положеннями п.1 ч.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Відповідно до абзацу 1 ч.5 ст.72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

При цьому, в розумінні ч.5 ст.72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року), у строк попереднього ув`язнення включається строк:

а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;

б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;

в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;

г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;

ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Таким чином, буквальний зміст абзацу 1 ч.5 ст.72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) указує на те, що вказана норма визначає правила зарахування у строк покарання строку саме попереднього ув`язнення, а не будь-якого періоду перебування особи в установах попереднього ув`язнення.

При цьому, вказівка в пункті "ґ" ч.5 ст.72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) на те, що у строк попереднього ув`язнення включається строк "перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження", стосується випадків, коли особа, яка відбуває покарання, до якого вона була засуджена в іншому кримінальному провадженні (іншій кримінальній справі), залишається в установі попереднього ув`язнення або тимчасово переводиться до неї з метою участі в слідчих діях або судовому розгляді нового кримінального провадження, що прирівнюється до попереднього ув`язнення в межах цього нового кримінального провадження до набрання вироком законної сили.

Положення пункту "ґ" ч.5 ст.72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) не поширюються на час перебування особи в установі попереднього ув`язнення після набрання вироком законної сили, у тому числі у зв`язку з участю в касаційному розгляді відповідного кримінального провадження, у судових засіданнях щодо розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, щодо роз`яснення судового рішення чи виправлення в ньому описки, а також щодо вирішення інших питань, що виникають на стадії виконання вироку, адже після набрання вироком законної сили ув`язнення вже не є попереднім.
Протилежне тлумачення суперечило б самій суті поняття "попереднє ув`язнення".

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року (справа № 497/349/16-к, провадження № 51-6198 км 18).

У зв`язку із цим, не підлягає зарахуванню у строк попереднього ув`язнення термін слідування під вартою засудженої особи із слідчого ізолятора до установи виконання покарань, між судами, тощо, тобто термін від дати набрання обвинувальним вироком законної сили до дати прибуття до місць відбування покарання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого не вбачає, оскільки доводи, викладені в зазначеній скарзі, правильності висновків суду не спростовують.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що йому необхідно зарахувати строк ув`язнення, починаючи з моменту його затримання, є безпідставними, оскільки останнього було затримано вже після набрання вироком щодо нього законної сили. Разом з тим, строк попереднього ув`язнення, який підлягав зарахуванню, у відповідності до ч.5 ст.72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) вже зараховано.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування чи зміну ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 407, 418-419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 червня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , який відбуває покарання у ДУ «Софіївська виправна колонія (№55)», про застосування Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання», залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4