Справа № 446/2314/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1000/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
розглянувши у кримінальному проваджені №0000049, №0000272, №0000038 про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_7
апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 08.06.2021 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області застосовано до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Вирішено питання речових доказів.
Згідно з ухвалою встановлено, що відповідно висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи №75 від 24.02.2021 на даний час, ОСОБА_6 страждає хронічним психічним захворюванням у формі органічного розладу особистості та поведінки внаслідок ураження головного мозку змішаного ґенезу (перинатальна патологія, черепно-мозкова травма, інтоксикація) з вираженим психоорганічним синдромом, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій, ОСОБА_6 також страждав хронічним психічним захворюванням у формі органічного розладу особистості та поведінки внаслідок ураження головного мозку змішаного ґенезу (перинатальна патологія, черепно-мозкова травма, інтоксикація) з вираженим психоорганічним синдромом, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Таким чином у судовому засіданні встановлена неосудність ОСОБА_6 на момент вчинення ним суспільно небезпечного діяння, оскільки він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом на теперішній час ОСОБА_6 також не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, а тому відповідно до ч.2 ст.19 КК України ОСОБА_6 не підлягає кримінальній відповідальності.
На ухвалу суду прокурор ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить дану ухвалу змінити, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону, виключивши з її мотивувальної частини покликання на умисел, корисливий мотив вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння, а також формулювання про здійснення ним злочинної діяльності.
В обґрунтування покликається на те, що умисел, мотив та мета є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушення психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними, тобто є неосудною. Із зазначеним станом несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву, як ознак суб`єктивної сторони злочину.
Окрім цього, відповідно до ст. 505 КПК України, обставинами, які підлягають встановленню у такому кримінальному провадженні є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння; вчинення цього суспільно небезпечного діяння певною особою; наявність у особи розладу психічної діяльності в минулому, ступінь і характер розладу психічної діяльності чи психічної хвороби на час вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи на час досудового розслідування та інші обставини. Таким чином, предмет доказування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей та не включає питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, тоді як умисел, мотив та мета є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.
Усупереч вищезазначеним положенням кримінального та кримінального процесуального законів, в ухвалі Кам`янка - Бузького районного суду від 08.06.2021 зазначено, що ОСОБА_6 вчинив суспільно небезпечні діяння маючи умисел на таємне викрадення чужого майна та керуючись корисливим мотивом, внаслідок чого допущено неправильне застування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону. Окрім цього, з огляду на те, що ОСОБА_6 вчинив суспільно небезпечні діяння, необгрунтованим є формулювання суду про те, що він «продовжуючи свою злочинну діяльність, 07 вересня 2020 року в МПП «Мрія» таємно викрав кошти з банківської картки на суму 114 грн. 20 коп.».
Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_6 суспільно-небезпечного діяння, яке містить об`єктивні ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 України, а також вид застосованих примусових заходів медичного характеру, у апеляційній скарзі не оспорюється, а тому не підлягають перевірці судом апеляційної інстанції.
Разом з цим, заслуговують на увагу доводи прокурора у апеляційній скарзі на необхідність виключення із мотивувальної частини оскаржуваної ухвали покликання на умисел, корисливий мотив вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння, а також формулювання про здійснення ним злочинної діяльності, з огляду на наступне.
Колегією суддів встановлено, що ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області застосовано до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, у зв`язку із його неосудністю.
Статтею 505 КПК України передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються і інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди).
Таким чином, предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння.
Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення передбаченого ч.ч. 1,2,3 ст. 185 КК України характеризується прямим умислом на заволодіння чужим майном. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони крадіжки є корисливий мотив. Субєктивна сторона кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України характеризується прямим умислом та корисливим мотивом.
Виходячи з положень статей 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.
Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки. Зокрема, при вчиненні грабежу винний усвідомлює, що він порушує право власності, відкрито викрадає чуже майно і тим самим завдає потерпілому майнової шкоди.
Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.
Таким чином, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.
Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.
Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини.
Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.
Враховуючи те, що ОСОБА_6 судом першої інстанції визнаний неосудною особою та до нього у зв`язку з цим застосовані примусові заходи медичного характеру, а також з огляду на те, що умисел, мотив та мета як обов`язкові елементи суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. ч. 1, 2, 3 ст. 185 КК та ч. 1 ст. 357 України, відповідно до ст. 505 КПК України, не підлягають доказуванню у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру, суд першої інстанції необґрунтовано встановив наявність у вчиненому ОСОБА_6 суспільно небезпечному діянні вказаних вище елементів суб`єктивної сторони кримінальних правопорушень та здійснив формулювання про здійснення ним злочинної діяльності.
Наведені в апеляційній скарзі прокурора вимоги щодо необхідності виключення з мотивувальної частини ухвали покликання на умисел, корисливий мотив вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння, а також формулювання про здійснення ним злочинної діяльності, знайшли свої підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
Осудність є однією з загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст. 19 КК України критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.
Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.
На підставі зазначеного вище, колегія суддів вважає за необхідне змінити ухвалу суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та виключити з мотивувальної частини ухвали покликання на умисел, корисливий мотив вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння, а також формулювання про здійснення ним злочинної діяльності.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 задоволити.

Ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 08.06.2021 року про застосування до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку змінити.

Виключити із мотивувальної частини ухвали покликання на умисел, корисливий мотив вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння, а також формулювання про здійснення ним злочинної діяльності.

Решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, та на неї може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4