Справа № 183/3852/19
№ 1-кп/183/794/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2022 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у порядку спрощеного провадження кримінальне провадження № 20000023 від 24 квітня 2019 року, відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександрівка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, працюючого слюсарем на державному підприємстві «Дорожньо - експлуатаційне управління №2», одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Саксагань, П`ятихатського району, Дніпропетровської області, громадянина України, який має початкову загальну освіту, не працюючого, одруженого, який має 2 неповнолітніх дітей на утриманні, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України,

встановив:

у відповідності до обвинувального акту та доданих до нього матеріалів кримінального провадження обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 беззаперечно визнали свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, повністю згодні зі встановленими органом досудового розслідування обставинами скоєного ними, в присутності захисника ОСОБА_5 ознайомлені з обмеженнями права апеляційного оскарження, передбаченими ч. 1 ст. 394 КПК України, подали письмові заяву про розгляд обвинувального акту відносно них у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за їх відсутності.
Представник потерпілого Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області ОСОБА_6 не заперечувала проти такого розгляду, про що надала відповідну заяву.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2022 року, у відповідності до вимог ст. ст. 381, 382 КПК України, обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 обвинувачених у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, призначено до судового розгляду у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутністю учасників судового провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
За результатами спрощеного провадження встановлено, що ОСОБА_3 , маючи умисел на незаконне зайняття рибним добувним промислом в період весняно-літньої заборони лову риби, 23.04.2019 року вступив у злочинну змову із ОСОБА_4 , спрямовану на незаконний вилов риби групою осіб з р. Самара за допомогою заборонених знарядь лову - чотирьох жилкових рибальських сіток, та з метою реалізації свого спільного злочинного наміру, 23.04.2019 близько 23 год. 00 хв. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прибули на берег р. Самара Дніпровського водосховища (водойми загального користування) поблизу с. Новоселівка Новомосковського району Дніпропетровської області.
Реалізуючи свій спільний злочинний умисел на незаконне зайняття рибним добувним промислом в період весняно-літньої заборони лову риби, за допомогою заздалегідь заготовлених заборонених знарядь лову 4 жилкових рибальських сіток, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою групою осіб, у той же день та час, тобто 23.04.2019 р., близько 23 год. 00 хв. в порушення вимог чинного законодавства, тобто не маючи законного дозволу на зайняття рибним добувним промислом, виданого компетентним органом, в період заборони лову риби встановленого наказом Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області від 05.03.2019 р. № 31 «Про встановлення весняно-літньої заборони лову риби у рибогосподарських водних об`єктах, підконтрольних Управлінню Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області», відповідно до якого заборонене промислове, любительське рибальство з плавзасобів під час руху риби на нерест та на період її нересту у водоймах, підконтрольних Управлінню Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області у такі терміни: у Кам`янському і Дніпровському (Запорізькому) водосховищах, а також інших водосховищах (окрім Каховського водосховища), з 1 квітня по 9 червня 2019 року (включно); на річках і корінних водах (окрім Апостолівського, Нікопольського, Томаківського районів Дніпропетровської області), з 1 квітня по 20 травня 2019 року включно, а також в порушення вимог чинного законодавства України, а саме: ст. 3.15 Правил любительського і спортивного рибальства у внутрішніх водоймах України, затверджених наказом Державного Комітету Рибного господарства України» від 15 лютого 1999 року № 19, в яких визначено: «Забороняється лов водних живих ресурсів із застосуванням промислових та інших знарядь лову, виготовлених з сіткоснастевих чи інших матеріалів усіх видів і найменувань...»», використовуючи гумовий надувний човен «Sportex», вийшли на воду р. Самара Дніпровського водосховища (водойми загального користування) поблизу с. Новоселівка Новомосковського району Дніпропетровської області, та незаконно встановили у воді зазначені чотири жилкові рибальські сітки, після чого повернулися на берег, де залишилися їх охороняти.

Продовжуючи реалізовувати свій спільний злочинний умисел, спрямований на незаконне зайняття рибним добувним промислом в період весняно-літньої заборони лову риби, 24.04.2019 року близько 06 години 30 хвилин ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою групою осіб, використовуючи гумовий надувний човен «Sportex» знову вийшли на воду р. Самара Дніпровського водосховища (водойми загального користування) поблизу с. Новоселівка Новомосковського району Дніпропетровської області до місця встановлення заборонених знарядь лову - чотирьох жилкових рибальських сіток, і витягнули їх з води, тобто зняли раніше незаконно встановлені означені сітки з упійманою в них рибою, після чого вийшли на берег, і в цей час останні були затримані на місці злочину працівниками поліції та рибінспекції.

24.04.2019 року в період часу з 08 год. 00 хв. до 08 год. 30 хв. проведено огляд місця події, в ході якого встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в період весняно-літньої заборони лову риби, незаконно виловили з води р. Самара Дніпровського водосховища (водойми загального користування), водні живі біоресурси, а саме щука - 3 шт., карась - 430 шт., плітка - 17 шт., окунь - 6 шт., сазан - 1 шт., лящ - 2 шт., рак - 1 шт.

Своїми умисними діями, які виразилися у незаконному зайнятті рибним добувним промислом в період весняно-літньої заборони лову риби, за допомогою забороненого знаряддя лову, вилучені з природного середовища - р. Самара Дніпровського водосховища (водойми загального користування) водних живих біоресурсів, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 порушені вимоги чинного законодавства України, а саме: Наказу управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області від 05.03.2019 № 31 «Про встановлення весняно-літньої заборони лову риби у рибогосподарських водних об`єктах, підконтрольних Управлінню Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області», відповідно до якого заборонене промислове, любительське рибальство з плавзасобів під час руху риби на нерест та на період її нересту у водоймах, підконтрольних Управлінню Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області у такі терміни: у Кам`янському і Дніпровському (Запорізькому) водосховищах, а також інших водосховищах (окрім Каховського водосховища), з 1 квітня по 9 червня 2019 року (включно); на Річках і корінних водах (окрім Апостолівського, Нікопольського, Томаківського районів Дніпропетровської області), з 1 квітня по 20 травня 2019 року включно; а також вимоги ст. 3.15 Правил любительського і спортивного рибальства у внутрішніх водоймах України, затверджених наказом Державного Комітету Рибного господарства України» від 15 лютого 1999 року № 19, в яких визначено: «Забороняється лов водних живих ресурсів із застосуванням промислових та інших знарядь лову, виготовлених з сіткоснастевих чи інших матеріалів усіх видів і найменувань...».

Тим самим, відповідно до додатку № 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.11.2011 № 1209, своїми умисними діями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заподіяли істотну шкоду державі в особі Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області, розмір якої відповідно до розрахунку суми збитків головного інспектора відділу охорони водних біоресурсів Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області ОСОБА_7 від 24.04.2019 р., складає 10 548,50 грн.

Дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 249 КК України, як незаконне зайняття рибним добувним промислом, якщо воно заподіяло істотну шкоду.

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 249 КК України, як незаконне зайняття рибним добувним промислом, якщо воно заподіяло істотну шкоду.

Обставини вчинення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, не оспорюються учасниками судового провадження, про що свідчать додані до обвинувального акта їх письмові заяви.
З урахуванням наведеного, вивчивши матеріали кримінального провадження надані органом досудового розслідування, керуючись діючим кримінальним та кримінальним процесуальним законом та оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що подія кримінального правопорушення (проступку) мала місце, вина обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у незаконному зайнятті рибним добувним промислом, якщо воно заподіяло істотну шкоду при обставинах, встановлених органом досудового розслідування, доведена повністю, поза розумним сумнівом, а дії ОСОБА_3 обґрунтовано кваліфіковані за ч. 1 ст. 249 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Суд бере до уваги, що завдана шкода потерпілому відшкодована в повному обсязі.
Обставиною, що пом`якшує покарання згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Крім того, суд бере до уваги те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, не судимий, на обліку у лікарів не перебуває, за місцем за місцем мешкання характеризується посередньо.
З урахуванням даних про особу обвинуваченого, обставин вчиненого кримінального проступку, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за недоцільне призначення ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі, оскільки вказаний вид покарання передбачає реальну ізоляцію від суспільства, а вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді штрафу на рівні мінімальної межі санкції ч. 1 ст. 249 КК України.
При цьому, суд застосовує мінімальний розмір штрафу, передбачений санкцією ч. 1 ст. 249 КК України (в редакції закону станом на час вчинення кримінального правопорушення 11 січня 2019 року), оскільки відповідно до ч. 3 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Отже, ч. 1 ст. 249 КК України (в редакції Закону України від 22.11.2018 року № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощеного досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень») посилює нижню межу в частині збільшення мінімального розміру штрафу, а тому в частині мінімального розміру штрафу за ч. 1 ст. 249 КК України, слід застосовувати редакцію санкції ч. 1 ст. 249 КК України, що діяла станом на час вчинення кримінального правопорушення 11.01.2019 року.
Також, за наявності пом`якшуючої обставини, суд не вбачає необхідності призначення ОСОБА_3 покарання в межах найбільшої санкції ч. 1 ст. 249 КК України.
Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання у виді штрафу у вищевказаному розмірі буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Суд бере до уваги, що завдана шкода потерпілому відшкодована в повному обсязі.
Обставиною, що пом`якшує покарання згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Крім того, суд бере до уваги те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, не судимий, на обліку у лікарів не перебуває.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого, обставин вчиненого кримінального проступку, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за недоцільне призначення ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі, оскільки вказаний вид покарання передбачає реальну ізоляцію від суспільства, а вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу на рівні мінімальної межі санкції ч. 1 ст. 249 КК України.
При цьому, суд застосовує мінімальний розмір штрафу, передбачений санкцією ч. 1 ст. 249 КК України (в редакції закону станом на час вчинення кримінального правопорушення 11 січня 2019 року), оскільки відповідно до ч. 3 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Отже, ч. 1 ст. 249 КК України (в редакції Закону України від 22.11.2018 року № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощеного досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень») посилює нижню межу в частині збільшення мінімального розміру штрафу, а тому в частині мінімального розміру штрафу за ч. 1 ст. 249 КК України, слід застосовувати редакцію санкції ч. 1 ст. 249 КК України, що діяла станом на час вчинення кримінального правопорушення 11.01.2019 року.
Також, за наявності пом`якшуючої обставини, суд не вбачає необхідності призначення ОСОБА_4 покарання в межах найбільшої санкції ч. 1 ст. 249 КК України.
Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання у виді штрафу у вищевказаному розмірі буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України з урахуванням вимог ст. ст. 96-1, 96-2 КК України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого, зокрема ч. 1 ст. 249 КК України.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
Враховуючи, що водні живі біоресурси, а саме виловлена риба є предметом кримінального правопорушення, то в даному випадку щодо зазначених біоресурсів (риби) необхідно застосувати спеціальну конфіскацію, та конфісковані водні біоресурси безоплатно вилучити в дохід держави. Гумовий надувний човен «Sportex», 4 жилкові рибальські сітки, які вилучені 24 квітня 2019 року у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та які є знаряддям незаконного промислу підлягають спеціальній конфіскації та знищенню.
Крім того, вирішуючи питання щодо розподілу процесуальних витрат у відповідності до ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинувачених ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 на користь держави документально підтвердженні витрати на залучення експертів, які складають 942 грн. 06 коп. (висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 23/11.2/113 від 03.06.2019 року).
Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню не застосовувався.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинувачених, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 96-1, 96-2 КК України, ст. ст. 128, 370, 371, 374 КПК України, суд,-
ухвалив :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 1700 грн. 00 коп.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 1700 грн. 00 коп.

Речові докази:

- водні живі біоресурси, а саме: щука - 3шт., карась - 430 шт., плітка -17 шт., окунь - 6 шт., сазан - 1шт., лящ - 2 шт., рак -1 шт., які передані на зберігання ФОП « ОСОБА_8 » - конфіскувати в дохід держави;

- гумовий надувний човен «Sportex»,який переданий на зберігання ОСОБА_3 , 4 жилкові рибальські сітки, які передані на зберігання до камери схову ВП в річковому порту Амур-Гавань ДВП ГУНП в Дніпропетровській області (квитанція 11/19 від 25.04.2019 року), конфіскувати та знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 942 гривень 06 копійок, тобто по 471 гривень 03 копійок з кожного.
Відповідно до ч. 4 ст. 382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.
На вирок суду учасниками кримінального провадження протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку, ухваленого за результатами спрощеного провадження, може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, а саме: вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Суддя ОСОБА_1