Справа № 373/491/21
Номер провадження 1-кс/373/316/21
УХВАЛА
про арешт майна

01 вересня 2021 року Слідчий суддя Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю слідчого ОСОБА_2 , володільця майна ОСОБА_3 , її представника адвоката ОСОБА_4 , секретаря судових засідань ОСОБА_5 , розглянувши в судовому засіданні в м. Переяславі клопотання заступника начальника СВ Відділу поліції № 1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області, капітана поліції ОСОБА_6 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000010 від 11 лютого 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

11 лютого 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відповідні відомості про те, що в період із 05 лютого 2021 року по 11 лютого 2021 року невідомі особи шляхом пошкодження вікон проникли до належних їй будинку та господарських приміщень, розташованих по АДРЕСА_1 , звідки здійснили крадіжку побутової техніки та електричних інструментів.

Правова кваліфікація даного правопорушення за ч.3 ст. 185 КК України. Кримінальному провадженню було присвоєно № 0000010.

Перелік викраденого майна встановлено з допиту потерпілої, яка попереджена про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України. Під час досудового розслідування, зокрема за результатами виконання доручень, допиту свідків та впізнання по фотознімках, було встановлено, що до вчинення даного кримінального правопорушення може бути причетна ОСОБА_7 , після обшуку за місцем проживання якої за допомогою вилучених засобів зв`язку встановлено її тісне спілкування зі ОСОБА_3

28 серпня 2021 року під час проведення на підставі ухвали слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2021 року обшуку квартири АДРЕСА_2 за місцем проживання ОСОБА_3 предметів та речей, зазначених в ухвалі про обшук, не виявлено, однак виявлено та вилучено:

- смартфон марки "Samsung", модель А515F/DSM, S/N: RZ8N118936E ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 , із сім-картою з номером НОМЕР_3 ;

- смартфон марки "Samsung", S/N: R58H559FHKB ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , із сім-картою з номером НОМЕР_6 ;

- мобільний телефон марки «Prestigio», модель Multi Phone PSP 3404 DUO, S/N: НОМЕР_7 :39, ІМЕІ :1: НОМЕР_8 , ІМЕІ : 2: НОМЕР_9 , із сім-картою оператора мобільного зв`язку«Київстар»;

- мобільний телефон марки «NOMI», модель і182, ІМЕІ : 1: НОМЕР_10 , ІМЕІ : 2: НОМЕР_11 , без сім-карт;

- iPad 32 GB;

- ноутбук марки «LENOVO», S/N: MP10WJD2;

- ноутбук марки «ASUS», модель K50LJ;

- 5 флеш накопичувачів: 1) SILICON POWER 16 GB; 2) DT 101 G2 8GB; 3) SDHC PR32GB; 4)Transcend SD 1GB; 5) mikro SD 16GB;

- 2 DVD+R диски;

- 3 сім-карти;

- 4 тримачі для сім-карт;

- 3 упаковки з під сім-карт.

Власником вилученого майна є ОСОБА_3 .

Вилучені речі постановою слідчого визнані речовими доказами.

30 серпня 2021 року слідчий за погодженням з прокурором направив до суду клопотання про арешт вилученого під час обшуку майна.

В клопотанні слідчий посилається на те, що у випадку не накладення арешту на майно та повернення його власнику, останній матиме можливість приховати, пошкодити або знищити речові докази, які свідчать про вчинення ними кримінального правопорушення. У випадку накладення арешту на майно орган досудового розслідування матиме реальну можливість повністю забезпечити збереження речових доказів. Також зазначає про наявність підстав вважати, що ОСОБА_3 за допомогою вилучених засобів мобільного зв`язку спілкувалася з іншими невстановленими на зараз особами, причетними до вчинення даного кримінального провадження.

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_2 клопотання підтримав, просив задовольнити. Зазначив, що є всі підстави вважати, що ОСОБА_3 за допомогою вилучених засобів зв`язку спілкувалася з іншими причетними до кримінального правопорушення особами. Арешт просить накласти з метою забезпечити збереження речових доказів.

ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_4 зазначили, що клопотання задоволенню не підлягає. При обшуку в квартирі ОСОБА_3 не знайшли викрадених у потерпілої особи речей. Будь-яких доказів причетності останньої до вчинення злочину ненадано.

В судовому засіданні досліджено витяг з ЄРДР, протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, протокол огляду місця події та протокол допиту потерпілої, копію ухвали про проведення обшуку у ОСОБА_3 та копію протоколу обшуку, копію постанови слідчого про визнання речових доказів, довідку про хворобу ОСОБА_3 , свідоцтво про народження її доньки та оглянуто коробку від мобільного телефону марки "Samsung", модель А515F/DSM.

Таким чином, дослідивши вищезазначені матеріали клопотання, заслухавши слідчого ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_8 , встановлено, що дозвіл на проведення обшуку у ОСОБА_3 надавався у зв`язку з її тісним спілкуванням з особою, на яку прямо вказували свідки як причетну до вчинення злочину, та можливістю, в зв`язку з цим, переховуванням за місцем її проживання викраденого майна. Під час обшуку відшукано та вилучено майна, на яке прямо надано дозвіл в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, не було. Натомість, вилучено мобільні телефони, ноутбуки та сім картки. Арешт слідчий просить накласти для збереження речових доказів та необхідністю перевірки вилученого на предмет спілкування ОСОБА_3 з іншими причетними до злочину особами.

Відповідно до ст. 3 КПК України слідчий суддя здійснює повноваження щодо судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 та ч. 7 ст. 236 КПК України, обшук на підставі ухвали слідчого судді повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети обшуку.

При обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ст. 168 КПК України, тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом.

Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язана скласти відповідний протокол, копія якого надається особі, у якої вилучено майно, або її представнику.

Після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, під час обшуку можуть бути відшукані та вилучені три категорії предметів:

1)речі та документи, які входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку;

2)предмети, які вилучені законом з обігу (вилучаються в обов`язковому порядку);

3)речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі слідчого судді, однак, мають значення для кримінального провадження (мають статус тимчасово вилученого майна, для подальшого утримання яких органом досудового розслідування необхідним є накладення арешту).

Як вже було зазначено, під час обшуку не було відшукано та вилучено речей, на які прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

В силу п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 цього Кодексу, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 цієї статті КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3 1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод захист кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 року) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Правова кваліфікація даного кримінального правопорушення ч. 3 ст. 185 КК України, перелік викраденого майна встановлено зі показань потерпілої.

Належність вилучених предметів ОСОБА_3 ніким не оспорюється, вони не входять до переліку майна, на яке надавався дозвіл, не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, тому є тимчасово вилученим майном, відносно якого потребує вирішення питання накладення арешту.

Арешт на майно накладається за наявності для цього законних підстав та з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

Слідчий, звертаючись із даним клопотанням, як підставу накладення арешту зазначав саме п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів кримінального правопорушення. В суді це підтвердив і слідчий ОСОБА_2 .

Разом з тим, відсутність серед вилученого майна такого, що було викрадене у потерпілої, та відсутність будь-яких інших фактичних даних, які б вказували на можливу причетність ОСОБА_3 до даного кримінального провадження, не дає слідчому судді підстав констатувати, що вилучені речі можуть бути доказами у кримінальному провадженні за ст. 185 КК України. Можливість перевірки наявної у вилучених речах інформації на предмет спілкування ОСОБА_3 з іншими причетними до вчинення даного кримінального провадження осіб могла бути обгрунтованою за наявності доказів причетності самої ОСОБА_3 до його вчинення.

Таким чином, зважаючи на вищезазначене, досліджені матеріали клопотання, вважаю, що достатніх правових підстав для накладення арешту на вилучене під час обшуку у ОСОБА_3 майно з підстав, передбачених п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, клопотання не містить, тому в його задоволенні слід відмовити.

В силу ч. 5 ст. 171 КПК України, строк подачі клопотання не пропущено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 169, 170-173, 309 КПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання відмовити.

Негайно повернути ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 :

-смартфон марки "Samsung", модель А515F/DSM, S/N: RZ8N118936E ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 , із сім-картою з номером НОМЕР_3 ;

-смартфон марки "Samsung", S/N: R58H559FHKB ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , із сім-картою з номером НОМЕР_6 ;

-мобільний телефон марки «Prestigio», модель Multi Phone PSP 3404 DUO, S/N: НОМЕР_7 :39, ІМЕІ :1: НОМЕР_8 , ІМЕІ : 2: НОМЕР_9 , із сім-картою оператора мобільного зв`язку«Київстар»;

-мобільний телефон марки «NOMI», модель і182, ІМЕІ : 1: НОМЕР_10 , ІМЕІ : 2: НОМЕР_11 , без сім-карт;

-iPad 32 GB;

-ноутбук марки «LENOVO», S/N: MP10WJD2;

-ноутбук марки «ASUS», модель K50LJ;

-5 флеш накопичувачів: 1) SILICON POWER 16 GB; 2) DT 101 G2 8GB; 3) SDHC PR32GB; 4)Transcend SD 1GB; 5) mikro SD 16GB;

-2 DVD+R диски;

-3 сім-карти;

-4 тримачі для сім-карт;

-3 упаковки з під сім-карт.

Слідчому групи слідчих в даному кримінальному провадженні, який отримав копію даної ухвали, у відповідності до ч. 3 ст. 169 КПК України негайно вжити заходів щодо її виконання та направити повідомлення про її виконання слідчому судді.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1