справа №619/4207/21
провадження №1-кп/619/342/21
ВИРОК
28 жовтня 2021 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді - ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дергачі Харківського району Харківської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, студента ІІ курсу відокремленого структурного підрозділу «Електромеханічного фахового коледжу ХНУМГ ім. О.М. Бекетова», працюючого, однак офіційно не працевлаштованого, не одруженого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України,
Сторони кримінального провадження:
прокурор - ОСОБА_4
захисник - ОСОБА_5
обвинувачений - ОСОБА_3
законний представник
обвинуваченого - ОСОБА_6 .
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
ОСОБА_3 приблизно о 20 год 00 хв 05.06.2021, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи прямий умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, прибув до території паркувального майданчику автомобільної мийки, яка розташована на вулиці Садовій в м. Дергачі Харківського району Харківської області, де побачив поряд припаркований з приміщенням мийки легковий автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Tiguan», комплектації «Se», номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_7 . Реалізуючи свій прямий умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_8 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та він помічений ніким не буде, шляхом вільного доступу, діставши ключі від вище вказаного автомобіля з полички в приміщенні мийки, сів за кермо легкового автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Tiguan», комплектації «Se» в кузові сірого кольору, 2018 року випуску, № кузова НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_1 , після чого ОСОБА_3 , здійснив запуск двигуна та поїхав на ньому у невідомому напрямку, внаслідок чого з місця скоєння злочину зник, тим самим незаконно заволодів транспортним засобом вартістю 650140,00 грн.
Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Своїми діями ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та підтвердив факт і обставини його вчинення, так, як це зазначено вище.
Оскільки учасники судового розгляду не заперечували, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, та з урахуванням вимог ч. 4 ст. 349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням даних, які характеризують його особу.
При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні вищезазначеного злочину доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження і обвинуваченим не оспорюються.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання, відповідно до п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку, а також вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.
Обставиною, яка обтяжує покарання, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Мотиви призначення покарання.
Згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (в редакції Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, при цьому, призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи яка вчинила злочин та попередження нових злочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Призначаючи покарання неповнолітньому, суд за приписами ст. 103 КК України, крім врахування ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, також бере до уваги умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.
Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
Також суд враховує, що стаття 98 КК України передбачає вичерпний перелік основних видів покарань, які можуть бути застосовані до неповнолітніх.
Згідно висновку досудової доповіді, складеної відповідно до ст. 3141 КПК України щодо неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 , орган пробації, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість неповнолітнього обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, криміногенні фактори, які впливають на поведінку, а також низьку ймовірність вчинення повторного правопорушення, вважає, що виправлення неповнолітнього без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк є за можливе.
За таких обставин справи, обираючи покарання ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, особу винного, зокрема те, що вінмає міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, навчається на 2-му курсі відокремленого структурного підрозділу «Електромеханічного фахового коледжу ХНУМГ ім. О.М. Бекетова», де позитивно характеризується, працює, однак офіційно не працевлаштований.
Частиною 3 ст. 65 КК України визначено, що підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу.
Закон України про кримінальну відповідальність передбачає можливість застосування положень ст. 69 КК України при наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також даних про особу винного.
Враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд дійшов висновку про наявність виключних обставин, які дають можливість призначити неповнолітньому ОСОБА_3 покарання за злочин у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 3 ст. 289 КК України, яке буде необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин та попередження нових злочинів.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Також ст. 104 КК визначено, що звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу з урахуванням положень, передбачених цією статтею. Звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути застосоване до неповнолітнього лише у разі його засудження до арешту або позбавлення волі.
Підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема на відомостях про кожний вчинений особою злочин, посткримінальну поведінку та її характеристику, спосіб життя, соціальні зв`язки тощо. Важливе значення для застосування звільнення від відбування покарання мають дані, які характеризують особу винного, а саме: його поведінка до, в момент та після вчинення кримінального правопорушення, його соціально-демографічні властивості та соціально-психологічна характеристика. Також необхідно враховувати ознаки, які характеризують особистісні прояви в основних сферах життєдіяльності, та зважати на спрямованість і мотиви протиправної поведінки, тривалість та інтенсивність протиправної діяльності, наявність чи відсутність судимості в особи, що притягується до кримінальної відповідальності. Лише проаналізувавши всі зазначені обставини, суд може дійти висновку про наявність або відсутність підстав для звільнення особи від відбування покарання.
Враховуючи конкретні обставини вчинення злочину, ставлення неповнолітнього обвинуваченого до цих протиправних діянь, який засуджує свій вчинок та шкодує про те, що сталося,повністю відшкодував завдані збитки та потерпілий не має будь-яких претензій до обвинуваченого, про що надано нотаріально засвідчений договір, висновок органу пробації щодо можливого виправлення без позбавлення волі, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_9 без реального відбування покарання та наявність підстав для звільнення від відбування покарання з іспитовим строком та застосовує статті 75, 104 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.
При цьому, суд враховує, що частиною 3 статті 104 КК України визначено, що іспитовий строк неповнолітньому встановлюється тривалістю від одного до двох років.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Арешт майна в межах даного кримінального провадження не накладався.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосовувався.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 374, 376, 377 КПК України, суд
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі статей 75, 104 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідності з ч.1 ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1