Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/2735/20
Провадження № 1-кп/490/72/2021
У Х В А Л А

03 серпня 2021 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

його захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0004095 про обвинувачення

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Миколаєві, є українцем, громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 15 - частиною 1 статті 115 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

1. Прокурор під час судового засідання просив продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою, спираючись про те, що ризики, що зумовили обрання цього запобіжного заходу та продовження строку його дії, наразі не усунуті на не зменшились.

2. Обвинувачений під час судового засідання заперечував проти задоволення клопотання про продовження строку його тримання під вартою та просив змінити обраний відносно нього запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Він зазначав, що його належна процесуальна поведінка може бути забезпеченою шляхом застосування до нього менш суворого запобіжного заходу.

Захисник під час судового розгляду кримінального провадження також вважав, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню, а обвинуваченого слід звільнити з-під варти.

Встановлені судом обставин із посиланням на докази

1. В провадженні Центрального районного суду міста Миколаєва перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 15 - частиною 1 статті 115 Кримінального Кодексу України.

В межах цього кримінального провадження ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину за таких обставин

19 листопада 2019 року близько 19-00 години, більш точного часу під час проведення досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прийшли до кафе, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де присіли за столик та почали вживати алкогольні напої. В цей час до зазначеного кафе прийшов ОСОБА_4 , який зайшов до приміщення вказаного розважального закладу, підійшов до ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , з якими ОСОБА_4 розпочав конфлікт, завдавши удару рукою в область потилиці ОСОБА_8 та за останнього вступився ОСОБА_7 , який почав робити зауваження ОСОБА_4 . Після чого у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків.
Далі ОСОБА_4 , розуміючи, що довести свій злочинний умисел на умисне вбивство без знаряддя скоєння злочину не представиться можливим, так як зрозумів, що за ОСОБА_7 може вступитись ОСОБА_8 , ОСОБА_4 вирішив відшукати знаряддя скоєння умисного вбивства ОСОБА_7 , для чого покинув приміщення кафе та віднайшов у невстановленому в ході проведення досудового розслідування місці кухонний ніж, який порахував зручним знаряддям скоєння злочину - умисного вбивства ОСОБА_7 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , віднайшовши кухонний ніж, 19.11.2019 близько 19-40 год., більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось можливим, прийшов до кафе, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де за столиками у приміщенні вказаного закладу сиділи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на умисне вбивство ОСОБА_7 , ОСОБА_4 відкликав останнього з приміщення кафе на вулицю.
Далі, ОСОБА_7 , вийшовши із кафе на вулицю, почав рухатись у бік ОСОБА_4 .. Останній, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та їхню суспільну небезпеку, свідомо допускаючи можливі наслідки, утримуючи в правій руці заздалегідь заготовлений їм кухонний ніж з рукояткою світло-зеленого кольору, який порахував зручним знаряддям вчинення злочину, що володіє достатніми властивостями для досягнення свого умислу - умисного вбивства ОСОБА_7 , ОСОБА_4 зблизився із останнім та завдав ОСОБА_7 один удар ножем в область життєво важливого органу - лівої сторони шиї, пошкодивши тим самим внутрішню яремну вену.
Після цього ОСОБА_4 , вважаючи, що нанесений ним удар в область шиї ОСОБА_7 , призведе до тяжких наслідків у вигляді смерті останнього, виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, а саме - умисного вбивства ОСОБА_7 , місце злочину швидко покинув та повернувся лише згодом, коли усвідомив наслідки скоєного.
Після спричинених тілесних ушкоджень ОСОБА_7 автомобілем швидкої медичної допомоги був доставлений до Миколаївської міської лікарні № 3.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи у ОСОБА_7 має місце тілесне пошкодження у вигляді колото-різаної рани шиї зліва з пошкодженням внутрішньої яремної вени, по ступеню тяжкості дані тілесні пошкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

2. В межах цього кримінального провадження 19 листопада 2020 року ОСОБА_4 був затриманий.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 21 листопада 2020 року відносно ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Подальшими ухвалами слідчих суддів Центрального районного суду міста Миколаєва під час досудового розслідування строк тримання обвинуваченого під вартою продовжувався неодноразово, востаннє - до 19 травня 2020 року.

Далі строк тримання обвинуваченого під вартою продовжувався ухвалами суду, востаннє - ухвалою від 11 червня 2021 року - до 09 серпня 2021 року.

Отже, на теперішній час ОСОБА_4 перебуває під вартою 08 місяців 16 днів.

3. Обираючи відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та продовжуючи строк його дії, суд виходив з того, що обвинувачений може переховуватись від суду та вчинити інший злочин.

4. Наразі судом здійснюється дослідження доказів у справі, зокрема - судом допитаний потерпілий, свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , відповідно до встановленого порядку, у судовому засіданні оголошена перерва для надання сторонам можливості надати суду документи.

4.1. При цьому потерпілий під час судового розгляду кримінального провадження зазначав, що наразі претензій до ОСОБА_4 не має, проти його звільнення з-під варти не заперечує, притягненні його до кримінальної відповідальності не бажає. Потерпілий також виклав обставини кримінального провадження, які не повною мірою збігаються з обставинами, що є викладені в обвинувальному акті.

4.2. Свідок ОСОБА_8 під час судового розгляду кримінального провадження також виклав обставини кримінального правопорушення; викладені ним обставини не є такими, що збігаються із наведеними в обвинувальному акті

5. З матеріалів справи, зокрема, з показів свідка ОСОБА_9 , вбачається, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, проживає з матір`ю, за місцем проживання характеризується позитивно.

6. Під час здійснення кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 свої обов`язки виконував; застосованих відносно нього обмежень не порушував; порушень встановлених для нього обмежень не допускав; здійсненню кримінального провадження не перешкоджав.

Положення закону, якими керувався суд під час постановлення ухвали.

1. Відповідно до частини 1 статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під ставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені дії.

При цьому відповідно до частини 3 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя має переконатись, що жоден більш м`який, ніж запропонований слідчим, запобіжний захід не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

2. Відповідно до частини 1 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України запобіжними заходами є:

1)особисте зобов`язання;

2)особиста порука;

3)застава;

4)домашній арешт;

5)тримання під вартою.

Відповідно до статті 179 цього Кодексу особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Відповідно до статті 180 Кримінального Процесуального Кодексу України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Відповідно до частини 1 статті 182 Кримінального Процесуального Кодексу України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

При цьому відповідно до частини 5 цієї статті розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 181 Кримінального Процесуального Кодексу України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

3. Відповідно до частини 1 статті 183 Кримінального Процесуального Кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Зі змісту статті 7 Закону України "Про попереднє ув`язнення" сутність цього запобіжного заходу полягає у триманні осіб у встановлених для цього місцях, які забезпечують їх ізоляцію, постійний нагляд за ними і роздільне тримання їх у порядку, передбаченому статтею 8 цього Закону.

4. Відповідно до статті 199 Кримінального Процесуального Кодексу України строк тримання під вартою може бути продовженим у разі наявності вказаних вище обставин та додаткового доведення того, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали не є можливим, а раніше заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

5. Відповідно до статті 8 Кримінального Процесуального Кодексу України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Окрім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року Конвенція про захист прав та основоположних свобод /далі - Конвенція/ та практика Європейського суду з прав людини визнаються в Україні джерелом права

5.1. Відповідно до визначеного Європейським судом з прав людини поняттям під час вирішення питання щодо запобіжного заходу під обґрунтованою підозрою слід розуміти добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

-можна перевірити у судовому розгляді;

-спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Добросовісним можна вважати припущення, яке висунуте компетентним органом у встановленому законом порядку та ґрунтується на підході до справи, що характеризується правдивістю, сумлінністю та ретельністю.

5.2. Відповідно до правової позиції, що сформована Європейським Судом з прав людини, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Також суд вказав, що пункт 3 статті 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Європейський суд з прав людини судом також відзначає, що "ризик втечі або уникнення правосуддя" зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти.

Далі відзначається, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання".

/див. рішення у справі "Тодоров проти України" від 12.01.2012 року, "Пунцельт проти Чехії", "Харченко проти України" та інші/

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (рішення від 26.06.1991 року), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п.51).

5.3. Європейський Суд з Прав Людини у своїй практиці обґрунтував підхід, відповідно до якого тримання особи під домашнім арештом, так само, як й триманні її під вартою, є позбавленням свободи у розумінні статті 5 Конвенції /див., окрім іншого, рішення у справах "Гуццарді проти Італії" (пункти 92 - 95); "Бузаджі проти Республіки Молдова" (пункти 103 - 110); "Корбан проти України (пункти 138 - 139) та інші/.

При цьому Європейський Суд з Прав Людини зазначає, що в більшості випадків домашній арешт передбачає меншу кількість обмежень та менший ступінь страждань та незручностей для затриманого, ніж звичайне ув`язнення у відповідній установі. Але цю обставину Європейський Суд з Прав Людини пов`язує з особливостями режиму, але - не з сутністю становища ув`язненого. /див., окрім іншого, рішення у справі "Бузаджі проти Республіки Молдова" (пункти 111 - 114); "Корбан проти України (пункти 138 - 139)/

6. Відповідно до частини 5 статті 194 Кримінального Процесуального Кодексу України обираючи запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, суд зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

1)прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2)не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3)повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4)утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5)не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6)пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7)докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8)здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9)носити електронний засіб контролю.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Повертаючись до обставин цієї справи, суд відзначає таке.

І……Щодо обґрунтованості підозри.

1. Припущення органів досудового розслідування у частині того, що в цьому випадку той чи інший злочин відносно ОСОБА_7 (у той чи інший спосіб) був вчинений, та до вчинення такого злочину у тій чи іншій мірі є причетним ОСОБА_4 , наразі залишається обґрунтованим, адже воно підтверджується показами самого обвинуваченого, а також - відомостями, що містяться у показах потерпілого та свідка ОСОБА_8 .

2. В той же час, припущення органів досудового розслідування про те, що відносно ОСОБА_7 був вчинений саме вказаний в обвинувальному акті відносно ОСОБА_4 злочин та саме за вказаних в обвинувальному акті обставин, не може бути розціненим, як таке, що ґрунтується на підході до справи, що характеризується правдивістю, сумлінністю та ретельністю, адже вони не враховують значну частину відомостей, що мали стати "інформативною основою" для складання як повідомлення про підозру, так й - обвинувального акту.

З огляду на це слід прийти до висновку про те, що наразі висунута ОСОБА_4 підозра у вчиненні злочину для вирішення питання про доцільність подальшого перебування обвинуваченого під вартою є "обґрунтованою" лише в частині припущення про вчинення ним певних дій відносно ОСОБА_7 та "не є обґрунтованою" в частині їх інтенсивності та юридичного значення.

ІІ……В той же час, суд не може завершити судовий розгляд, оскільки наразі можливість отримання інформації про характер та обсяг вчинених обвинуваченим відносно ОСОБА_7 дій не є вичерпаною.

ІІІ……Говорячи про ризики вчинення обвинуваченим дій, запобігти спробам вчинення яких покликаний запобіжний захід, суд відзначає таке.

1. Вагомість врахованого судом ризику того, що обвинувачений може переховуватись від суду, ґрунтувалась на тезі про обґрунтованості твердження органів досудового розслідування про вчинення саме вказаного ним злочину.

Проте, наразі, як доведено вище, таке твердження не може вважатись належним чином обґрунтованим.

З огляду на таке, а також - на те, що обвинувачений має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, суд вважає, що цей ризик суттєво зменшився.

2. Вагомість врахованого судом ризику того, що обвинувачений може вчинити новий злочин, ґрунтувалась на припущенні про вчинення ним протиправних дій відносно ОСОБА_7 , які не можуть бути логічно поясненими.

Наразі підстави для сумнівів в обґрунтованості припущення про вчинення обвинуваченим певних дій відносно ОСОБА_7 немає.

В той же час суд відзначає, що актуальність такого ризику відповідає ступеню інтенсивності відповідних дій, припущення про яку наразі не можна вважати обґрунтованою.

Отже, вказаний ризик також зменшився.

3. Прокурор стверджує про наявність ще одного ризику, а саме - ризику впливу обвинуваченого на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні.

Але цей ризик наразі є відсутнім взагалі, адже потерпілий та ключовий свідок наразі є допитаними та зміст їх показів, з урахуванням позиції обвинуваченого, позбавляє будь-якого сенсу будь-які спроби впливу на них із боку обвинуваченого.

4. До того ж, обвинувачений, дотримуючись встановленого відносно нього режиму протягом тривалого строку, поза розумним сумнівом заслуговує на пом`якшення умов його тримання.

За такого суд вважає, що підстави для подальшого тримання обвинуваченого під вартою є відсутніми, а обраний відносно нього запобіжний захід слід змінити на менш суворий - цілодобовий домашній арешт.

Отже, клопотання прокурора та захисту підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 369-372; 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора та захисту - задовольнити частково
Змінити обраний відносно ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у житлі за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши йому залишати це житло цілодобово.

Покласти на ОСОБА_4 , окрім загального обов`язку з`являтись до суду за першим викликом, такі обов`язки:

-не залишати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за винятком випадків звернення за медичною допомогою та явки до суду;

-повідомляти суд про засоби зв`язку та їх зміну;

-утримуватися від спілкування у будь-який спосіб особисто або через третіх осіб із потерпілими у справі та особами, що зазначені у реєстрі досудового розслідування, як свідки, окрім випадків, коли такі є його близькими родичами;

-носити електронний засіб контролю

Строк дії ухвали встановити в 2 місяці - до 3 жовтня 2021 року.

ОСОБА_4 негайно доставити до житла за адресою: АДРЕСА_1 , після чого звільнити його з-під варти.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ = ОСОБА_10 =