В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000098 за апеляційною скаргою прокурора Березнегуватського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 09 вересня 2020 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Березнегуватк Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, розлученого, утриманців не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого відповідно до положень ст. 89 КК України,
-обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор просить, вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 09 вересня 2020 року, відносно ОСОБА_6 в частині звільнення від відбування покарання скасувати з підстав неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Короткий зміст вироку.
Вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 09 вересня 2020 року, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначено покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та з покладенням відповідно до ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання стосовно речових доказів

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікацію дій, доведеності вини ОСОБА_6 , вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке полягає у безпідставному застосуванні ст. 75 КК України.

На думку апелянта, суд при звільненні обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком, не врахував, що ОСОБА_6 лише частково визнав свою вину, не розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, не відшкодував заподіяну ним шкоду потерпілій, яка внаслідок незаконних умисних дій обвинуваченого отримала тілесні ушкодження.

Вважає, що суд не врахував позицію потерпілої щодо призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .

Зазначає, що дані про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого і до потерпілої, свідчать про те, що рішення про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання є безпідставним.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено, що 26 квітня 2020 року близько 16 год., обвинувачений ОСОБА_6 знаходячись за місцем спільного проживання зі співмешканкою ОСОБА_8 , у належному їй на праві власності будинку, розташованому по АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час сварки, умисно наніс потерпілій два удари у верхню частину носа, спричинивши їй перелом кісток носа та синець на спинці носа. Внаслідок останнього удару ОСОБА_8 втратила рівновагу, впала правим боком на підлогу, та в цей час у неї з носа пішла кров. Відразу до неї підійшов обвинувачений та лівою ногою ударив у ліве стегно, спричинивши фізичний біль. Після цього, розмістившись над ОСОБА_8 застосовуючи фізичну силу, лівою рукою схопив її за комір светру, а правою рукою за праву руку, та шляхом смикання спробував підняти, чим спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді трьох синців на шиї. Далі ОСОБА_6 почав смикати ОСОБА_8 лівою рукою за праве вухо, чим спричинив їй забій м`яких тканин в правій завушній області. Під час вказаних дій ОСОБА_6 правою ногою наніс ОСОБА_8 один удар по ребрам з правої сторони, чим спричинив їй фізичний біль. Не зупиняючись на досягнутому обвинувачений ОСОБА_6 схопив ОСОБА_8 обома руками за волосся та застосовуючи фізичну силу, почав з силою, проти волі, підіймати її з підлоги. З метою самозахисту ОСОБА_8 почала руками хапати ОСОБА_6 за руки, якими він утримував її за волосся, внаслідок чого обвинувачений припинив свої протиправні дії. Вказаними умисними діями обвинувачений заподіяв потерпілій ОСОБА_8 : перелом кісток носа, синець на спинці носа, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; три синці на шиї, забій м`яких тканин в правій завушній області, тобто легкі тілесні ушкодження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 , судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку вимог апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Фактичні обставини справи та кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України, апелянтом не оспорюються, внаслідок чого, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевірялись.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши у відповідності до вимог ст. 404 КПК України законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі прокурора, в частині призначення покарання, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання за № 7 від 24 жовтня 2003 року, відповідно до правил ч. 1 ст. 65 КК України, суди повинні призначати покарання у межах, встановлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу, обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, щиро покаялись, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки, неповнолітнім, інвалідам, особам похилого віку, та призначати більш суворе покарання за злочини, вчиненні на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованої групи, тощо.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Призначаючи ОСОБА_6 вид та розмір покарання, суд у вироку врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України є кримінальним проступком, особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, до адміністративної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, обставини вчинення кримінального правопорушення, його наслідки, думку потерпілої яка наполягала на суворому покаранні обвинуваченого, врахував відсутність обставин, які пом`якшують покарання.

Рішення суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на визначений у вироку строк є вірним і достатньо умотивованим, воно узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідає меті покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З цими висновками суд апеляційної інстанції погоджується.

Разом з тим рішення суду про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням є необґрунтованим.
У вироку суду першої інстанції відсутній обґрунтований та підтверджений належними доказами висновок про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, як це передбачено ч. 1 ст. 75 КК України. Вирок суду не містить належного мотивування прийнятого рішення, оскільки одні і ті ж самі обставини враховані судом як при призначенні обвинуваченому покарання, так і при прийнятті рішення про звільнення від його відбування.

Згідно положенням ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим, при цьому необхідно враховувати не тільки дані про особу обвинуваченого і обставини, які пом`якшують покарання і свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання, але й ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи із особливостей і обставин його вчинення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в абзаці 1 п. 3 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочину (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного із співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Мотивуючи можливість застосування до обвинуваченого положення ст. 75 КК України, суд першої інстанції у вироку зазначив, що обвинувачений не є суспільно небезпечною особою, врахував обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме поведінку потерпілої, яка спровокувала конфлікт та відсутність негативних наслідків вчиненого кримінального правопорушення.
Однак, суд першої інстанції фактично не врахував дані щодо особи обвинуваченого.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 відповідно до положень ст. 89 КК України є раніше судимим, разом з тим, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення в тому числі і тяжких злочинів. Однак, попри застосовування раніше до нього інститутів звільнення від відбування покарання з випробовуванням, останній належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став, не вчиняв жодних дій щодо примирення з потерпілою, яка наполягала на його суворому покаранні, не відшкодував заподіяну їй шкоду, а також не розкаявся.

Посередня характеристика обвинуваченого, у сукупності з іншими, зазначеними вище даними про його особу, не свідчать про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання.

Враховуючи викладене, апеляційний суд визнає помилковим висновок суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбуття покарання, з застосуванням ст. 75 КК України.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, а саме, застосував закон - ст. 75 КК України щодо звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, який не підлягав застосуванню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судових рішень, зазначених у ч. 1 ст. 392 КПК України, при розгляді справи в апеляційному суді є неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції у частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність застосуванням закону, який не підлягав застосуванню, з ухваленням в цій частині свого вироку відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 413, 420, 424, 426, 532 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора Березнегуватського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 09 вересня 2020 року, стосовно ОСОБА_6 в частині звільнення від відбування покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині свій вирок.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 125 КК України із призначенням покарання у виді 1 року обмеження волі.
Строк покарання ОСОБА_6 обчислювати з часу його затримання після звернення вироку до виконання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Копія вироку суду апеляційної інстанції підлягає врученню засудженому та прокурору негайно після його проголошення. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а тим, що не були присутні в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий:

Судді: