Дата документу 24.01.2022 Справа № 335/9552/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 335/9552/18 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/78/22 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з Хортицьким районним судом м. Запоріжжя,
законного представника обвинуваченого ОСОБА_9 ,
захисника-адвоката ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянула 24 січня 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою законного представника потерпілого ОСОБА_12 ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2020 рокупро звільнення від кримінальної відповідальності

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого повну загальну освіту, студента 2 курсу економіко-технологічного відділення Торгового коледжу Запорізького національного університету, не одруженого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття даного кримінального провадження.

Встановлені ухвалою суду першої інстанції обставини:

13 березня 2018 року, приблизно о 13 годині 10 хвилин, неповнолітній ОСОБА_11 , маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень, діючи на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_12 , під час лайки, перебуваючи у коридорі 2-го поверху головного корпусу Запорізького електротехнічного коледжу Запорізького національного технічного університету, що розташований за адресою: місто Запоріжжя, проспект Соборний, буд.194, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, наніс один удар кулаком своєї правої руки в область лівого ока неповнолітньому ОСОБА_12 , внаслідок чого відповідно до висновку експерта спричинив потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді гематоми лівої ділянки очної ямки, які кваліфікуються як легке тілесне ушкодження.
Вказані умисні дії ОСОБА_13 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_13 подав письмове клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження відносно нього за ч.1 ст.125 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений вказане клопотання підтримав повністю, просив його задовольнити та звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження, оскільки він вперше притягується до кримінальної відповідальності за вчинення невеликої тяжкості злочину, по якому вже минули строки давності на підставі ст.49 КК України.

В судовому засіданні прокурор не заперечувала проти задоволення клопотання захисника.
Законний представник потерпілого та представник потерпілого заперечували проти звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2020 року:
клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_11 про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Звільнено обвинуваченого ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000736 від 16.03.2018 року відносно ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, закрито у зв`язку із звільненням його від кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.
Цивільний позов ОСОБА_12 та представника ОСОБА_7 залишено без розгляду, роз`яснивши останнім право звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Вимоги і узагальненні доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі законний представник потерпілого зазначає, що в судовому засіданні 13.08.2019 року при оголошенні вступної промови потерпіла сторона звернула увагу на необхідність в ході судового слідства дослідити висновки судово-медичної експертизи № 644 від 23.05.2018 року та № 315/к від 19.07.2018 року та показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 з метою всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження. Дослідження вказаних доказів є необхідним, оскільки потерпіла сторона не погоджується з кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_11 за ч.1 ст.125 КК України та вважає, що його дії містять ознаки умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке спричинило тривалий розлад здоров`я та значну стійку втрату працездатності потерпілого тобто за ч.1 ст.122 КК України, що відповідає первинній кваліфікації органом досудового розслідування при відкритті кримінального провадження та внесенні відповідних відомостей до ЄРДР. Звертає увагу на те, що відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст.122 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості, за який звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності становить 5 років. Отже, можливість прийняття рішення щодо звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_11 за умисне спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень можливе після 13.03.2023 року.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Позиції учасників судового провадження.

Представник потерпілого та його законний представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні висловив заперечення вимогам апеляційної скарги потерпілої сторони, пославшись на законність та обґрунтованість ухвали суду.
Обвинувачений, його захисник та законний представник у судовому засіданні вказали про законність оскаржуваної ухвали.

В судове засідання апеляційної інстанції потерпілий, будучи належним чином повідомленим про час і дату судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, а тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутністю потерпілого, що не суперечить положенням ч.4 ст.405 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали.

Відповідно до вимог ч.1ст.404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги законного представника потерпілого щодо безпідставного застосування судом першої інстанції положень ст.49 КК України та звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, апеляційний суд виходить з наступного.

Так, відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Застосування інституту давності обумовлене зменшенням суспільної небезпечності кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила внаслідок спливу певного проміжку часу.

Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Чинна ч.1 ст.49 КК України передбачає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст.12 КК України, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч.1 ст.49 КК України диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Відповідно до приписів п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.285, ч.4 ст.286, ч.3 ст.288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

Зокрема, суд встановлює наявність певного обвинувачення, закінчення відповідних строків, передбачених ст.49 КК України, і за таких умов зобов`язаний задовольнити клопотання обвинуваченого або сторони захисту про звільнення від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №12 "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

При апеляційному розгляді колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції виконав зазначені вимоги закону, перевірив передбачені ст.49 КК України підстави для звільнення особи від кримінальної відповідальності, врахував доводи обвинуваченого його захисника, за ініціативою яких вирішувалося питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, заслухав думку прокурора, який також не заперечував проти клопотання захисника, заперечення потерпілої сторони, прийняв обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_11 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, яке було вчинено ним 13 березня 2018 року, та згідно ст.12 КК України відносилось до злочинів невеликої тяжкості.

На час вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення та постановлення районним судом ухвали, положення ст.12 КК України та ст.49 КК України діяли в редакції Законів № 4025-VI від 15 листопада 2011року та № 1183-VII від 8 квітня 2014 року відповідно.

На час перегляду 24 січня 2022 року в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, положення вказаних статей зазнали змін та діяли в редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року.

Відповідно до приписів ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувався ОСОБА_11 згідно з нормами ст.12 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) є кримінальним проступком, за вчинення якого передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року.

Разом з тим, згідно з ч.2 ст.49 КК України (у редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років.

За умови відсутності факту ухилення ОСОБА_11 від слідства або суду, строк давності для звільнення його від кримінальної відповідальності згідно з приписами ч.1 ст.49 КК України (у редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) становить два роки з дня вчинення ним кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, і до дня набрання вироком законної сили.

Отже, як вірно було встановлено місцевим судом, з дня вчинення ОСОБА_11 інкримінованого кримінального правопорушення, тобто з 13 березня 2018 року, на момент постановлення оскаржуваної ухвали минуло більше двох років.

При цьому, колегія суддів наголошує, що в матеріалах справи відсутні будь-які дані з приводу ухилення ОСОБА_11 від досудового розслідування та суду у даному кримінальному провадженні, а також вчинення останнім нового кримінального правопорушення, що засвідчує безперервність перебігу строків давності за ст.49 КК України.

Правильність звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст.49 КК Україниузгоджується із висновками Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного у постанові ЄУ № 328/1109/19 (провадження 51-5464кмо20) від 5 квітня 2021 року, та у постанові ЄУ 521/8873/18 (провадження 51-413кмо21) від 6 грудня 2021 року.

Отже, попри загальні доводи апеляційної скарги потерпілої сторони стосовно бажання притягнути ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності, такі доводи у контексті положень ст.49 КК України є безпідставними, оскільки не спростовують висновки суду щодо спливу строку давності, що перешкоджає подальшому кримінальному переслідуванню ОСОБА_11 .

Доводи апелянта про необхідність змінити правову кваліфікацію дій обвинуваченого з ч.1 ст.125 КК України на ч.1 ст.122 КК України є безпідставними, оскільки не узгоджуються з вимогами ст.377 КК України щодо судового розгляду лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Згідно з положеннями ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

За таких обставин суд вправі провести розгляд провадження лише в межах висунутого обвинувачення, згідно з яким злочин, передбачений ч.1 ст.122 КК України не інкримінувався ОСОБА_11 .

Отже, всупереч тверджень апелянта, суд дотримався вимог ст.49 КК України та розглянув клопотання про звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності з дотриманням вимог процесуального закону, а саме невідкладно з прийняттям рішення, що виключало будь-яке подальше провадження по справі.

Звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності за наявності настання спливу строків давності, передбачених ч.1 ст.49 КК України та згоди обвинуваченого на таке звільнення, було обов`язком суду першої інстанції.

Клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності місцевим судом розглянуто з дотриманням вимог ч.4 ст.286 КПК України щодо невідкладності розгляду поданого стороною захисту клопотання.

Таким чином, неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування судового рішення, у апеляційній скарзі не наведено, а тому підстави для її задоволення відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу законного представника потерпілого ОСОБА_12 ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2020 року, якою кримінальне провадження відносно ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, закрито у зв`язку із звільненням його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, п.1 ч.2 ст.284 КПК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4