ЄУН № 336/3461/20
пр. № 1-кп/336/185/2022
УХВАЛА
Іменем України
17 лютого 2022 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , розглянувши в відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні за звинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Лисогірка Запорізького району Запорізької області, не одруженого, не працюючого, який зі слів мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, у скоєнні злочинів, передбачених ст. 190 ч. 2, ст. 185 ч. 2, ст. 185 ч. 3 КК України,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває об`єднане кримінальне провадження з обвинувальними актами за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ст. 190 ч. 2, ст. 185 ч. 2, ст. 185 ч. 3 КК України.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з посиланням на те, що ОСОБА_4 неодноразово судимий, в провадженні суду перебуває інше кримінальне провадження щодо нього, він переховувався від суду та був оголошений у розшук, крім того, у грудні 2021 року ОСОБА_4 вже був засуджений за скоєння злочину, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України, хоча вирок суду і не набрав законної сили.

Обвинувачений та його захисник у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою просили відмовити, вказуючи, що ризики, на які посилався прокурор, не доведені, обвинувачений не ухилявся від суду, просили обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою фактичного проживання. Обвинувачений вказував, що він не з?являвся в судові засідання, оскільки йому погрожували працівники поліції, які також приїздили до його родичів, збирали фіктивні довідки та надавали їх суду.

Потерпіла покладалась на розсуд суду, представник потерпілої підтримав клопотання прокурора, вказуючи, що він брав участь в розгляді справи попереднім складом суду та обвинувачений не виконував покладених на нього обов?язків, не з?являвся до суду, достовірно знаючи про слухання справи.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу суд виходить з наступного.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.12.2021 року ОСОБА_4 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20 лютого 2022 року включно.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказував, що необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також є достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.
При вирішенні клопотання суд виходить з того, що ОСОБА_4 є раніше неодноразово судимим (дев?ять разів) за скоєння злочинів проти власності, востаннє звільнився з місць позбавлення волі у серпні 2019 року та обвинувачується наразі у скоєнні кількох злочинів проти власності по кільком кримінальним провадженням.

Крім того, вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 09.12.2021 року ОСОБА_4 був засуджений за скоєння злочину, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України та звільнений від відбування покарання з випробуванням (вирок суду не набрав законної сили, адже наразі прокурором подано апеляцію на зазначений вирок).

Судом обвинувачений у цьому кримінальному провадженні оголошувався у розшук.

Посилання ОСОБА_4 на те, що йому погрожували працівники поліції та саме з цим пов?язана його неявка в судові засідання, суд оцінює критично, адже ОСОБА_4 з цього приводу з будь-якими заявами до правоохоронних органів не звертався.

Також суду і не було надано стороною захисту доказів щодо наявності у ОСОБА_4 стійких соціальних зв`язків та постійного місця проживання, адже обвинувачений вказував на наявність у нього зареєстрованого місця проживання, яке відрізняється від фактично, однак, не надав суду документів на підтвердження наявності будь-якого житла, в якому б він міг мешкати на законних підставах.

За таких обставин, враховуючи кількість злочинів, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_4 , суд вважає, що відомості про особу обвинуваченого та його поведінка безумовно підтверджують наявність ризику переховування від суду, а рівно і скоєння інших злочинів.

Такі ризики у сукупності є достатньо вагомими для подальшого застосування щодо ОСОБА_4 найбільш суворого запобіжного заходу, враховуючи, що судом наразі не розпочато дослідження доказів.

Інші альтернативні запобіжні заходи, на думку суду, не здатні забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

На переконання суду продовження строку тримання під вартою не суперечить вимогам статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який в цьому випадку полягає у необхідності забезпечення права учасників справи на розгляд справи у розумний строк та усунення небезпеки вчинення протиправних діянь обвинуваченим та, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Керуючись ст. 314, 315, 331 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ст. 185 ч. 2, 3, ст. 190 ч. 2 КК України, задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 18 квітня 2022 року включно.

Ухвала суду в частині продовження строку дії запобіжного заходу може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом п?яти днів після її оголошення через суд, який її ухвалив.

Суддя ОСОБА_1