ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 616/658/21 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/3366/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Незаконне заволодіння транспортним засобом
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
розглянувши в режимі відеоконференції у судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Великобурлуцького районного суду Харківської області від 20 жовтня 2021 року про зміну запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 , -
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Нижній Бурлук Шевченківського району Харківської області, громадянину України, українцю, з середньою освітою, який не одружений, не працює, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 01.11.2011 року Шевченківським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;
- 12.11.2012 року Шевченківським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі. 30.05.2013 року у зв`язку з переглядом даного вироку Апеляційним судом Харківської області призначено 3 роки 1 день позбавлення волі. 02.10.2014 року на підставі ст. 81 КК України звільнений від відбуття покарання умовно-достроково на строк 1 рік 10 місяців 16 днів;
- 08.05.2015 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 407 КК України до арешту строком на 2 місяці;
- 07.10.2015 року Козелецьким районним судом Чернігівської області за ч. 4 ст. 407 КК України до покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні строком на 10 місяців, на підставі ст. 71 КК України остаточно призначено покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком 12 місяців. 18.01.2016 року Апеляційним судом Чернігівської області у зв`язку з переглядом вироку Козелецького районного суду Чернігівської області від 07.10.2015 року, визначено строк покарання відбутим повністю, звільнено з-під варти;
- 22.06.2016 року Козелецьким районним судом Чернігівської області за ч. 4 ст. 407 КК України до 3 років позбавлення волі, 03.05.2018 року звільнений від відбування покарання умовно-достроково строком на 10 місяців 29 днів,
який органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, змінено запобіжний захід у виді домашнього арешту на запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 18 грудня 2021 року із визначенням суми застави у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 47580 грн.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вказав на те, що змінилися обставини, передбачені ст. 178 КПК України, оскільки встановлені факти невиконання обов`язків покладених на обвинуваченого при застосуванні іншого раніше обраного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, а саме те, що він змінив місце проживання, не повідомивши про це прокурора чи суд, та не прибув за викликом у судове засідання.
Також суд вказав на існування ризиків, передбачених ст.177 КК України, а саме: незаконно впливати на потерпілого, свідків, переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. При цьому судом враховано, що судовий розгляд ще не розпочато, не допитано свідків, обвинуваченого, потерпілого, не досліджено письмові докази, а також тяжкість покарання, що загрожує в разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою реєстрації із забороною покидати місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Посилається на те, що ризики, заявлені у клопотанні прокурора ним не доведені та не підтверджені в суді. Також прокурором не доведена неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу. Крім того зазначає, що обвинувачений активно співпрацює зі слідством, надає покази, не має наміру переховуватися від слідства та суду, буде з`являтися на першу вимогу, знищувати докази або вчиняти нові злочини не має наміру, а крім того, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки.

Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги його захисника, клопотань про слухання справи з його участю до суду апеляційної інстанції не подавав.
Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема можливість переховування від суду, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на потерпілого, свідків, суд бере до уваги, що судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не розпочато, не допитано свідків, обвинуваченого, потерпілого, не досліджено письмові докази, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, санкція передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, які зазначені в обвинувальному акті, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
При цьому, саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
Між тим, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше судимий, офіційно не працевлаштований, тобто не має постійного джерела доходу, не одружений, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про існування ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.
Доводи апеляційної скарги про те, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є суб`єктивними, оскільки повністю спростовуються даними матеріалів судового провадження та висновками суду, що зазначені в оскаржуваній ухвалі.
Доводи захисника про те, що прокурором не доведена неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції встановленіфакти невиконання обов`язків покладених на обвинуваченого при застосуванні іншого раніше обраного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, а саме те, що він змінив місце проживання, не повідомивши про це прокурора чи суд, та не прибув за викликом у судове засідання.
Доводи захисника про те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки в даному конкретному випадку недостатньо свідчать про належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних прав та обов`язків, в разі обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції про зміну запобіжного заходу, обраного стосовно ОСОБА_8 у виді домашнього арешту на запобіжний захід у виді тримання під вартою та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст. 177, ст. 178, ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Великобурлуцького районного суду Харківської області від 20 жовтня 2021 року про зміну запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: