Справа № 373/879/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/99/2021 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 серпня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та прокурора Переяслав-Хмельницького відділу Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2020 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сукпак Кизилського району Тувінської республіки Російської Федерації, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, 02 серпня 2015 року близько 14 год. 55 хв. ОСОБА_7 керуючи технічно справним автомобілем марки «Geely SK», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Богдана Хмельницького в напрямку вул. Шкільної в м. Переяслав-Хмельницькому Київської області, маючи намір здійснити поворот ліворуч на під`їздну дорогу до вул. Ворошилова, перед початком руху та зміною напрямку руху до вул. Ворошилова не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, на що в нього не було перешкод, почав здійснювати маневр повороту ліворуч з виїздом на зустрічну смугу руху, чим порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України. При цьому не надав переваги в русі транспортним засобам, що рухалися по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч, а саме, мотоциклу марки «MV Agusta Brutale», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався в зустрічному напрямку прямо, виїхав на смугу зустрічного руху, де в порушення вимоги п.16.13 Правил дорожнього руху України допустив зіткнення із вищезазначеним мотоциклом.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла марки «MV Agusta Brutale», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_10 згідно висновку експерта №47 від 25 березня 2016 року отримав тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.
Порушення обвинуваченим ОСОБА_7 п.п 10.1 та 16.13 Правил дорожнього руху України перебувають в прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали.
Вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. На підставі ст.75 КК України звільнено його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням і встановити іспитовий строк 3 (три) роки. На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 3000 (три тисячі) гривень 00 коп. за лікування, 109 490 (сто дев`ять тисяч чотириста дев`яносто) гривень 00 коп. витрат на придбання лікарських засобів, а всього 112 490 (сто дванадцять тисяч чотириста дев`яносто) гривень 00 коп. матеріальної шкоди та 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень 00 коп. моральної шкоди. В задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз в розмірі 7737 (сім тисяч сімсот тридцять сім) гривень 24 копійок. Вирішено питання стосовно речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 08 липня 2020 року і закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Апелянт звертає увагу на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Зокрема, суд, вмотивовуючи своє рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтував своє рішення показаннями свідків і потерпілого, а також письмовими доказами. Однак, на думку захисника, вина обвинуваченого поза будь-яким сумнівом не доведена, а докази, які були досліджені в ході судового розгляду, не узгоджуються між собою та містять суттєві суперечності, що вплинуло на хибні висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 . Крім того, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме: висновок інженерно-транспортної експертизи № 5-01/698 від 07.09.2015; висновок транспортно-трасологічної експертизи № 05-01/700 від 01.09.2015; висновок інженерно-транспортної експертизи № 19/8-02/839 від 12.07.2016. Крім того, висновок суду про те, що навіть за умови, коли мотоцикл не перебував у полі зору ОСОБА_7 , який перебував за кермом автомобіля, останній повинен був діяти у відповідності до вимог п.10.1 та п. 16.3 Правил дорожнього руху України, не підтверджується висновком експерта №19/8-02/839 від 12.07.2016, відповідно до якого, з технічної точки зору, невідповідностей вимогам згаданих пунктів Правил дорожнього руху України в діях обвинуваченого за наведених умов не вбачається.
Крім того, на думку захисника, судом першої інстанції було допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Так, як вбачається з матеріалів провадження, обвинуваченим було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності зі страховою компанією. Втім страхова компанія, з якою обвинуваченим було укладено згаданий договір, всупереч положенням Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не була залучена у провадженні як співвідповідач.
На підставі наведеного, сторона захисту вважає незаконним та необґрунтованим судове рішення, а саме обвинувальний вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 08 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, яке полягає в тому, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону при ухваленні судового рішення є незалучення співвідповідача страхової компанії за позовом потерпілого.
Крім того, суд, визнаючи винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, не роз`яснив обвинуваченому можливість застосувати до нього Законів України «Про амністію у 2014 році» та «Про амністію у 2016 році».
В свою чергу, не погоджуючись з вироком суду першої інстанції прокурор Переяслав Хмельницького відділу Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2020 року в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки. В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що не оскаржуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, апеляційна скарга вноситься через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Апелянт звертає увагу на те, що під час судового розгляду вказаного кримінального провадження установлено, що обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України не визнав, на момент вчинення злочину офіційно ніде не працював, не навчався, жодні збитки не відшкодував, вибачення не просив, відтак не розкаявся. У зв`язку з чим, на думку прокурора, прийняте рішення про застосування ст.75 КК України та звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі є необґрунтованим та не вмотивованим, безпідставним, з врахуванням його особи та ставлення до вчиненого злочину, а відтак це є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Заслухавши доповідь судді,
пояснення захисника ОСОБА_8 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та клопотання, просив їх задовольнити, заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора,
пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який також підтримав апеляційну скаргу захисника та просив її задовольнити, також підтримав клопотання захисника щодо застосування до нього закону «Про амністію у 2016 році», заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора,
пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, проти задоволення клопотання захисника про застосування щодо обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2016 році» не заперечував,
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього ж Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Передослідивши за клопотанням захисника наявні у матеріалах кримінального провадження докази, у відповідності до ч.3 ст.404 КПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, та вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що вказані у вироку та досліджені в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину та доведеності вини у його вчиненні.
Як свідчить аналіз матеріалів кримінального провадження, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, ґрунтується на сукупності зібраних у справі, та належним чином оцінених і наведених у вироку доказів, а саме:
- показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , який свою вину не визнав та показав, що 02 серпня 2015 року возив своїх знайомих Іщуків у справах. Коли їхали по вул. Богдана Хмельницького перед поворотом на так звану «бандитську» дорогу він став, включив показник повороту та пропускав автомобілі по «зустрічці». Декілька автомобілів пропустив, а потім їхав якийсь світлий автомобіль типу пікап на невеликій швидкості та також хотів повертати в ту ж саму вуличку вправо, водій якого подав йому знак, що пропускає його. Інших транспортних засобів по зустрічній смузі руху не бачив, в тому числі і мотоцикла. Почав маневр повороту і майже відразу сильний удар в задню праву дверку. Де взявся мотоцикл, не знає. Водій мотоцикла був без шолома, у футболці та шортах. Його знайомий ОСОБА_11 викликав швидку, бо у нього не було коштів на рахунку. Де дівся автомобіль типу пікап, не знає. Перед поїздкою в ночі працював таксистом, однак виспався після ночі та добре себе почував. Вважає, що оскільки автомобіль типу пікап його пропускав повернути, він і повернув. При цьому через габарити автомобіля типу пікап не міг бачити мотоцикла за ним.
- показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який показав, що 02 серпня 2015 року близько 15 год. їхав на своєму мотоциклі. Збирався продавати його своєму однокласнику, сів, щоб останній раз проїхати. Поїхав без шолому. Їхав із швидкістю близько 68 км на годину. Авто обвинуваченого бачив раніше, воно стояло на зустрічній смузі руху, думав, що пропускає його. Коли вже під`їхав, автомобіль почав повертати ліворуч, часу гальмувати не було, зіткнення відбулося на його смузі руху. Інших автомобілів перед ДТП він не бачив. Раніше перед ним в попутному напрямку їхало якесь авто білого кольору, однак воно звернуло до п`ятої школи. Цивільний позов підтримує в повному обсязі, просить задовольнити;
- показаннями свідка ОСОБА_12 , який показав, що працює водієм на автомобілі «Швидка допомога». Виїздив на виклик з приводу ДТП на вул. Богдана Хмельницького. Зліва лежав потерпілий, мотоцикл за 10 метрів від нього;
- показаннями свідка ОСОБА_13 , яка показала, що працює фельдшером на швидкій допомозі. Виклик щодо дорожньо-транспортної пригоди був на вул. Богдана Хмельницького, 185, біля «бандитської» дороги. Потерпілий лежав головою до лікарні зліва, за 50 метрів на середині зустрічної смуги (на місто). Жгути наклали до них на обидві руки. Було багато крові. Запах алкоголю від нього не відчувався. Він був у свідомості. Сварився, що його підрізали. Говорив, що їхав у сторону Києва. Їй здалося, що він їхав із сторони Києва. У нього були переломи обох рук, вище ліктів;
- показаннями свідка ОСОБА_14 , який показав, що працює лікарем швидкої допомоги. Був виклик на дорожньо-транспортну пригоду з транспортними засобами автомобіль і мотоцикл. Потерпілий був у дуже важкому стані. Автомобіль ніби стояв справа. Мотоцикл ніби на зустрічній. Чи переміщався потерпілий, він не знає. Потерпілий був від мотоцикла метрів за десять;
- показаннями свідка ОСОБА_15 , який показав, що хотів придбати мотоцикл. ОСОБА_16 передав йому реєстраційний талон. Чи був там страховий поліс, він не перевіряв. 02 серпня 2015 року після обіду передав мотоцикл потерпілому. Він поїхав без шолома. Перед дорожньо-транспортною пригодою день їздив на нього, він був справний, гальма працювали. Потерпілий не зміг би набрати великої швидкості, бо по дорозі був «лежачий поліцейський». Від нього до місця дорожньо-транспортної пригоди близько 400 метрів. Йому зателефонували через п`ять хвилин. Автомобіль стояв перпендикулярно до дороги справа, якщо їхати з міста Переяслав-Хмельницького;
- показаннями свідка ОСОБА_17 , який показав, що 02 серпня 2015 року їхав по тротуару на велосипеді. Дорожньо-транспортної пригоди він не бачив. Потерпілий вже лежав на дорозі, головою в бік лікарні, йому скатом перев`язували руки. Автомобіль стояв поперек дороги;
- показаннями свідка ОСОБА_18 , яка показала, що 02 серпня 2015 року в обід почула звук мотоцикла, який швидко наближався, потім удар. Вийшла за ворота і побачила, що біля «бандитської» дороги стояв розвернутий автомобіль, водій мотоцикла лежав по праву сторону в бік Києва. Мотоцикл лежав по правій стороні на Київ, біля узбіччя. Вона зрозуміла, що мотоцикл обганяв автомобіль і не побачив, що виїздить ще один автомобіль з «бандитської» дороги. У автомобілі Прохоренка була жінка, лице було у неї в крові, її також забрала швидка;
- показаннями свідка ОСОБА_19 , яка показала, що чула звук мотоцикла, який дуже шумно наближувався, потім звук удару;
- показаннями свідка ОСОБА_20 , який показав, що в момент дорожньо-транспортної пригоди був в автомобілі обвинуваченого разом зі свою матір`ю. Їхали вони до лікарні. По головній дорозі їхав ніби якийсь автомобіль «кадік», показав, щоб вони проїздили. Вони почали повертати і в них в`їхав мотоцикл, який їхав із сторони вокзалу, ніби по своїй смузі руху;
- показаннями свідка ОСОБА_21 , яка підтвердила, що удар в автомобіль стався, коли вони вже повертали на «бандитську» дорогу;
- поясненнями експерта ОСОБА_22 , який пояснив, що має стаж експерта із 1999 року. Вихідних даних було достатньо. Огляд транспортних засобів проводив він та ОСОБА_23 . Не пам`ятає, чи оглядали місце дорожньо-транспортної пригоди, мабуть не було потреби. Покази також не досліджували, бо поставлені перед ними питання не потребували цього. Висновки трасології для його експертизи важливі. Визначали тим методом, на який вистачало вихідних даних;
- поясненнями експерта ОСОБА_23 , яка пояснила, що має стаж експерта із 2012 року. Вихідних даних для проведення експертиз було достатньо. Вони з експертом Борщевським оглядали транспортні засоби, матеріали кримінального провадження та фото в електронному вигляді з місця дорожньо-транспортної пригоди. Для визначення швидкості мотоцикла не потрібно було оглядати місце ДТП чи показання учасників, це чисто фізичне визначення. Для вирішення цього питання та категоричного висновку одяг та вага водія не потрібна;
- поясненнями експерта ОСОБА_24 , який пояснив, що для проведення транспортно-трасологічної експертизи надавалися постанова, матеріали кримінального провадження та транспортні засоби. Реєстраційні документи не надавалися. Вихідних даних було достатньо. Відповіді на всі питання дані. При проведенні експертизи до уваги бралися і показання свідка ОСОБА_20 щодо можливої наявності автомобіля типу пікап. Водій автомобіля мав змогу уникнути зіткнення.
- поясненнями експерта ОСОБА_25 , який пояснив, що у висновку він зазначив, що водій автомобіля мав можливість уникнути зіткнення, водій мотоцикла не мав. Навіть, якщо був пікап, зіткнення могло бути на його смузі руху; відсутність розмітки на ділянці дороги не впливає на здатність умовно розділити проїзну частину на дві полоси;
Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину також підтверджується дослідженими судом письмовими доказами, а саме:
- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02.08.2015 з відповідним додатком, під час якого було оглянуто місце дорожньо-транспортної пригоди, зафіксовано розташування транспортних засобів, наявних на них пошкоджень, слідів дорожньо-транспортної пригоди (т.3 а.с. 217-235);
- протоколом проведення слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_20 (т.3 а.с. 236-241);
- висновком експерта № 5-01/700 від 01.09.2015 з відповідними додатками (інженерно-транспортна експертиза), відповідно до якого зіткнення транспортних засобів відбулося на смузі руху в напрямку до автодороги «Бориспіль-Дніпропетровськ»; в момент первинного контакту транспортні засоби розташовувалися під кутом 110-120 градусів (т.4 а.с.3-9);
- висновком експерта №5-01/698 від 07.09.2015 (інженерно-транспортна експертиза), відповідно до якого водій автомобіля в заданій дорожній ситуації повинен був діяти у відповідності до вимог п. 10.1 та п. 16.13 ПДР України, при виконанні яких мав технічну можливість уникнути зіткнення з мотоциклом (т.4 а.с. 12-15);
- висновком експерта № 05-01/699 від 21.09.2015 (інженерно-транспортна експертиза), відповідно до якого система робочого гальма, керування та елементи підвіски автомобіля на момент огляду знаходилися в працездатному стані, несправностей, що могли виникнути перед ДТП, не виявлено (т.4 а.с.18-21);
- висновком експертів за результатами судової автотехнічної експертизи № 16292/16293/15-52 від 11.12.2015, відповідно до якого визначена швидкість руху мотоцикла (т.4 а.с. 28-31);
- протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_10 від 16.03.2016 (т.4 а.с. 33-37);
- висновком експерта № 47 від 25.03.2016 (судово-медична експертиза) щодо характеру, локалізації, механізму та часу спричинення, ступеню тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_10 (т.4 а.с. 44-48);
- висновком експерта № 8-02/375 від 28.03.2016 (інженерно-транспортна експертиза), відповідно до якого водій автомобіля в заданій дорожній ситуації повинен був діяти у відповідності до вимог п. 10.1 та п. 16.13 ПДР України, при виконанні яких мав технічну можливість уникнути зіткнення з мотоциклом. Водій мотоцикла повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 ПДР України і не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем (т.4 а.с. 55-57);
- висновком експерта № 8-02/482 від 04.05.2016 (інженерно-транспортна експертиза) щодо систем ножного та ручного гальм, рульового керування мотоцикла, несправностей, що могли виникнути перед ДТП, не виявлено (т.4 а.с.67-70);
- протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_10 від 16.05.2016 з відповідним додатком (т.4 а.с. 73-79);
- протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_10 від 18.05.2016 з відповідним додатком (т.4 а.с. 80-83);
- частково протоколом проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_7 від 16.05.2016 з відповідним додатком в частині розташування автомобіля перед подією, маневру, який здійснювався, та місця зіткнення (т.4 а.с. 87-92);
- висновком експерта № 19/8-02/839 від 12.07.2016 (інженерно-транспортна експертиза), відповідно до якого водій автомобіля в заданій дорожній ситуації повинен був діяти у відповідності до вимог п. 10.1 та п. 16.13 Правил дорожнього руху України, при виконанні яких мав технічну можливість уникнути зіткнення з мотоциклом. Водій мотоцикла повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України і не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем. При умові, що мотоцикл не перебував у полі зору водія автомобіля марки «Geely SK» в момент початку його руху, то з технічної точки зору невідповідностей вимогам п. 10.1 та п. 16.13 Правил дорожнього руху України в діях водія автомобіля не вбачається (т.4 а.с. 99-102).
Проаналізувавши і дослідивши докази в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що, формулюючи висновок про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину суд першої інстанції в повній мірі дослідив матеріали кримінального провадження та дійшов до обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_7 складу інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Щодо доводів захисника про те, що вина обвинуваченого поза будь-яким сумнівом не доведена, а докази, які були досліджені в ході судового розгляду, не узгоджуються між собою та містять суттєві суперечності, що вплинуло на хибні висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку колегії суддів є необґрунтованими.
Так, відповідно до ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ст.85 цього кодексу, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Згідно зі ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Стаття 87 КПК України визначає, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, та містить вичерпний перелік таких підстав.
За нормою ч.2 ст.91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Частина 2 ст.93 цього кодексу передбачає, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшуковик) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Оцінку доказів, відповідно до вимог ст.94 КПК України, дає слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Так, надаючи оцінку щодо належності та допустимості доказів в даному кримінальному провадженні, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, керуючись законом, всебічно, повно та неупереджено дослідив наявні у справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності, тобто дотримався вищевказаних вимог Кримінального процесуального кодексу України у повній мірі.
Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування ст.75 КК України, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, характеризуючі дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, по місцю проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого.
Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання судом не встановлено.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 за № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання у кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, в даному випадку є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Крім того, суд першої інстанції, врахувавши тяжкість вчиненого злочину, дані про особу винного, визнав за можливе звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Так, відповідно до положень ст.75 КК України якщо суд крім випадків за засудження за корупційний злочин при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Пунктом 2 абзацу у Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, тощо.
Врахувавши всі обставини кримінального провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст.ст.75,76 КК України.
На переконання колегії суддів, прийняте судом першої інстанції рішення про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.75 КК України мотивовано належним чином, а тому викладені в апеляційній скарзі прокурор доводи про неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність, а також звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням не спростовують висновків суду щодо можливості виправлення обвинуваченого без реального відбування призначеного покарання, в умовах застосування до нього положень ст.ст.75, 76 КК України.

За наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора оскільки апеляційна скарга не містить належного обґрунтування та переконливих доводів щодо незаконності вироку в частині призначеного покарання та за застосування положень ст.ст.75, 76 КК України.
Крім того, колегія суддів погоджується з доводами захисника про можливість застосування до ОСОБА_7 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Згідно п «в», ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016, підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Відповідно до ст.15 вищезазначеного Закону особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 має на утриманні та вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідно до довідки виконавчого комітету Переяславської міської ради від 30.03.2021 року неповнолітній ОСОБА_26 перебуває на повному догляді, утриманні батька і вихованням сина займається саме батько ОСОБА_7 , а отже останній підпадає під дію п «в», ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 підлягає до часткового задоволення, апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення, а вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 необхідно змінити, звільнивши ОСОБА_7 від призначеного вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2020 року основного покарання за ч.2 ст.286 КК України на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016р.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу прокурора Переяслав-Хмельницького відділу Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 змінити.
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_7 від призначеного вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2020 року основного покарання за ч.2 ст.286 КК України на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4