УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому в межах кримінальних проваджень №0000317, №0000288 апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 3 грудня 2021 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Березнегувате Миколаївської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, утриманців не маючого, офіційно не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , а фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.246, ч.3 ст.286-1 КК України,
-якою продовжено ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 1 лютого 2022 року включно

Учасники судового провадження:

захисник ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить ухвалу суду скасувати, обрати стосовно нього більш м`який запобіжний захід.

Короткий зміст ухвали.
Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів. Обвинуваченому ОСОБА_5 , продовжено строк тримання під вартою до 1 лютого 2022 року включно. Відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений зауважує, що не ухилявся від слідства, був затриманий на місці ДТП та знаходився весь час з працівниками поліції, вважає, що не доведений ризик впливу на свідків, адже він жодного разу не намагався на них якимось чином вплинути. Вказує, що має міцні соціальні зв`язки, проживає з батьками, навчався, до адміністративної відповідальності не притягувався.

Звертає увагу, що в клопотанні прокурора жодним чином не обґрунтовано і не доведено недостатність застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Березнегуватського районного суду Миколаївської області перебувають кримінальні провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.246, ч.3 ст.286-1 КК України.

Ухвалами суду від 15 липня 2021 року та 12 жовтня 2021 року вказані кримінальні провадження призначені до судового розгляду, об`єднані в одне провадження та до обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. В ході судового розгляду прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Ухвалою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 3 грудня 2021 року клопотання прокурора задоволено. Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_5 до 1 лютого 2022 року включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов до висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які послужили застосуванню до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, і запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до матеріалів судового провадження в провадженні Березнегуватського районного суду Миколаївської області перебувають кримінальні провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.246, ч.3 ст.286-1 КК України.

Ухвалами суду від 15 липня 2021 року та 12 жовтня 2021 року вказані кримінальні провадження призначені до судового розгляду, об`єднані в одне провадження та до обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. В ході судового розгляду прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки не зменшилися і продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, пославшись на відомості, що характеризують його особу, обставини вчинення кримінальних правопорушень та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним, прийшов до висновку, що заявлені ризики прокурором продовжують існувати, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч.4 ст.246 та ч.3 ст.286-1 КК України, за які законом передбачено покарання від 5 до 7 років та від 5 до 10 років позбавлення волі, після вчинення дорожньо-транспортної пригоди самовільно залишив місце події, що вказує на намагання приховати свою злочинну поведінку, не одружений, утриманців не має, офіційно не працевлаштований.

Крім того, у даному кримінальному провадженні маються свідки, стосовно яких прокурором заявлено клопотання про виклик до суду, а обвинувачений, будучи обізнаним про їх анкетні дані та місце проживання, може чинити на них вплив з метою зміни наданих на досудовому розслідуванні показань.

Вищенаведене вказує на існування ризиків, передбачених п.п.1 та 3 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема на можливість ОСОБА_5 переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків, а тому висновок суду першої інстанції про продовження існування зазначених ризиків є вірним.

Твердження обвинуваченого про те, що він проживає разом з батьками, та має постійне місця проживання, самі по собі не виключають наявність вищевказаних ризиків та не нівелюють їх.

Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту не є доцільним, оскільки наявність місця проживання не є визначальною обставиною, яка б давала можливість обрати останньому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Крім того ОСОБА_5 вчинив злочин, маючи постійне місце проживання та соціальні зв`язки, тобто батьків, на думку апеляційного суду, вказане свідчить про те, що наявність соціальних зв`язків, не може слугувати стримуючим фактором, та вказує на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КК України.

Також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Враховуючи наведене, є безпідставними доводи апелянта в частині необґрунтованості висновків суду першої інстанції про наявність достатніх підстав вважати що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

З урахуванням злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_5 наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_5 для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Беручи до уваги доведеність обґрунтованості ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушеннях, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, про що просить апелянт.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання про продовження запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 3 грудня 2021 року, якою продовжено ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: