Справа № 638/6017/16-к
Провадження № 1-кс/638/2763/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

заявника ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі судового засідання в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова заяву ОСОБА_4 про відвід прокурора по кримінальному провадженню № 0004276,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із заявою про відвід прокурора, в якій просить відвести процесуального керівника ОСОБА_3 від кримінального провадження № 0004276.

В обґрунтування заяви зазначає, що в провадженні СВ ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження № 0004276 від 14.09.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України, процесуальне керівництво здійснюється прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_5 . Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.05.2021 року задоволено частково його скаргу на бездіяльність посадових осіб Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова, зобов`язано прокурора, що здійснює процесуальне керівництво у вказаному провадженні розглянути його клопотання від 01.03.2021 року у відповідності до ст.220 КПК України з повідомленням про результати розгляду такого клопотання. Однак, ухвалу слідчого судді від 11.05.2021 року виконано не було, з цих підстав він звернувся із заявою до Територіального управління ДБР, яке розташоване у м. Полтава із заявою про вчинення кримінального правопорушення в порядку ст.214 КПК України. Враховуючи те, що особа, яка можливо вчинила правопорушення, передбачене ч.3 ст.382 КК України є одночасно прокурором, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням №0004276, вважає існують обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості прокурора ОСОБА_5 .

В судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав заяву та просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 просила відмовити у задоволенні заяви про відвід, вказуючи на її невмотивованість, вважала такі дії заявника тиском на прокурора.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Надаючи оцінку доводам заяви, визначеній підставі для відводу прокурора (п.3 ч.1 ст. 77 КПК України), слідчий суддя виходить з того, що порядок відводу прокурора від участі у кримінальному провадженні врегульований ч.1 ст. 77 КПК України, відповідно до якої прокурор, слідчий не має права брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, членом сім`ї або близьким родичем сторони, заявника, потерпілого, цивільного позивача або цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому ж провадженні як слідчий суддя, суддя, захисник або представник, свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

Відповідно до ч.1 ст.36 КПК України, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч.1 ст.94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У відповідності до положень ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст.26 КПК України вбачається, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У свою чергу, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Практика Європейського Суду з прав людини щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь - який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (рішення у справі «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

А в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (рішення у справі « Бучинська проти України» заява № 3549/10 від 30 квітня 2015 року, п. 49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803 / 94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України », заява № 42310/04, параграфи 148, 149 ), оскільки тягар доведення можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310 / 04, параграф 150).

В свою чергу, встановлення доказового значення тих чи інших відомостей є правом слідчого, прокурора; закон надає йому можливість оцінювати докази за своїм внутрішнім переконання з урахуванням всіх обставин кримінального провадження (ст. 94 КПК України).

Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з ч.5 ст.80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.

Вмотивованість відводу означає, перш за все, спроможність представлених заявником аргументів обґрунтувати сумніви у неупередженості прокурора, можливість впливу вказаних факторів (підстав) на вирішення даної справи та/або об`єктивну неможливість його участі в цьому кримінальному провадженні. Будь-який учасник кримінального провадження може не погоджуватися з вчиненими діями або постановленими рішеннями прокурора і оцінювати їх з позиції свого процесуального статусу і власного процесуального інтересу. Однак тлумачення таких дій і рішень у сенсі підстав для відводу має базуватися не лише на власному переконанні в їх умисній необ`єктивності, а й на фактичних обставинах, за допомогою яких відповідні обставини стануть очевидними і для судді, який розглядає заяву про відвід.

Враховуючи, що об`єктивних сумнівів щодо упередженості прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004276 від 14.09.2015 за ознаками злочину передбаченого за ч.3 ст.358 КК України в розумінні положень ст.77 КПК України не вбачається, а доводи, викладені в заяві ОСОБА_4 , належного обґрунтування не знайшли, слід дійти висновку, що заява ОСОБА_4 про відвід прокурора задоволенню не підлягає.

Водночас, слідчий суддя зазначає, що непогодження сторони кримінального провадження з процесуальними діями прокурора не є підставою для відводу такого прокурора.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено обґрунтованості заявленого відводу та не доведено упередженості прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 , та як наслідок встановлено, що підстави, згідно із правилами КПК України, для відводу прокурора відсутні.

Керуючись ст. ст. 75, 76, 80, 81, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_4 про відвід прокурора по кримінальному провадженню № 0004276, - залишити без задоволення.

Повний текст ухвали оголосити учасникам судового провадження о 08:00 год. 21.12.2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: