Справа № 357/1340/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.12.2021 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 міста Біла Церква, Київської області в режимі відеоконференції між Білоцерківським міськрайонним судом Київської області та Солом`янським районним судом м. Києва, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000154 від 14.01.2020 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, громадянина України, неодруженого, солдата строкової служби військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

а також ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, працюючого вантажником Філії «Білоцерківський молочний комбінат» ТОВ «Террафуд», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області: ОСОБА_5 ,

захисник адвокат: ОСОБА_6

обвинувачені: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Судом визнано доведеним, що 14.01.2020 приблизно о 05.20 год. ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, перелізли через залізний паркан та проникли на територію ринку по АДРЕСА_3 , де маючи намір на вчинення крадіжки, переслідуючи корисливий мотив, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих, шляхом зриву навісних замків проникли до торгового павільйону № 40-41, звідки намагались вчинити крадіжку належного ОСОБА_7 майна, а саме чоловічого халату фірми «Rukim» розміром ХХL вартістю 1033,33 грн., жіночого спортивного костюму чорного кольору з білими вставками марки «Letticia» розміром XXL, вартістю 1427,67 грн., жіночої піжами марки «GoodLooK» розміром XXL, вартістю 450 грн., жіночої піжами марки «GoodLooK» розміром S та розміром M, вартістю по 500 гривень кожна, загальною вартістю 1000 грн., жіночої піжами марки «Vienetta» розміром L, вартістю 450 грн., жіночої куртки марки «New Color» розміром XXL, вартістю 2562,93 грн., на загальну суму 6823,93 грн.
Вищевказані речі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 винесли з павільйону в руках та відійшовши на відстань приблизно 5 метрів були помічені працівником охорони ринку, після чого злякавшись, покинули викрадене майно та намагались залишити місце вчинення злочину.
Таким чином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з причин, що не залежали від їх волі, не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця.
Отже, своїми діями, які виразились в незаконному замаху на таємне викрадання чужого майна (крадіжка), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у сховище, оскільки особи з причин, що не залежали від їх волі, не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 намагалися завдати потерпілій ОСОБА_7 майнової шкоди на загальну суму 6823,93 грн.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, а саме за ознаками незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у сховище, оскільки особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, а саме за ознаками незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у сховище, оскільки особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням показань обвинуваченого ОСОБА_3 , який будучи допитаним в порядку ст. 351 КПК України в судовому засіданні беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, розкаювався та пояснив, що 14.01.2020 приблизно о 05.20 год. він разом з ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння домовилися вчинити крадіжку з торгівельного павільйону, який розташований на території ринку по АДРЕСА_3 , де перелізли через металевий паркан, підійшли до одного павільйону та зірвавши навісний замок проникли всередину, звідки викрали одяг, який зазначений у формулюванні обвинувачення, з яким останні вийшли з павільйону та були помічені охороною ринка, в наслідок чого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишили викрадені речі, а останні при спробі зникнути з місця вчинення злочину, були затримані та довести свій злочинний намір не змогли до кінця. ОСОБА_3 просив суворо не карати, щиро каявся у вчиненому.
Допитаний в порядку ст. 351 КПК України в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, розкаювався та пояснив, що він 14.01.2020 приблизно о 05.20 год. разом з ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння домовилися вчинити крадіжку з торгівельного павільйону, який розташований на території ринку по АДРЕСА_3 , де перелізли через металевий паркан, підійшли до одного павільйону та шляхом зриву навісних замків проникли всередину, звідки викрали одяг, який зазначений у формулюванні обвинувачення, з яким останні вийшли з павільйону та були помічені охороною ринка, в наслідок чого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кинули викрадені речі, а останні були затримані охороною ринка, у зв`язку з чим довести свій злочинний намір не змогли до кінця. ОСОБА_4 просив суворо не карати, щиро каявся у вчиненому.
Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень, обвинувачені просили суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього злочину, так як повністю погоджуються з встановленими обставинами.
Покази обвинувачених в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумніві суду у правильності розуміння ними змісту обставин, добровільності та істинності їх позицій.
Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилась, просила розглянути справу за її відсутністю, подавши відповідну заву через канцелярію суду, в який також зазначила, що матеріальних та моральних претензій до обвинувачених вона не має.
Так, у порядку ст. 325 КПК України, вирішено питання про можливість розгляду провадження без потерпілої, так як з урахуванням думки учасників судового провадження, є можливим за її відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, у світлі норм ст. 91 того ж Кодексу, а претензій майнового характеру до обвинувачених вона не має.
Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального провадження, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинувачених, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують їх особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинувачених, у відповідності до положень Кримінального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3ст. 349 КПК України.
Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Аналіз норми статті 185 КК України свідчить про відповідальність за таємне викрадення чужого майна.

Таємним вважається викрадення, коли воно вчинюється за відсутності особи, у власності чи під охороною якої знаходилося майно, що викрадається.

З аналізу норми статті 185 КК України вбачається, що крадіжка визнається закінченим злочином з моменту протиправного вилучення майна, коли винна особа отримала реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним (заховати, передати іншим особам, вжити за призначенням тощо).

Визначення того, чи мала особа можливість розпорядитися чи користуватися викраденим майном, вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням характеру майна, місця, з якого воно було вилучено, та інших обставин, які дають змогу констатувати факт розпорядження, користування майном на власний розсуд.

Згідно пунктів 3-4 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», які віднайшли своє відображення у позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 11.09.2019 в справі № 725/2266/18, слідує, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 18.04.2018 у справі № 569/1111/16-к, «проникнення як кваліфікуюча ознака… передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час вчинення розбою. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має… При вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище»… вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення розбою та наявність у особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном».

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19.11.2018 (справа № 205/5830/16-к) визначено, що під поняттям «сховище» розуміється певне місце або територія, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, та мають будь-які засоби охорони від доступу сторонніх осіб (наприклад, огорожа, наявність охорони, сигналізація), що унеможливлюють (суттєво ускладнюють) вільне та безперешкодне потрапляння на них сторонніх осіб.

Отже, суд зауважує, що доступ до торгового павільйону № НОМЕР_2 , який знаходився на території ринка по вул. Ярмакова, 4 в м. Біла Церква, Київської області, у розрізі наявної інфраструктури, для сторонніх осіб заборонений, сам об`єкт мав зачинені двері з навісними замками, а також перебував на огородженій та охоронювальній території, тобто мав відповідну охорону, яку обвинуваченим вдалося оминути.

Як наслідок, відповідно до фактичних обставин цього кримінального провадження, дії обвинувачених відповідають зазначеним критеріям.

Адже обвинувачені розуміли, що доступ до даного об`єкту суттєво ускладнений для потрапляння у нього сторонніх осіб і права перебувати там вони не мали.

Таким чином, суд уважає установленим факт того, що, в цьому випадку, мало місце проникнення шляхом зриву навісних замків вхідних дверей до сховища - «торгового павільйону».

Відповідно до ч. 3 ст. 15 КК України замах на вчинення злочину є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця.

Отже, з аналізу правової норми ч. 3 ст. 15 КК України вбачається, що при незакінченому замаху винний, хоч і безпосередньо спрямовує свої зусилля на вчинення злочину, не робить всього того, що вважає за необхідне для досягнення злочинного результату, усвідомлює неповноту вчинення своїх дій і необхідність їх продовження (наприклад, винного, який таємно вилучив у квартирі чуже майно, затримують при виході з неї).

Таким чином факт затримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з викраденим майном, охороною ринку безпосередньо на території торгівельного ринку по вул. Ярмакова, 4 в м. Біла Церква, Київської області, дають суду підстави для відповідної кваліфікації.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд погоджується з правовою кваліфікацією дій ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 15 ч. ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив незакінчений замах на таємне викрадання чужого майна (крадіжка), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у сховище, оскільки особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідним для доведення злочину до кінця.
Крім цього з огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 15 ч. ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив незакінчений замах на таємне викрадання чужого майна (крадіжка), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у сховище, оскільки особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідним для доведення злочину до кінця.
Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
Мотиви призначення відповідного покарання.
При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суд, керуючись вимогами статей 65 - 67 КК України та враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Так, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 є визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Також суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме злочин за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином; а також враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , а саме те, що він раніше не судимий, неодружений, утриманців не має, є молодою людиною, яка мешкає з батьками та за місцем проживання характеризується позитивно, на сьогодення є військовослужбовцем строкової служби, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, а також зважуючи його визнання вини у вчиненому, повернення викраденого майна потерпілій, вчинення ним одного епізоду кримінального правопорушення, отже у сукупності з наведеним суд ураховує позитивну посткримінальну поведінку ОСОБА_3 , а також враховуючи позицію прокурора під час судових дебатів, який просив призначити покарання обвинувачену ОСОБА_3 із застосуванням вимог статей 75, 76 КК України.
З урахуванням вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства і буде цілком достатнім для виправлення винного і попередження нових злочинів, а також відповідати цілям та меті покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, наступне.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 є визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Також суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме злочин за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином; а також враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме те, що він раніше не судимий, неодружений, утриманців не має, є молодою людиною, має офіційне місце роботи, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, а також зважуючи його визнання вини у вчиненому, повернення викраденого майна потерпілій, отже у сукупності з наведеним суд ураховує позитивну посткримінальну поведінку ОСОБА_4 , а також враховуючи позицію прокурора під час судових дебатів, який просив призначити покарання обвинувачену ОСОБА_4 із застосуванням вимог статей 75, 76 КК України.
Отже, системне тлумачення правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому з огляду на положення ст. 75 КК України законодавець підкреслює важливість такої мети як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні ряду покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має урахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.
Таким чином на підставі викладеного, суд приходить до висновку про можливість перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим вважає за необхідне застосувати до останнього ст. 75 КК України.
Так, застосування ст. 75 КК України належить до дискреційних повноважень суду, які було реалізовано у цьому кримінальному провадженні відносно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі із застосуванням іспитового строку є достатньою для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).
Призначене покарання обвинуваченим перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особами винних адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.
Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників процесу та у світлі того, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.
Запобіжні заходи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під час досудового слідства не обирались.
Питання речових доказів у кримінальному провадженні вирішено, відповідно до ч. 6 ст. 100 КПК України, а саме речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, повертаються власнику, а також знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням суду, а також згідно положень п. 6 ч. 9 ст. 100 КПК України, а саме гроші цінності та інше майно, що одержані фізичною або юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено, конфіскуються.
Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Керуючись статтями 368, 371, ч. 2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні по ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на два роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до командира військової частини НОМЕР_1 ; повідомляти командира військової частини НОМЕР_1 про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з командира військової частини НОМЕР_1 .

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні по ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на два роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази, а саме чоловічий халат фірми «Rukim» розміром ХХL, жіночий спортивного костюму чорного кольору з білими вставками марки «Letticia» розміром XXL, жіночі піжами марки «GoodLooK» розміром XXL, жіночі піжами марки «GoodLooK» розміром S та розміром M, жіночу піжаму марки «Vienetta» розміром L, жіночу куртку марки «New Color» розміром XXL, які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_7 , після набрання вироком законної сили, залишити у останній, як у власника майна.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченим та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя: ОСОБА_8