Провадження № 1-в/638/537/21
УХВАЛАІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 жовтня 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді за участю: секретаря судового засідання засудженого - ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 , - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

ВСТАНОВИВ:
27 липня 2021 року засуджений ОСОБА_3 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з клопотанням про умовно-дострокове звільнення.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належний чином.

Засуджений в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Дослідивши матеріали особової справи засудженого, клопотання про умовно-дострокове звільнення та надані ним в судовому засіданні пояснення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_3 з наступних підстав.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 січня 2020 року визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України. Із застосуванням ст. 70 КК України остаточно призначено покарання у виді 3 років 4 місяців позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 24 вересня 2019 року.

16 березня 2020 року Ленінським районним судом міста Миколаєва ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст.190, ч. 1 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі. Строк покарання засудженому постановлено обчислювати з моменту виконання вироку, в який зарахувати строк попереднього ув`язнення з 07 серпня 2018 року по 15 серпня 2018 року та з 16 жовтня 2018 року по день набрання вироком законної сили.

Ухвалою від 29 січня 2021 року Центрального районного суду міста Миколаєва на підставі ч. 4 ст. 70 Кримінального кодексу України за сукупністю злочинів, за які ОСОБА_3 є засудженим вироками Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 січня 2020 року та Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16 березня 2020 року шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді 3 років 4 місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання засудженому обчислювати з моменту набрання чинності вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16 березня 2020 року.

На підставі ч. 4 ст. 70, ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України зараховано ОСОБА_3 у строк відбуття остаточного покарання періоди з 30 червня 2018 року по 25 липня 2018 року; з 07 серпня 2018 року по 15 серпня 2018 року; з 16 жовтня 2018 року до моменту набрання чинності вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16 березня 2020 року

Засуджений ОСОБА_3 є раніше судимим, а саме 30 листопада 2016 року Жовтневим районним судом міста Харкова, зі змінами внесеними ухвалою АСХО від 20 березня 2018 року, за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 185 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 12 квітня 2018 року за відбуттям строку покарання.

Суд звертає увагу на те, що засуджений звільнився 12 квітня 2018 року за відбуттям строку покарання, однак після такого звільнення не став на шлях виправлення та знов був засуджений вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 січня 2020 року.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 06 серпня 2020 року, кінець строку відбування покарання 31 січня 2022 року.

Засуджений ОСОБА_3 в місцях позбавлення волі знаходиться з 22 жовтня 2018 року. Під час тримання в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» вимоги тримання не порушував, характеризувався задовільно, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.

З 14 квітня 2021 року ОСОБА_3 тримався в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», де не порушував встановлений режим тримання, характеризувався задовільно, стягнень та заохочень не мав

З 30 квітня 2021 року засуджений ОСОБА_3 відбуває покарання в ДУ «Олексіївська виправна колонія (№ 25)».

Відповідно до характеристики на засудженого, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби ДУ «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» ОСОБА_4 , погодженої з заступником начальника ДУ «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» ОСОБА_5 , від 26 травня 2021 року, засуджений характеризується посередньо.

Відповідно до довідки виданої помічником начальника установи з ЗЗПтаТА майором внутрішньої служби ОСОБА_6 засуджений ОСОБА_3 , 1982 року народження, із заявами про працевлаштування до адміністрації не звертався та на оплачувані роботи не виводився.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» (далі Постанова ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 року), умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.
Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

На даний час ОСОБА_3 відбуває покарання за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 січня 2020 року за вчинення злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів.

Пунктом 2 Постанови ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.

Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанова ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 року суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Таким чином, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого протягом всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 січня 2020 року.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого ОСОБА_3 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та вважає клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання передчасним та таким, що задоволенню не підлягає.

Доводи ОСОБА_7 щодо застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення у зв`язку з неналежними умовами тримання в слідчому ізоляторі також не є правовою підставою для задоволення клопотання, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на нормах діючого КПК України та КК України.
При цьому, згідно ч. 1, 5, 6 ст. 3 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Закони України про кримінальну відповідальність повинні відповідати положенням, що містяться в чинних міжнародних договорах, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України. Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до положень ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Зміни до кримінального процесуального законодавства України можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до законодавства про кримінальну відповідальність, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Норми діючого КПК України та норми діючого КК України не передбачають підстав для умовно-дострокового звільнення у зв`язку з неналежними умовами тримання в слідчому ізоляторі.
Доводи ОСОБА_3 щодо застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення у зв`язку з неналежними умовами тримання в слідчому ізоляторі також не є правовою підставою для задоволення клопотання, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на нормах діючого КПК України та КК України.
При цьому, згідно ч. 1, 5, 6 ст. 3 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Закони України про кримінальну відповідальність повинні відповідати положенням, що містяться в чинних міжнародних договорах, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України. Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до положень ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Зміни до кримінального процесуального законодавства України можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до законодавства про кримінальну відповідальність, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Норми діючого КПК України та норми діючого КК України не передбачають підстав для умовно-дострокового звільнення у зв`язку з неналежними умовами тримання в слідчому ізоляторі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.
Суддя ОСОБА_1