ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/2806/21

20 грудня 2021 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000908 від 30.08.2021 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вознесенське Золотоніського р-ну Черкаської обл., українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України,

в с т а н о в и в:

02.02.2021 постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді 120 (ста двадцяти) годин суспільно корисних робіт. 24.02.2021 зазначена постанова прийнята до виконання Золотоніським міськрайонним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області. 15.03.2021 працівниками Золотоніського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області під підпис ознайомлено ОСОБА_4 з порядком та умовами відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, попереджено про наслідки ухилення особи від відбування суспільно корисних робіт, визначенні ст. 325-4 КУпАП щодо притягнення до адміністративної відповідальності у разі ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт та щодо притягнення до кримінальної відповідальності у разі злісного ухилення від відбування такого адміністративного стягнення.

Того ж дня, 15.03.2021 працівниками Золотоніського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області під підпис видано ОСОБА_4 направлення до Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області за № 34/5/710-21 для відбування вказаного адміністративного стягнення, згідно якого останній мав приступити до виконання суспільно корисних робіт, не пізніше 17.03.2021. Однак, ОСОБА_4 не маючи будь-яких поважних причин, які б перешкоджали відбуттю адміністративного стягнення, 17.03.2021 до визначеного місця відбування адміністративного стягнення не з`явився, причини своєї неявки нікому не повідомив, та в подальшому до 23.03.2021 до виконання суспільно-корисних робіт не приступив, у зв`язку із чим 29.04.2021 постановою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 183-2 КУпАП за ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно-корисних робіт, та нього накладено адміністративне стягнення у виді трьох діб арешту.

У подальшому, після фактичного відбуття ОСОБА_4 адміністративного арешту, 16.08.2021 працівниками Золотоніського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області під підпис повторно видано ОСОБА_4 направлення до Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області за № 34/5/2451-21 для відбування вказаного адміністративного стягнення у виді 120 (сто двадцяти) годин суспільно корисних робіт, згідно якого останній мав приступити до виконання суспільно корисних робіт не пізніше 17.08.2021.

17.08.2021 ОСОБА_4 з`явився до місця відбування адміністративного стягнення згідно виданого направлення та до 20.08.2021 виконував суспільно корисні роботи, згідно з графіком, затвердженим розпорядженням сільського голови Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 17.08.2021 №102-к.

Однак, в подальшому ОСОБА_4 , будучи особою, притягнутою до адміністративної відповідальності на підставі статті 183-2 КУпАП, не маючи наміру в подальшому в повному обсязі відбували стягнення у вигляді суспільно-корисних робіт, тобто маючи прямий і злочинний умисел на злісне ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, не маючи будь-яких поважних причин, які б звільняли його взагалі чи тимчасово від обов`язку подальшого відбування адміністративного стягнення, продовжив ухилятися від відбування суспільно корисних робіт, а саме не вийшов до місця відбування адміністративного стягнення на виконання суспільно корисних робіт 25.08.2021, 26.08.2021, 29.08.2021, 30.08.2021, тобто здійснив невихід на суспільно корисні роботи більше двох разів протягом місяця без поважних причин.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав в повному обсязі при обставинах, визначених в обвинувальному акті, вказавши, що події, а також час та спосіб скоєння ним кримінального правопорушення, зазначені в обвинувальному акті, викладені вірно та відповідають дійсності, він їх в повному обсязі підтверджує, щиро розкаюється у вчиненому, просить суворо не карати, він зрозумів всю протиправність своєї поведінки.

Суд приймає до уваги показання обвинуваченого про обставини вчинення ним кримінального правопорушення і приходить до висновку, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ст. 389-2 КК України, як злісне ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт.

У судовому засіданні учасники судового розгляду не оспорювали обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Суд вважає встановленою вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України: злісне ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт.

При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту першого частини першої статті 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд також враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) Верховний Суд звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України бере до уваги ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, дані, які характеризують його особу, стан здоров`я, вік обвинуваченого, сімейний стан, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини.

Так, ОСОБА_4 вчинив нетяжкий злочин, має постійне місце проживання та реєстрації, психічних розладів та наркотичної залежності не має.

Разом із тим, враховуючи повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд вважає за можливе врахувати у якості обставин, що пом`якшують його покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення кримінального правопорушення вперше.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення наведені вище, дані про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне, призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ст. 389-2 КК України, оскільки таке покарання буде відповідати ступеню суспільної небезпеки вчинених ним дій та наслідків, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових злочинів, призначеним відповідно до загальних засад, визначених ст. 65 КК України.

Окрім цього, приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , зокрема, те, що він раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а тому вважає за можливе звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.368,370,373,374,376 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України та призначити йому покарання у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо ОСОБА_4 протягом іспитового строку один рік, не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази: особову справу № 18/2021, яка зберігається в Золотоніському міськрайонному відділі філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області залишити за належністю у Золотоніському міськрайонному відділі філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області.

Вирок може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду через Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1