Ухвала
Іменем України
04 жовтня 2021 року

м. Київ
справа № 759/6689/20-к

провадження № 51 4739 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 червня 2021 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна .
Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 червня 2021 року вказаний вирок змінено. Перекваліфіковано дії ОСОБА_4 з ч. 2 ст. 307 КК на ч. 2 ст. 309 КК. Призначено ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 309 КК покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. В решті вирок районного суду залишено без змін.
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про перегляд вказаного судового рішення у касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, в чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону, доводи касаційної скарги прокурора зводяться до його посилань на неповноту судового розгляду, незгодою з наданою судами оцінкою доказам та по суті заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
У касаційній скарзі не зазначено, яких конкретно порушень процесуального закону допущено судом апеляційної інстанції, як ці порушення вплинули на законність та обґрунтованість ухвали суду апеляційної інстанції, та чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом згаданого судового рішення відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК з огляду на положення статей 370, 404, 412, 413 та 4219 цього Кодексу.
Враховуючи, що касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:
Залишити касаційну скаргу прокурора без руху і встановити семиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3