Справа № 157/137/20
Провадження №1-кп/157/4/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2022 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000465 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацевлаштованого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 17 вересня 2019 року біля 20 год. 40 хв., знаходячись поблизу бару «Видричі», що по вул. Центральна, 57 в с. Видричі Камінь-Каширського району Волинської області, на ґрунті особистих неприязних відносин, невстановленим у ході досудового розслідування металевим предметом умисно наніс ОСОБА_6 не менше чотирьох ударів у ділянку голови, чим заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді забійних ран у ділянці носа, підборіддя та кінчика язика, середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді внутрішньосуглобового перелому голівки суглобового відростку нижньої щелепи справа, а також тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя, у вигляді важкої закритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку з субдуральною гематомою лобно-тім`яно-скроневої ділянки справа.

Обвинувачений ОСОБА_4 винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав. Вважає, що заява ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення та показання потерпілого в судовому засіданні є наклепом на нього та помстою за конфлікт, який відбувся між ним та сином потерпілого ОСОБА_8 08 вересня 2019 року. Він не міг заподіяти ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, оскільки в той день потерпілого не бачив, а в час, коли було вчинено кримінальне правопорушення, перебував у іншому місці. Підтвердив, що двічі мав розмову з ОСОБА_6 : першого разу хотів з`ясувати обставини, за яких потерпілий отримав тілесні ушкодження, а наступного разу намагався примиритися з потерпілим лише для того, аби пришвидшити завершення досудового розслідування, щоб у подальшому мати змогу виїхати на роботу за кордон. Цивільний позов не визнає.

Вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, доводиться дослідженими в судовому засіданні доказами.

Зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який повідомив, що 08 вересня 2019 року в нього виник конфлікт з обвинуваченим ОСОБА_4 , який побив його сина ОСОБА_9 біля бару в с. Видричі. Під час конфлікту ОСОБА_4 пригрозив йому, що поб`є його, як і його сина, на що потерпілий, не стримавши своїх емоцій, вдарив ОСОБА_4 , а пізніше викликав працівників поліції, яким повідомив про побиття свого сина, від яких, однак, не отримав направлення на судово-медичну експертизу. 17 вересня 2019 року ввечері він знову побачив ОСОБА_4 в місцевому барі, але, не бажаючи повторення сварки, попрямував додому. Пройшовши приблизно 100-150 метрів від бару в напрямку свого дому, почув позаду себе кроки. Розвернувшись боком до нападника, побачив, що це був ОСОБА_4 , який наніс йому один удар металевим предметом у бороду та другий удар в голову справа, від якого він упав на землю. Після цього ОСОБА_4 почав наносити йому удари ногами в руки, якими він закрив голову. Підвівшись, потерпілий сказав ОСОБА_4 , що той відповість за свої дії. У відповідь обвинувачений повторно наніс йому два удари рукою в голову, від чого потерпілий знову впав на землю. Більше ударів обвинувачений не наносив. Також додав, що ОСОБА_4 усі удари наносив металевим предметом, оскільки відчувався пекучий біль. Цивільний позов підтримує повністю. Наполягає на суворому покаранні для обвинуваченого у виді реального позбавлення волі.

Крім показів потерпілого винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину доводиться показаннями допитаних у суді свідків.

Так, свідок ОСОБА_10 показав, що він є лікарем-травматологом Камінь-Каширської центральної районної лікарні. В ургентному порядку 17 вересня 2019 року до нього поступив потерпілий ОСОБА_6 з травмою голови. Під час огляду хворий скаржився на головний біль та запаморочення.

Свідок ОСОБА_8 підтвердив, що 08 вересня 2019 року в с. Видричі Камінь-Каширського району біля місцевого бару в нього був конфлікт з ОСОБА_4 , в ході якого останній дав йому ляпаса. Їх розборонив його батько ОСОБА_6 , який, у свою чергу, вдарив ОСОБА_4 . На цьому конфлікт закінчився, проте обвинувачений пообіцяв помститися. 17 вересня 2019 року його батько пішов на центральну вулицю села, щоб домовитися про продаж картоплі. Потерпілий повернувся додому біля 21 години з тілесними ушкодженням на голові, повідомивши, що його побив ОСОБА_4 . Потерпілий був у нетверезому стані. Також свідок показав, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень його батько ОСОБА_6 був змушений пройти курс стаціонарного лікування, на що було витрачено чимало коштів. ОСОБА_4 не відшкодував потерпілому витрат на лікування, проте приходив зі своїм батьком до них додому та просив вибачення, пропонував примиритися.

Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 підтвердили показання свідка ОСОБА_8 про те, що на початку вересня 2019 року, на день села Видричі, біля місцевого бару між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 відбувся конфлікт.

Свідок ОСОБА_14 показала, що 17 вересня 2019 року приблизно в 20 годині її чоловік ОСОБА_6 пішов на заготівельний пункт села Видричі. Повернувся через годину весь у крові та з розбитою головою. Потерпілий розповів, що його побив ОСОБА_4 невідомим металевим предметом. Вона попросила сусіда ОСОБА_15 посидіти з її чоловіком, а сама пішла шукати ОСОБА_4 , щоб з`ясувати причину побиття. На центральній вулиці села вона зустріла жінок з місцевого хору ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які поверталися з репетиції та які повідомили їй, що зустріли обвинуваченого ОСОБА_4 та його батька ОСОБА_19 , які швидко їхали власною гужовою підводою центральною вулицею села. Не знайшовши Редьковичів, вона повернулася додому та викликала швидку, яка доставила ОСОБА_6 у Камінь-Каширську центральну районну лікарню.

Свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 у судовому засіданні підтвердили, що 17 вересня 2019 року біля 20 год. 30 хв. вони йшли на репетицію в місцевий будинок культури. По дорозі вони зустріли обвинуваченого ОСОБА_4 та його батька ОСОБА_19 , які швидко їхали власною гужовою підводою центральною вулицею села. Приблизно в той же час поблизу будинку культури вони побачили потерпілого ОСОБА_6 , який вів себе звичайно та не мав видимих тілесних ушкоджень. Коли вони поверталися додому, зустріли ОСОБА_14 , яка розповіла їм, що шукає ОСОБА_4 , оскільки той побив її чоловіка ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні показала, що в один із днів вересня 2019 року ввечері поверталася додому центральною вулицею с. Видричі. Повз неї гужовою підводою проїхали обвинувачений ОСОБА_4 та його батько ОСОБА_19 . Після цього вона зустріла потерпілого ОСОБА_6 , який уже був побитий та перебував у стані алкогольного сп`яніння. Про те, що потерпілого побив ОСОБА_4 вона дізналася наступного дня.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні показав, що 17 вересня 2019 року біля 22 години до нього прийшла сусідка ОСОБА_14 та попросила посидіти деякий час з її чоловіком ОСОБА_6 , якого побив ОСОБА_4 , а сама пішла розшукувати останнього. Коли він зайшов у будинок ОСОБА_21 , то побачив потерпілого, який сидів на підлозі у брудному одязі та з побоями на голові. Пізніше прибули працівники поліції та автомобіль швидкої допомоги, в який він допоміг сісти потерпілому. Від ОСОБА_6 він дізнався, що його побив ОСОБА_4 , проте, як здалося потерпілому, з ним був і його батько ОСОБА_19 . Також свідок повідомив, що 08 вересня 2019 року бачив конфлікт між ОСОБА_4 та сином потерпілого ОСОБА_8 .

Свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , відповідно фельдшер та водій бригади екстреної медичної допомоги, показали, що у вересні 2019 року ввечері прибули на виклик у с. Видричі Камінь-Каширського району. Стан потерпілого можна було визначити як середньої тяжкості: розбите обличчя та навпіл розсічений ніс, крім того, він був у стані незначного алкогольного сп`яніння. Водночас ОСОБА_22 пояснив, що такі тілесні ушкодження неможливо нанести рукою, оскільки рана була глибокою, а краї рівні. Родичі пояснили, що потерпілого побили люди, яких вони знають, потерпілий також уточнив, що це були син та батько.

Свідок ОСОБА_24 показав, що 08 вересня 2019 року телефонував до ОСОБА_6 , щоб привітати з днем села. Під час розмови дізнався від потерпілого, що в цей же день в нього відбувся конфлікт з обвинуваченим ОСОБА_4 , а пізніше, 18 вересня 2019 року, потерпілий по телефону повідомив йому, що напередодні його побив обвинувачений.

Свідок ОСОБА_25 підтвердив, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 був конфлікт. Пізніше він дізнався, що потерпілий потрапив до лікарні, тому що його побив обвинувачений. Також свідок повідомив, що в нього також був конфлікт з ОСОБА_4 , після якого він також потрапив до лікарні.

Свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_26 , відповідно батько та брат обвинуваченого, в судовому засіданні показали, що 17 вересня 2021 року вони, разом із ОСОБА_4 увесь день працювали на будівництві в ОСОБА_27 в с. Бузаки Камінь-Каширського району. Повернулися додому в с. Видричі на початку 22 години. Приблизно через годину до них приїхали працівники поліції, відібрали пояснення з приводу нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень та вручили повістки про виклик у прокуратуру Камінь-Каширського району. На будівництво в с. Бузаки вони їздили власною гужовою підводою, а коли поверталися додому в с. Видричі зустріли трьох місцевих жінок, які могли їх упізнати. Свідки зазначили, що відношення до побиття потерпілого вони не мають. Водночас, підтвердили, що приходили до ОСОБА_6 додому, аби з`ясувати навіщо він подав відносно ОСОБА_4 заяву в поліцію, однак в потерпілого ні про що не просили.

Свідки ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_27 , ОСОБА_30 та ОСОБА_31 підтвердили, що 17 вересня 2019 року обвинувачений ОСОБА_4 , його батько ОСОБА_19 та брат ОСОБА_26 увесь день працювали на будівництві в с. Бузаки Камінь-Каширського району, а після роботи, приблизно після 20 години, поїхали власною гужовою підводою додому в с. Видричі, куди прибули орієнтовно через 30 хв.

Свідок ОСОБА_32 у судовому засіданні показала, що 17 вересня 2019 року вона знаходилася на робочому місці в барі «Чорний кіт», де вона працює буфетником. Біля 20 год. вона бачила як по центральній вулиці с. Видричі йшов потерпілий ОСОБА_6 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та виражався ненормативною лексикою. Біля 21 години до бару зайшла його дружина ОСОБА_14 , яка нічого не сказавши, вийшла з приміщення. Приблизно в цей же час дорогою проїхав автомобіль екстреної медичної допомоги.

Свідок ОСОБА_33 у судовому засіданні показав, що 17 вересня 2019 року їхав із с. Бузаки в с. Видричі до своєї колишньої дружини ОСОБА_34 , будинок якої знаходиться на провулку, що прилягає до центральної вулиці села. По дорозі він обігнав Редьковичів, які їхали власною гужовою підводою також у напрямку с. Видричі. Приблизно за 50 м до будинку ОСОБА_34 він побачив ОСОБА_6 , який лежав посеред дороги біля калюжі. Свідок помітив, що в потерпілого було подряпане обличчя, а тому він зайшов до хати та попросив ОСОБА_34 зателефонувати до дружини потерпілого ОСОБА_14 , щоб вона прийшла та забрала свого чоловіка додому. Проте, ОСОБА_6 сам підвівся та пішов до своєї хати. Все це відбувалося біля 21 години.

Свідок ОСОБА_34 підтвердила, що 17 вересня 2019 року до неї приїхав її колишній чоловік ОСОБА_33 , проте не в 21 годині, а біля 22 години. ОСОБА_33 сказав, що на дорозі лежить ОСОБА_6 . Коли вона вийшла з будинку, потерпілий уже йшов у напрямку своєї хати. Йшов він рівно та не хитався. На його обличчі були подряпини, однак не глибокі.

Правдивість показань названих вище свідків вбачається з їх послідовності, детальності, логічності та взаємопов`язаності, а тому сумнівів у своїй належності як докази вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину не викликають. Водночас, показання свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_26 про те, що обвинувачений не заподіював потерпілому тілесних ушкоджень, суд до уваги не бере, оскільки їх показання щодо обставин події спростовуються показаннями інших свідків та надані особами, які є близькими родичами обвинуваченого та які не обтяжені обов`язком під загрозою настання кримінальної відповідальності давати правдиві покази. Також суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_33 , оскільки вони не узгоджуються з жодними іншими показами свідків, а також суперечать показам свідка ОСОБА_34 , яка безпосередньо спостерігала за потерпілим ОСОБА_6 й не підтвердила жодних вказаних свідком ОСОБА_33 обставин.

Винуватість обвинуваченого в заподіянні потерпілому тяжкого тілесного ушкодження підтверджується також дослідженими в судовому засіданні документами, зокрема протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (т. 1 а.с. 118) та рапортами інспектора-чергового Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області (т. 1 а.с. 117, 119, 120), з яких встановлено, що тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_6 були заподіяні обвинуваченим ОСОБА_4 17 вересня 2019 року біля 21 год. поблизу торговельного закладу «Видричі», який знаходиться на вул. Центральна, 57, с. Видричі Камінь-Каширського району Волинської області. Зазначений час вчинення злочину підтверджується також інформацією КП «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (т. 1 а.с. 182), де зазначено, що виїзд бригади Камінь-Каширського відділення ЕМД здійснювався 17 вересня 2019 року в 21 год. 47 хв. до гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З протоколу огляду місця події від 21 січня 2020 року (т. 1 а.с. 171) встановлено, що місцем вчинення злочину є ґрунтова дорога, що з`єднує АДРЕСА_2 .

Під час проведення слідчого експерименту з участю потерпілого, хід якого зафіксовано в протоколі від 27 листопада 2019 року (т. 1 ст. 136) та за допомогою технічного засобу, відеозапис з якого був переглянутий у судовому засіданні, ОСОБА_6 чітко вказав на ділянку вказаної вище дороги, де його наздогнав ОСОБА_4 , та вказав на місце, де обвинувачений наносив йому удари. З показань потерпілого, даних під час слідчого експерименту, також встановлено механізм нанесення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим, а саме удар металевим предметом у руці в бороду потерпілому, наступний удар в скроневу ділянку голови справа, а також кілька ударів ногами по тілу, коли потерпілий знаходився в положенні лежачи на землі. Під час наступної серії ударів удар кулаком в обличчя та наступний удар у скроневу частину голови справа.

З протоколу проведення слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_16 (т. 1 а.с. 165) встановлено, що потерпілий ОСОБА_6 знаходився на центральній вулиці с. Видричі та рухався в напрямку свого дому в той же час, коли цією ж вулицею проїжджали гужовою підводою Редьковичі, серед яких також був і обвинувачений.

Висновком судово-медичної експертизи №140 від 13 листопада 2019 року (т. 1 а.с. 134) підтверджено, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді важкої закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку з субдуральною гематомою лобно-тім`яно-скроневої ділянки справа, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя; у вигляді внутрішньосуглобового перелому голівки суглобового відростку нижньої щелепи справа, які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень по ознаці тривалого розладу здоров`я терміном більше як 21 день, та у вигляді забійних ран у ділянці носа, підборіддя та кінчика язика, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я терміном більше шести діб. З висновку СМЕ також встановлено, що дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмету (предметів) без відображення контактуючої поверхні останнього (останніх), за механізмом удар, з мінімальною кількістю чотирьох контактуючих дій. Не виключається, що дані тілесні ушкодження могли утворитися в час та при обставинах, вказаних в ухвалі про призначення експертизи та в медичній документації.

Висновком додаткової судово-медичної експертизи №159 від 16 грудня 2019 року (т. 1 а.с. 142), проведеної з урахуванням даних представленого судовому експерту протоколу проведення слідчого експерименту від 27 листопада 2019 року з участю потерпілого, судово-медичний експерт ОСОБА_35 підтвердив свій попередній висновок СМЕ №140 від 13 листопада 2019 року, зокрема те, що виявлені в ОСОБА_6 тілесні ушкодження за своїми морфологічними ознаками, локалізацією і розташуванням виникли від ударної дії тупого предмету (предметів) без відображення контактуючої поверхні останнього (останніх).

Допитаний у судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_35 підтвердив висновки виконаних ним судово-медичних експертиз ОСОБА_6 , під час яких не було встановлено даних, що виявлена в потерпілого закрита черепно-мозкова травма була отримана внаслідок протиудару від падіння останнього на землю. Для отримання виявлених у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень необхідно щонайменше чотири контактуючі дії.

Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи № 83 від 11 грудня 2020 року (т. 2 а.с. 11) у ОСОБА_6 мала місце підгостра субдуральна гематома, яка утворилася в час, вказаний у матеріалах кримінального провадження, а саме 17 вересня 2019 року. Переконливих судово-медичних даних про можливість утворення вказаного тілесного ушкодження в будь-які інші проміжки часу немає. Враховуючи характер виявлених у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, можна судити, що для їх утворення необхідно не менше п`яти контактів з травмуючим чинником (чинниками), які відбулися в незначний, короткий проміжок часу один за одним, проте встановити чітку їх послідовність неможливо. Комплекс виявлених у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень не міг виникнути в результаті дії одного чинника одномоментно. Субдуральні гематоми виникають як на стороні прикладення травмуючої дії, так і на протилежному боці, тому не виключається можливість виникнення виявленої в ОСОБА_6 закритої черепно-мозкової травми у вигляді підгострої субдуральної гематоми лобно-тім`яно-скроневої ділянки справа з набряком головного мозку та дислокаційним синдромом як у результаті прямої травмуючої дії тупих предметів (предмету) в ділянку голови, так і під час падіння з висоти власного зросту з раніше наданим прискоренням та подальшим контактом ділянкою голови з дорожнім покриттям.

Оцінюючи досліджені під час судового розгляду докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_6 тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , як і обставин, які його обтяжують, суд не вбачає.

Виходячи з наведеного, враховуючи ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, особу винного, зокрема, його посередню характеристику за місцем проживання, те, що він уперше притягується до кримінальної відповідальності, позицію потерпілого, який наполягає на суворому покаранні, суд вважає, що призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк, що передбачений санкцією статті, по якій він притягується до кримінальної відповідальності, зі звільненням від відбуття даного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Розглядаючи заявлений потерпілим ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 цивільний позов про відшкодування майнової шкоди в сумі 17216 грн. 86 коп. та моральної шкоди в розмірі 140 000 грн., суд виходить з таких міркувань.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З доданих до цивільного позову документів та матеріалів кримінального провадження встановлено, що потерпілий ОСОБА_6 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень проходив курс стаціонарного лікування в травматологічному відділенні Камінь-Каширської центральної районної лікарні з 17 по 27 вересня 2019 року та в нейрохірургічному відділенні Волинської обласної клінічної лікарні з 01 по 10 жовтня 2019 року. В ході лікування потерпілим були придбані за власні кошти медичні препарати та матеріали на загальну суму 16 416 грн. 86 коп., що підтверджується доданими до позовної заяви квитанціями та товарними чеками. Враховуючи, що надані потерпілим докази є належними і допустимими та об`єктивно доводять факт і розмір понесених ним матеріальних витрат на лікування, тому суд вважає, що саме така сума коштів підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого як відшкодування майнової шкоди, заподіяної вчиненням кримінального правопорушення.

Крім того, суд вважає доведеним, що неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, які він переніс у зв`язку із нанесенням йому тілесних ушкоджень. Враховуючи глибину та тривалість душевних страждань, які потерпілий переніс, вимоги розумності та справедливості, суд визначає розмір грошового відшкодування в сумі 60 000 грн. та на підставі ст. 129 КПК України, статей 1166, 1167, 1168 ЦК України стягує з обвинуваченого на користь потерпілого.

Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу суд не вбачає.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись статтями 368, 370, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального праворушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України із застосуванням ст. 76 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 16416 (шістнадцять тисяч чотириста шістнадцять) гривень 86 копійок у відшкодування майнової шкоди та 60 000 (шістдесят тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Речові докази: чоловічі куртка та сорочка, які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області, повернути власнику ОСОБА_6 ; мобільний телефон марки «Xiaomi», який зберігається в ОСОБА_8 , залишити у володінні останнього; CD-диск із аудіозаписом залишити в матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Камінь-Каширський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1