У Х В А Л А
про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого

17.03.2022 Городоцький районний суд Львівської області в складі:
головуючої, судді - ОСОБА_1
з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,
розглянувши у присутності прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , її представника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 під час судового розгляду у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Городоцького районного суду Львівської області знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.
Оскільки термін перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою закінчується 04.04.2022, а розгляд даної кримінальної справи триває, прокурором внесено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Клопотання прокурор мотивує тим, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, санкція якого передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на термін від 5 до 10 років з позбавлення права керування транспортними засобами на строк від 5 до 10 років, що само по собі може бути підставою та мотивом для втечі обвинуваченого. Крім того ОСОБА_6 може незаконно впливати на експертів у цьому ж кримінальному провадженні шляхом їх переконання, залякування чи схиляння їх до зміни наданих ними показань, узгодження показань з показаннями вказаних осіб, а такі особи ще не допитані судом, надані ж ними показання під час досудового розслідування не можуть лягти в основу обвинувального вироку відносно ОСОБА_6 .. Відтак жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, зазначених вище.
ОСОБА_6 та його захисники ОСОБА_7 і ОСОБА_8 заперечують проти задоволення клопотання та продовження терміну перебування обвинуваченого під вартою. Згідно поданого адвокатом ОСОБА_8 клопотання про зміну запобіжного заходу в ході судового розгляду у даному кримінальному провадженні було допитано потерпілу та досліджено письмові докази, в ході чого здобуто докази, які прямо спростовують висунуте ОСОБА_6 обвинувачення, а відтак оголошене обвинуваченому обвинувачення є необґрунтованим та незаконним, так як причиною ДТП став той факт, що велосипедист змінив напрямок свого руху в напрямку смуги руху та почав рухатися справа наліво по ходу свого руху в напрямку смуги руху автомобіля обвинуваченого на такій відстані, на якій водій ОСОБА_6 своїми односторонніми діями вже був позбавлений технічної можливості уникнути з ним зіткнення шляхом застосування екстреного гальмування. Жоден із наведених прокурором ризиків не існує, оскільки у суду не має законних підстав вважати, що ОСОБА_6 буде переховуватися від суду, оскільки його попередня поведінка говорить про інше, знищити чи спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин справи він не може, оскільки усі докази вже зібрані і досліджені судом. Ризик незаконно впливати на потерпілу, свідка, експерта не підтверджений жодними належними доказами, як і ризик повторного вчинення злочину. Крім цього, ОСОБА_6 виявляє велике бажання вступити до лав ЗСУ та стати на захист Батьківщини від російського агресора. Вважає, що застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави буде достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_6 покладених на нього судом обов`язків та при цьому дасть можливість вступити до лав ЗСУ та в найкоротші строки стати до бою з ворогом у першій лінії фронту. Згідно практики ЄСзПЛ продовження тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. При цьому на сьогодні існує суспільний інтерес саме в тому, щоб ОСОБА_6 був звільнений з під варти та вступив до лав ЗСУ та захищав Україну від агресора. Просить змінити запобіжний захід із тримання під вартою на заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з покладенням на обвинуваченого відповідних обов`язків.

Як доповнив захисник ОСОБА_7 , стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 значно погіршився, що підтверджується листом-відповіддю філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» у Львівській області, а відтак зміна запобіжного заходу з тримання під вартою на заставу є доречною.

Потерпіла ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні наполягають на продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого. Як пояснив представник потерпілої, в результаті введення воєнного стану на усій території України неконтрольованими залишаються багато пунктів перетину державного кордону, а відтак збільшуються ризики ухилення обвинуваченого від явки до суду. Потерпіла ОСОБА_4 спростовує думку захисту щодо необґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, вважає за обґрунтоване тримання його під вартою, а лікарські висновки такими, що не спростовують можливість утримання обвинуваченого під вартою.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд вважає, що застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід продовжити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження утримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до положень ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

Згідно зі ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам.

Однак, як встановлено в судовому засіданні, ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які встановлені ухвалою слідчого судді при обранні запобіжного заходу, не зменшились.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, який згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

У своєму рішенні у справі "W проти Швейцарії" від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Суд доходить до висновку, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, щодо можливості обвинуваченого переховуватися від суду, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винним, можливість впливати на експертів, які ще не допитувалися в судовому засіданні, клопотання про допит одного з них судом задоволено. Покликання адвоката ОСОБА_8 на необґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину через наявність одного висновку експерта, який спростовує усі інші докази, зібрані стороною обвинувачення, не може бути взята до уваги на даному етапі судового розгляду, оскільки свою оцінку доказів суд ще не здійснив, висновки з даного питання будуть виноситися в нарадчій кімнаті під час постановлення вироку за результатами розгляду даного кримінального провадження Покликання на погіршення стану здоровя обвинуваченого не виключають можливості його утримання під вартою, оскільки в листі-відповіді, на який покликається сторона захисту, вказано, що ОСОБА_6 отримав амбулаторне лікування, перебуває на диспансерному обліку лікарем-терапевтом АПВ ЛБЛ № 19, активного медикаментозного лікування не потребує.

Покликання адвоката ОСОБА_8 на можливість мобілізації обвинуваченого та його бажання вступити у лави ЗСУ для захисту України від російського агресора не спростовують вище наведених висновків суду, не зменшуют

ь наявність ризиків, про які йдеться в клопотанні прокурора, на думку суду конкретний суспільний інтерес, який полягає у належному та об`єктивному розгляді кримінального провадження з тим, щоб кожен, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, превалює у даній справі над інтересом звільнення з під варти однієї особи і поповнення нею лав ЗСУ.

Відповідно до п.4 ч.4 ст.183 КПК України суд має право при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

З врахуванням вищенаведеного, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів та не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який та визначення застави з врахуванням вимог ч.4 ст.183 КПК України, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи викладене, керуючись ст.331 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задоволити.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 , про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на заставу - відмовити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому та жителю АДРЕСА_1 , терміном на 60 днів, тобто до 15 травня 2022 року включно без визначення розміру застави.
Копію ухвали вручити прокурору, захисникам, обвинуваченому та направити начальнику державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)».
В судовому засіданні через неявку свідків та експерта оголосити перерву до 11.00 год. 13.04.2022.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1