31.08.2021 Справа № 150/645/16-к
Провадження № 1-кп/150/8/21
УХВАЛА
25 серпня 2021 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участі секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5

розглянувши у залі судових засідань Чернівецького районного суду Вінницької області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000231 від 21 липня 2016 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, з вищою освітою, одруженої, офіційно працюючої адвокатом Вінницької ВОКА, свідоцтво №332 від 19.12.2003, видане Вінницькою обласною КДКА, раніше не судимої, зареєстрованої по АДРЕСА_1 , проживаючої по АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000231 від 21 липня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
В ході судового провадження прокурором було подано клопотання про призначення повторної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи. В той же час, стороною захисту було подано клопотання про визнання протоколу проведення слідчого експерименту очевидно недопустимим доказом, що фактично унеможливлює проведення повторної експертизи, так як на думку обвинуваченої, вихідні дані для призначення повторної експертизи отримані шляхом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_6 , без залучення обвинуваченої та її захисника, а тому є доказом очевидно недопустимим.
І. Вирішуючи питання клопотання обвинуваченої щодо визнання очевидно недопустими доказом протоколу слідчого експерименту суд виходить із наступного.
Ухвалою суду від 21.01.2021 постановлено провести у кримінальному провадженні слідчу дію слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_6 з метою встановлення відстані, на якій знаходився керований ОСОБА_4 транспортний засіб від місця зіткнення, в момент, коли вона мала змогу побачити пішоходів для встановлення відстані, на якій знаходився керований ОСОБА_4 транспортний засіб від місця зіткнення, в момент, коли вона мала змогу побачити пішоходів.
На виконання зазначеної ухвали суду надійшов протокол проведення слідчого експерименту з додатком у вигляді безперервного відеозапису.
Обвинуваченою подано до суду клопотання про визнання зазначеного протоколу проведення слідчого експерименту очевидно недопустимим доказом, посилаючись на те, що обвинувачену ОСОБА_4 не повідомлено про дату, час та місце проведення слідчого експерименту, чим порушено її право на захист; слідчий експеримент проводили особи, що брали участь під час проведення досудового слідства у фіксуванні обставин події ДТП, проводили досудове розслідування, мають сформовану власну думку та упереджене ставлення, є безпосередньо зацікавленими у створенні доказів винуватості ОСОБА_4 . Обвинувачена стверджує, що на упередженість та зацікавленість працівників органу досудового розслідування, які проводили слідчий експеримент вказують ті обставини, що ними було залишено поза увагою зміни обстановки на місці події, не враховано, що погодні умови проведення слідчого експерименту не відповідають погоднім умовам, за яких сталося ДТП; не враховано, що статичне розташування статистів-пішоходів на заокругленні дороги, тобто під час проведення слідчого експерименту пішоходи не рухаються; статичне розташування транспортних засобів відносно елементів дороги та під час проведення експерименту, а саме автомобіль свідка ОСОБА_6 також не рухається; свідку не ставлять запитання про те, чому його покази під час експерименту не відповідають показам, наданим 21.07.2016; обрання способу та ракурсу фіксації проведення слідчого експерименту, які не відповідають фактичним обставинам ДТП; обставини, які зафіксовані під час проведення слідчого експерименту, повністю суперечать матеріалам, що містяться в кримінальному провадженні.
Прокурор заперечила, вказавши на те, що проведений слідчий експеримент проведений згідно положень КПК України, повноважними на такі дії працівниками органу досудового розслідування. Пішоходи та автомобіль, за участі яких проводився слідчий експеримент, в ході його проведення не рухалися, адже ціллю проведеного слідчого експерименту було встановлення саме статичних даних, на підставі яких посекундно було встановлено місце розташування учасників ДТП та можливість водія бачити пішоходів.
Як свідчать матеріали справи, до участі у слідчому експерименті, який проводився на підставі ухвали суду від 21.01.2021, орган, якому доручено проведення вказаної слідчої дії залучив свідка ОСОБА_6 , понятих та спеціаліста. Однак, не було залучено обвинувачену ОСОБА_4 та її захисника, що остання розцінює як порушення її права на захист.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 240 КПК України до участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.
Аналізуючи вказані положення процесуального закону суд зауважує на тому, що питання щодо присутності певного учасника кримінального провадження під час проведення слідчої дії - слідчого експерименту вирішується за розсудом слідчого.
Вказані висновки також викладено в рекомендаціях головним слідчим управлінням МВС України щодо особливостей розслідування дорожньо-транспортних пригод, наданих Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, на які посилалася сторона захисту як на підставу для визнання протоколу проведення слідчого експерименту очевидно недопустимим доказом (абз. 2 п. 8 рекомендацій).
Відтак, доводи обвинуваченої про очевидну недопустимість слідчого експерименту з підстав відсутності останньої під час його проведення є неспроможними.
Вказана позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12.11.2019 у справі № 644/11654/15-к.
Оцінюючи доводи обвинуваченої про упередженість слідчого, який проводив слідчий експеримент, з тих підстав, що експеримент проводився при статичному розташуванні статистів - пішоходів та автомобіля свідка ОСОБА_6 , що не відповідає дорожній обстановці, яка була під час ДТП, адже під час ДТП усі учасники дорожнього руху рухалися суд зауважує наступне.
Пішоходи та автомобіль, за участі яких проводився слідчий експеримент, в ході його проведення не рухалися, а були розставленні по відповідних позиціях, таким чином, яким вони знаходилися за 5 секунд до наїзду та математичним шляхом вирахувано, що в цей час автомобіль, під керуванням обвинуваченої розташовувався на відстані 55,5 м від місця наїзду, що складає 50,5 м від пішоходів. Адже ціллю проведеного слідчого експерименту було встановлення саме статичних даних, на підставі яких посекундно було встановлено місце розташування учасників ДТП до події та під час події ДТП, а також момент та відрізок дороги, на якому водій об`єктивно мала б побачити пішоходів.
Також суд зауважує на тому, що до компетенції слідчого, який проводить відповідну слідчу дію не входить перевірка показів свідків, допитаних в судовому процесу та усунення протиріч у показах відповідних свідків. А тому, зауваження обвинуваченої, які полягають в тому, що слідчий не ставив запитань свідку ОСОБА_6 з приводу різниці у його показів, що остання розцінює як у зацікавленість слідчого у створенні доказів її вини не заслуговують на увагу.
Вирішуючи питання щодо допустимості участі в проведенні даного слідчого експерименту осіб, які брали участь під час проведення досудового розслідування суд зауважує на тому, що нормами КПК України не встановлено заборони для одних і тих самих слідчих проводити відповідні слідчі дії на стадії досудового розслідування та судового слідства.
Крім того, обвинуваченою не було наведено суду жодного доказу, а також не надано об`єктивного обґрунтування того, в чому саме полягає безпосередня зацікавленість працівників поліції, які проводили слідчий експеримент у створенні доказів винуватості ОСОБА_4 . А тому, зазначені твердження обвинуваченої суд сприймає як оціночні судження, що не мають будь-якого правового підґрунтя.
Також обвинувачена звертала увагу суду на невідповідності погодних умов, під час проведення слідчого експерименту тим, що були в день ДТП, що впливало на видимість.
В свою чергу прокурор зауважила на тому, що погодні умови, за яких було проведено слідчий експеримент навпаки були на користь ОСОБА_4 , адже могли перешкоджати оглядовості.
Відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
Однією з умов проведення слідчого експерименту є його проведення в умовах, максимально наближених до тих, у яких у минулому відбувалася досліджувана дія чи подія.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що надаючи слідчим інформацію свідок робив прив`язку до елементів дороги, а не на підставі візуального спостереження. А тому, мокрий сніг, який йшов під час проведення слідчого експерименту не вплинув на його показання.
Суд зауважує на тому, що відмінність погодних умов, за яких проводився слідчий експеримент від тих, які були в день ДТП не є істотним порушенням, що може тягнути за собою визнання проведеного слідчого експерименту та протоколу, яким зафіксовано проведення такого експерименту очевидно недопустимим доказом та не вплинуло на точність даних, які надавав свідок ОСОБА_6 , про що останній стверджував в ході його допиту судом.
Відповідно до вимог ст.89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
Стаття 87 КПК України передбачає, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Використана в частині 2 статі 89 КПК України категорія "очевидна недопустимість доказів" є оціночною і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду. Очевидно недопустимими визнаються докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією України та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
В свою чергу, відповідно до ч. 3 ст.87 КПК України передбачено право суду визнати докази недопустими у разі їх отримання з порушенням порядку, встановленого процесуальним законом.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 28.01.2020 у справі № 359/7742/17, ВС наголошує, що положення ст. 87 КПК України можуть бути підставою для визнання доказів очевидно недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку істотного порушення прав і свобод людини.
В ході судового розгляду клопотання обвинуваченої не було встановлено істотного порушення прав і свобод обвинуваченої, доводи обвинуваченої на підтвердження очевидної недопустимості протоколу проведення слідчого експерименту не знайшли свого підтвердження в ході оцінки їх судом та спростовані за наведених вище міркувань, а тому в задоволенні клопотання обвинуваченої про визнання протоколу проведення слідчого експерименту очевидно недопустимим доказом слід відмовити.
ІІ. Вирішуючи питання щодо проведення судової експертизи суд виходить із наступного.
Прокурором було подано клопотання про проведення повторної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи, проведення якої доручити експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Зазначене клопотання мотивоване тим, що попередній висновок експерта складено з вихідними даними щодо можливої швидкості руху автомобіля під керуванням ОСОБА_4 більше 60 км/год., при цьому в ході судового розгляду обвинувачена вказала, що рухалася зі швидкістю близько 40 км/год. Вказані обставини суттєво впливають на видимість ОСОБА_4 пішоходів, що впливає на наявність в її діях порушення Правил дорожнього руху, що мали наслідком смерть потерпілої особи. Відтак, висновок експерта ґрунтується на не вірних даних, а тому виникла потреба у проведенні повторної експерти.
Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник заперечили проти клопотання прокурора так як вважають, що вказана експертиза буде призначена на очевидно недопустимих доказах, про що вони подали відповідне клопотання та встановлені докази в ході слідчого експерименту виходять за межі обвинувачення.
Суд, дослідивши матеріали судової справи, наявні при ній докази, подані сторонами клопотання та заперечення на клопотання, пояснення сторін захисту та обвинувачення дійшов висновку про наступне.
Однією із засад кримінального провадження, закріпленою у п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК, є змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень частин 1-3 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, встановленими КПК України, і вони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав. Натомість суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 332 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого, за наявності підстав, передбаченихстаттею 242 КПК України, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.
Суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо:
1) суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності;
2) існують достатні підстави вважати висновок експерта (експертів) необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності.
Так, відповідно до висновку експерта від 05.08.2016 № 542а за результатами проведення авто технічної експертизи (том 1 а.с. 146-152):
1)в даній дорожній обстановці, при умові, що в автомобілі були відсутні технічні несправності, що впливають на керованість та напрямок руху ТЗ перед виникненням події ДТП, дії водія автомобіля «Nissan Qashqai», державний номерний знак НОМЕР_1 з технічної точки зору регламентуються вимогами п.п. 10.1, 12.1 ПДР.
2)В ситуації, яка складлася, при технічних параметрах вказаних в постанові про призначення експертизи та в автомобілі були відсутні технічні несправності, що впливають на керованість та напрямок руху ТЗ перед виникненням події ДТП, можливість попередження наїзду на пішоходів у водія автомобіля «Nissan Qashqai» ОСОБА_4 з технічної точки зору полягала у виконанні нею вимог п.п. 10.1, 12.1 ПДР.
Відповідно до висновку експерта за результатами авто технічного дослідження обставин ДТП від 29.11.2016 № 26/Д/16 (том 1 а.с. 178-182):
1)Згідно механізму даної пригоди, з урахуванням усіх обставин ДТП, експерт ставить до відома, що під час руху по проїзній частині вул. Леніна в с. Мазурівка Чернівецького району на проїзній частині (біля правого краю), де проїзна частина різко змінює свій напрямок з права ліворуч і для руху в бік смт. Чернівці, відбувся наїзд автомобілем «Nissan Qashqai», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 на пішоходів.
2)Свідчення щодо перебігу подій під час ДТП водія автомобіля «Nissan Qashqai», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 , то її свідчення не протирічать механізму даної пригоди і є спроможними, що стосується свідчень інших учасників ДТП і свідків, а саме свідка ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо обставин ДТП та її механізму , можна стверджувати, що ці свідчення є технічно неспроможними і протирічать механізму даної пригоди. В даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, водій автомобіля «Nissan Qashqai», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 повинна була керуватись вимогами п.п. 12.3, 12.4 ПДР. Що стосується оцінки дій водія ОСОБА_4 технічній відповідності вказаним нормам ПДР, то за умови надання відстані, з якої водію ОСОБА_4 виникла небезпека для руху, можливо провести відповідні розрахунки її технічної можливості виконання нею п. 12.3 ПДР.
Відповідно до висновку автотехнічної, транспортно-трасологічної експертизи від 26.06.2018 № 6553/6554/17-21:
1) трасологічні сліди, які б свідчили про можливе розташування місця наїзду на правому узбіччі відсутні.
2) проведені дослідження свідчать про технічну спроможність свідчень водія ОСОБА_4 щодо розташування потерпілих на проїзній частині дороги на час наїзду та відсутністю будь-яких трасологічних слідів, які б могли свідчити про можливе розташування місця наїзду на правому узбіччі, про технічну неспроможність свідчень ОСОБА_6 про рух автомобіля «NissanQashqai» перед ДТП зі швидкістю більше 60 км/год. В дорожній ситуації водій автомобіля «NissanQashqai», ОСОБА_4 повинна була діяти відповідно до вимог п. 12.2, 12.3 ПДР.
3) за наявності зустрічного транспортного засобу та розминання їх в районі середини заокруглення, видимість проїзної частини дороги з місця водія автомобіля «NissanQashqai», складатиме близько 27 метрів, а пішоходи з`являться в полі зору водія на відстані близько 27 метрів при русі пішоходів по краю проїжджої частини дороги чи меншій відстані при русі пішоходів по проїзній частині дороги.
4) за умови видимості дороги 27 метрів, в умовах даної пригоди величина безпечної швидкості руху автомобіля «NissanQashqai»,по умовах видимості визначається рівною не більше 55.7-57.5 км/год.
5) кузов зустрічного автомобіля міг бути об`єктивною причиною неможливості своєчасного виявлення водієм ОСОБА_4 пішоходів на проїзній частині на смузі руху транспортних засобів на даній ділянці дороги.
6) в умовах даної пригоди водій автомобіля «NissanQashqai», ОСОБА_4 за умови виконання п.п. 12.2, 12.3 ПДР не мала технічної можливості як виконати маневр об`їзду пішоходів з безпечним бічним інтервалом, так і шляхом застосування термінового гальмування з зупинкою автомобіля до місця наїзду на пішоходів з моменту появи пішоходів у полі зору водія.
Як вбачається з вищевказаних висновків, вони суперечать один одному, а також існують підстави вважати висновок від 26.06.2018 № 6553/6554/17-21, таким, що суперечить матеріалам справи та викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності.
Так, висновок експерта від 05.08.2016 № 542а встановлює винуватість обвинуваченої ОСОБА_4 .
Висновок від 29.11.2016 № 26/Д/16 вказує на технічну неспроможність показів свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ..
В свою чергу експертний висновок від 29.11.2016 № 26/Д/16 та експертний висновок від 26.06.2018 № 6553/6554/17-21 спростовують висновки судової експертизи від 05.08.2016 № 542а. При цьому, між собою містять істотні розбіжності, а саме у відстані, з якої можливо місце знаходження потерпілої та інших пішоходів, що становить відповідно 39,0 м та 27,0 м. А також за невідомих суду причин, у висновку експерта від 26.06.2018 було вказано : «з показів обвинуваченої встановлено, що розминання із зустрічним автомобілем відбулося посередині заокруглення дороги. Після чого вона побачила як по дорозі рухаються пішоходи.», при тому, що в судовому засіданні (допит від 02.05.2018 12 хвилина), обвинувачена показала, що зустрічний автомобіль з`явився в полі її зору перед тим як вона почала входити в поворот. Тобто місце, на якому вона розминулась з можливим зустрічним автомобілем встановлено не було.
Відтак, зазначені у висновку експерта від 26.06.2018 дані щодо видимості проїзної частини дороги з місця водія 27 метрів не узгоджуються з матеріалами справи, а також суперечать висновку експерта від 29.11.2016 № 26/Д/16, відповідно до мотивувальної частини якого, зазначено видимість 39 метрів.
Крім того, в судовому засіданні не було беззаперечно встановлено наявності зустрічного транспорту, який би заважав ОСОБА_4 бачити дорогу чи її узбіччя і експертизами від 29.11.2016 № 26/Д/16 та від 26.06.2018 № 6553/6554/17-21 не проведено дослідження того як мала діяти водій ОСОБА_4 в разі відсутності перешкоди у вигляді зустрічного транспорту.
З метою усунення розбіжностей між наданим суду висновками експертів, письмовими матеріалами кримінального провадження (доказами у справі), зібраними в ході судового провадження, а також показами допитаних в судовому засіданні свідків та обвинуваченої суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про призначення повторної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи.
Поряд із цим, суд вважає за необхідне надати експертові вихідні дані, що були безпосередньо встановлені в ході судового провадження шляхом допиту учасників судового провадження та дослідження наданих суду доказів та на підставі саме встановлених судом вихідних даних визначити перелік запитань, що підлягають поставленню на вирішення експерта.
Так, при проведенні повторної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи експертам слід керуватися письмовими матеріалами кримінального провадження та наступними даними, що встановлено в ході судового провадження.
Органом досудового розслідування пред`явлено ОСОБА_4 обвинувачення за ч. 2 ст. 286 КК України, що полягає у наступному.
Так, 21.07.2016, приблизно о 10 годині 30 хвилин водій ОСОБА_4 керуючи технічно справним автомобілем «NissanQashqai», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по вул.. Леніна в с. Мазурівка Чернівецького району Вінницької області, в напрямку смт. Чернівці не врахувала дорожньої обстановки, не обрала безпечної швидкості, втратила змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним та як наслідок, допустила виїзд керованого нею автомобіля на праве узбіччя по напрямку її руху, де здійснила наїзд на пішоходів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які рухались в межах правого узбіччя в напрямку смт. Чернівці.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 згідно висновку судово-медичної експертизи №80 від 02.08.2016 отримала тілесні ушкодження у нижній третині, синця по нижньому краю лівої підколінної ямки, підшкірної гематоми в потиличній ділянці голови зліва з ранкою на її фоні, рани по внутрішній поверхні лівої гомілки з переломом велико-та малогомілкових кісток на цьому рівні, лінійної неглибокої рани від переростягнення на передній стійці живота від лобка вліво, масивної гематоми м`яких тканин потиличної ділянки голови зліва, лінійного перелому склепіння черепа, який перетинає праву скроневу кістку, каменистого тіла правої скроневої кістки по передній поверхні та закінчується у турецького сідла, масивного дифузного крововиливу в мозкові оболонки обох півкуль головного мозку по всім поверхням, масивного крововиливу в м`які тканини навколо шийного відділу хребта, компресійного перелому тіла 2-го шийного хребця з повним розривом усього зв`язкового апарату на цьому рівні та з розходженням країв 2-3 хребця на 3 см, розриву спинного мозку на цьому рівні.
Смерть ОСОБА_9 настала від сполучної травми голови та шиї у вигляді перелому кісток склепіння черепу, який перетинає праву скроневу кістку, переходить на кістки у середньо черепну ямку справа по передньому скату каменистого тіла правої скроневої кістки та закінчується у турецького сідла, масивного дифузійного крововиливу в м`які мозкові оболонки обох півкуль головного мозку по всім її поверхням, компресійного перелому 2-го шийного хребця з пошкодженням спинного мозку на цьому рівні. Дані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та стоять в причинному зв`язку зі смертю.
Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи від 05.08.2016 №542а водій ОСОБА_4 за вищевикладених обставин порушила вимоги п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, де зазначено:
-10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
-12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу самостійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».
Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 10.1, 12.1 ПДРУ, з урахуванням висновку судової автотехнічної експертизи від 05.08.2016 №542а, з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.
В судовому засіданні ОСОБА_4 зазначила, що точних обставин, при яких відбулась ДТП зазначити не може.
Однак, в ході судових засідань надавала покази, які неодноразово уточнювала, відповідно до яких вбачається, що 21.07.2016 близько 11 години, керуючи транспортним засобом «Nissan Qashqai», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухалася в напрямку з с. Мазурівка Могилів-Подільського району Вінницької області (колишня назва Чернівецький район) до смт. Чернівці Могилів-Подільського району Вінницької області (колишня назва Чернівецький район), по вул. Леніна в с. Мазурівка.
Вказаний автомобіль рухався по середині дороги, зі слів ОСОБА_4 качався зі швидкістю орієнтовно 20-40 км/год. Декілька разів ОСОБА_4 намагалась здійснити обгін вказаного автомобіля, однак їй заважав зустрічний транспорт, а також те, що автомобіль рухався по середині проїжджої частини. Проїхавши дитячий садочок, перед стовпом з рекламою, ОСОБА_4 здійснила маневр обгону. З якою швидкістю рухалася точно зазначити не може. Однак зазначила, що ймовірно її автомобіль рухався зі швидкістю більше 40 км/год. та до 60 км/год. Продовжуючи рух після обгону, доїжджаючи до містка, де було заокруглення дороги, вона бачила пішоходів, які йшли попри дорогу, а також на зустріч їй рухався автомобіль бежевого кольору, який перешкоджав оглядовості проїжджої частини та узбіччя справа. Розминувшись з вказаним транспортним засобом, вона побачила трьох пішоходів, які рухаючись в напрямку смт. Чернівці частково заступили на проїжджу частину дороги. У зв`язку із чим, з метою уникнення наїзду на них, різко повернула руль вліво. Після чого збоку почула стук і зрозуміла, що все ж зачепила пішохода. До здійснення маневру з метою уникнення наїзду, заходів екстреного гальмування не вживала, так як не було на це часу. Зупинивши свій автомобіль ОСОБА_4 побачила, що дійсно здійснила наїзд на одного з пішоходів, який лежав на правому узбіччі дороги.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_8 показав, що 21.07.2016 разом із сестрами ОСОБА_9 та ОСОБА_7 йшли по тротуару чи узбіччі, точно потерпілий не пам`ятає, в напрямку з с. Мазурівка до автобусної станції в смт. Чернівці. Проходячи повз містом, вони йшли строєм, в якій саме послідовності йшли потерпілий не пам`ятає. Моменту ДТП ОСОБА_8 не пам`ятає, коли отямився, побачив як його сестра ОСОБА_9 лежить на узбіччі. Щодо наявності зустрічного транспорту потерпілий також повідомити нічого не може.
Також будучи допитаним в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 зазначив, що він також достеменно усіх обставин ДТП від 21.07.2016 згадати не може з огляду на те, що минув тривалий час, а також на те, що в той день, коли сталася вказана ДТП в його автомобілі знаходилася малолітня дитина, яку він віз до лікарні, а тому він часто відволікався від дороги. Однак, крім цього зазначив, що 21.07.2016 рухався в напрямку з с. Мазурівка Могилів-Подільського району Вінницької області (колишня назва Чернівецький район) до смт. Чернівці Могилів-Подільського району Вінницької області (колишня назва Чернівецький район), по вул. Леніна в с. Мазурівка. Їхав на нейтральній передачі, тобто качався. На автодорогу після дощу нанесло дрібного щебеню, тому був зміщений вліво, блище до центру дороги. В цей час, знаходячись на відстані близько за 150 метрів від електроопори, що була розміщена біля місця ДТП (при додатковому допиті зазначив, що орієнтовно за 100 м) побачив, що обгін його автомобіля почав здійснювати автомобіль марки «Nissan Qashqai», державний номерний знак НОМЕР_2 , як в подальшому стало відомо, під керуванням ОСОБА_4 . В подальшому він побачив як автомобіль «Nissan Qashqai», державний номерний знак НОМЕР_2 проїхав заокруглення дороги і від вказаного автомобіля відлетіла людина. Самого моменту наїзду на пішохода він не бачив, тому що автомобіль ОСОБА_4 був вищим. При цьому, як стверджував свідок, пішоходів побачив ще до того як ОСОБА_4 здійснила маневр обгону керованого ним автомобіля, тобто на відстані близько 100 метрів, де власне сталася ДТП. Пішоходи рухалися прямолінійно не змінюючи напрямку руху, рухаючись в межах правого узбіччя дороги та можливо частково на дорозі. Також свідок зазначив, що швидкість руху його автомобіля складала близько 40 км/год. Щодо інших автомобілів, які б рухалися в зустрічному напрямку чи попутному він нічого сказати не може, так як переконаний, що їх не було. Також свідок ОСОБА_6 показав, що при проведенні слідчого експерименту від 07.04.2021 він зазначав ті обставини, які пам`ятав і прив`язку робив до місцевості, а саме електроопор, які знаходились по ходу руху його автомобіля. Зі слів свідка, похибка в повідомлених ним статистичних даних щодо місця розташування пішоходів та автомобілів може складати до 1,5 м.
Також в судовому засіданні встановлено, що відповідно до протоколу огляду місця ДТП від 21.07.2016 ширина узбіччя, де сталася ДТП становить 2 м., труп Сладкової розміщений в напрямку смт. Чернівці і відстань від її стоп до правого краю проїжджої частини становить 0,2 м. Відстань від голови трупа до проїжджої частини становить 1,3 м., що зазначено в план-схемі до протоколу та відображено на люстраційних фото таблицях місця ДТП. В свою чергу, автомобіль «Nissan Qashqai», державний номерний знак НОМЕР_2 розташований на лівому узбіччі в напрямку смт. Чернівці таким чином, що відстань від правих переднього та заднього коліс до лівого краю дороги в напрямку смт. Чернівці становить 0,8м та 0,3 м. відповідно. Відстань від заднього габариту транспортного засобу до електроопори б/н з маркуванням «Х» становить 9,9м (том 1 а.с. 95-108).
Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 21.07.2016, проведеного за участі свідка ОСОБА_6 вбачається, що автомобіль «Nissan Qashqai», державний номерний знак НОМЕР_2 здійснив обгін автомобіля, яким він рухався за 95,3м. до електроопори з маркуванням «Х», біля якої сталася ДТП (том 1 а.с. 135-137).
Відповідно до протоколу огляду місця події від 21.05.2018 за участі обвинуваченої ОСОБА_4 встановлено оглядовість місця ДТП і зазначено, що видимість пішохода і проїзної частини у момент появи пішохода в полі зору з місця водія складає 107,0 м. Видимість пішохода з врахуванням його розташування відносно елементів дороги складає 66,5 м (том 2 а.с. 2-11).
Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 07.04.2021, проведеного за участі свідка ОСОБА_6 та план-схеми до нього зазначено місце розташування пішоходів, де зазначено, що потерпіла ОСОБА_9 знаходилася на проїжджій частині на відстані 0,2 м від узбіччя і проглядається з місця водія автомобіля «Nissan Qashqai» під керуванням ОСОБА_4 на відстані 159,6 м., що не узгоджується з показами ОСОБА_6 , що той надав в ході судового розгляду, зазначивши, що місце розташування потерпілої та інших пішоходів проглядалося з відстані близько 100 метрів, що також узгоджується з іншими матеріалами справи (том 2 а.с. 143-146).
В матеріалах справи (том 2 арк. 146) присутня роздруківка місця події з Google карти , де зазначено радіус повороту проїжджої частини дороги, який становить 135 градусів.
Також в ході судового слідства факт наявності зустрічного транспорту та місце його розташування , який був врахований експертом при наданні висновку від 26.06.2018 достовірно не встановлено. В ході судового провадження було встановлено, що швидкість руху керованого ОСОБА_4 автомобіля марки «NissanQashqai», державний номерний знак НОМЕР_2 становила більше 40 км/год. та до 60 км/год.
З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, що описано вище, підлягають експертному дослідженню наступні питання:
1) Чи можливо встановити швидкість руху керованого ОСОБА_4 автомобіля марки «NissanQashqai», державний номерний знак НОМЕР_2 ?Якщо так, то яка швидкість руху вказаного автомобіля ?
2) Чи є спроможними покази свідка ОСОБА_6 , який в судовому засіданні під час додаткового допиту показав, що в поле його зору пішоходи, в тому числі потерпіла потрапили орієнтовно за 100 метрів від місця зіткнення ? Якщо так, то на якій відстані від місця зіткнення в поле зору ОСОБА_4 мали потрапити пішоходи, в тому числі потерпіла, враховуючи, що керований ОСОБА_4 автомобіль марки «NissanQashqai», державний номерний знак НОМЕР_2 знаходився попереду автомобіля, під керуванням свідка ОСОБА_6 ?
3) Як повинен був діяти водій автомобіля марки «NissanQashqai», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_4 у даній дорожній обстановці згідно з технічними вимогами Правил дорожнього руху ?
4) Де відносно елементів дороги знаходиться місце наїзду на пішохода ОСОБА_9 ?
5) Чи спроможні з технічної точки зору показання обвинуваченої ОСОБА_4 , надані під час судового провадження ?
6) Чи мав водій автомобіля марки «NissanQashqai», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_4 технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_9 з моменту об`єктивної появи її в полі зору водія ?
7) Чи відповідали дії водія автомобіля марки «NissanQashqai», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_4 технічним вимогам Правил дорожнього руху ? Якщо ні, то чи знаходяться вони у причинному зв`язку з виникненням події дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками ?
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 87, 89, 332, 369, 372, 376 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про визнання протоколу проведення слідчого експерименту очевидно недопустимим доказом відмовити.
Клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_3 про призначення повторної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи задоволити.
Призначити у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000231 від 21 липня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК Україниповторнусудову автотехнічну та транспортно-трасологічну експертизу, проведення якої доручити експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.
На вирішенняекспертівпоставитинаступнізапитання:
1) Чи можливо встановити швидкість руху керованого ОСОБА_4 автомобіля марки «NissanQashqai», державний номерний знак НОМЕР_2 ?Якщо так, то яка швидкість руху вказаного автомобіля ?
2) Чи є спроможними покази свідка ОСОБА_6 , який в судовому засіданні під час додаткового допиту показав, що в поле його зору пішоходи, в тому числі потерпіла потрапили орієнтовно за 100 метрів від місця зіткнення ? Якщо так, то на якій відстані від місця зіткнення в поле зору ОСОБА_4 мали потрапити пішоходи, в тому числі потерпіла, враховуючи, що керований ОСОБА_4 автомобіль марки «NissanQashqai», державний номерний знак НОМЕР_2 знаходився попереду автомобіля, під керуванням свідка ОСОБА_6 ?
3) Як повинен був діяти водій автомобіля марки «NissanQashqai», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_4 у даній дорожній обстановці згідно з технічними вимогами Правил дорожнього руху ?
4) Де відносно елементів дороги знаходиться місце наїзду на пішохода ОСОБА_9 ?
5) Чи спроможні з технічної точки зору показання обвинуваченої ОСОБА_4 , надані під час судового провадження ?
6) Чи мав водій автомобіля марки «NissanQashqai», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_4 технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_9 з моменту об`єктивної появи її в полі зору водія ?
7) Чи відповідали дії водія автомобіля марки «NissanQashqai», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_4 технічним вимогам Правил дорожнього руху ? Якщо ні, то чи знаходяться вони у причинному зв`язку з виникненням події дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками ?
Направити експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України матеріали кримінального провадження №150/645/16/к (провадження по справі №1-кп/150/8/21) для дослідження.
Попередити експертів про відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку за ст. 384 КК України та за відмову від виконання покладених на них обов`язків за ст. 385 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає. Відповідно до ч.2 ст. 392 КПК України ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст. 392 КПК України, окремому оскарженню не підлягають, й заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст. 392 КПК України.
Повний текст ухвали виготовлено у відповідності до положень ч. 2 ст. 376 КПК України.

Головуючий суддя ОСОБА_10 СУПЕРСОН