ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1349/21 Справа № 208/8868/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженої ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 березня 2021 року,

за участю:

секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

засудженої ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 березня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах засудженої ОСОБА_6 про зобов`язання відповідальних осіб медичної частини ДУ «Кам`янська виправна колонія (№ 34)» забезпечити надання засудженій ОСОБА_6 необхідної медичної допомоги.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що чинний КПК України не передбачає процесуальної можливості оскарження рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань, пов`язаних з наданням медичної допомоги засудженим, такий спір повинен розглядатися місцевим адміністративним судом, тому суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволені клопотання сторони захисту.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити її клопотання в інтересах засудженої ОСОБА_6 .

Вимоги скарги захисник обґрунтовує незаконністю судового рішення, яке постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так захисник вказує, що суд, в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 372 КПК України, не зазначив у своєму рішенні жодного мотиву, з якого виходив при його прийнятті, та виклав лише перелік норм, які не мають жодного відношення до суті її клопотання. Разом з цим, захисник звертає увагу на те, що в оскаржуваній ухвалі не було вказано усіх учасників судового провадження, зокрема начальника медичної частини ДУ Кам`янська ВК №43 та невірно відображено позицію представника ДУ Кам`янська ВК №34. На переконання захисника, оскаржуване рішення, суперечить положенням ст. 6 Європейської Конвенції. Захисник зазначає, що стан здоров`я її підзахисної погіршується та вона не отримує належної медичної допомоги, що може призвести до непоправних наслідків, тому вважає, що її клопотання підлягає задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, засуджену та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає ухвалу в межах поданої апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника щодо безпідставної відмови в задоволенні її клопотання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.

Вимогами ст. 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 537 КПК України визначено вичерпний перелік питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, зокрема, згідно п. 13-1 частини 1 цієї статті, суд має право вирішувати питання про оскарження рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань.

Згідно із ч. 2 ст. 537 КПК України, оскарження рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи попереднього ув`язнення здійснюється в порядку, встановленому для пункту 13-1 частини першої цієї статті.

З клопотання захисника видно, що нею фактично оскаржуються неправомірність дій адміністрації Державної установи "Кам`янська виправна колонія (№34)", які полягають в неналежному наданні засудженій медичної допомоги.

Разом з цим, відповідно до ч. 9 ст. 539 КПК України, розгляд справ щодо питань, визначених у пункті 13-1 частини першої статті 537 цього Кодексу, здійснюється в порядку адміністративного судочинства.

Отже, зі змісту зазначених вимог закону, слідує, що чинний КПК України не передбачає процесуальної можливості оскарження дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань в порядку кримінального судочинства, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання захисника в інтересах засудженої.

При цьому, посилання захисника на те, що її клопотання має бути розглянуто саме місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджена відбуває покарання, в порядку кримінального судочинства є неспроможними, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи публічно правових спорів, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, враховуючи, що для вирішення вказаного питання національним законодавством передбачено інший порядок ніж той, на який посилається захисник, її клопотання не підлягає вирішенню в порядку кримінального судочинства.
При цьому колегія суддів, зауважує, що сторона захисту не позбавлена можливості звернутись зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність адміністрації установи виконання покарань до окружного адміністративного суду, в порядку передбаченому КАС України.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає ухвалу законною, обґрунтованою та вмотивованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 березня 2021 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4