Справа № 385/706/21
Провадження № 1-кп/385/68/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2021 року м. Гайворон

Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Венгрина М.В.,

секретаря судового засідання Шевченко Л.О.,

з участю:

прокурора Лещенка В.В.,

обвинуваченого ОСОБА_1 ,

захисника - адвоката Хлєбнікова М.П.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Гайворон кримінальне провадження щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АДРЕСА_1, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працездатного, який не працює та не навчається, з середньою освітою, одруженого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України,

в с т а н о в и в :

Влітку 2020 року, більш точної дати встановити не представилось за можливе, громадянин ОСОБА_1 , перебуваючи у товариських відносинах із мешканцями м. Гайворон Кіровоградської області - особами, досудове розслідування щодо яких здійснюється в окремому провадженні, з якими раніше неодноразово вживав різні наркотичні засоби та психотропні речовини, дізнався від останніх, про те, що на території м. Гайворон Кіровоградської області, групою осіб, досудове розслідування щодо яких здійснюється в окремому провадженні, виготовляються психотропні речовини, а також про те, що вказані особи здійснюють збут психотропних речовин та наркотичних засобів.

У вказаний період, діючи умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного особистого збагачення, громадянин ОСОБА_1 , надав як безпосередньому учаснику вказаної групи осіб - особі, досудове розслідування щодо якої здійснюється в окремому провадженні, пропозицію щодо незаконного придбання через останнього у вищевказаної групи осіб психотропних речовин та наркотичних засобів для власного вжитку, а також з метою подальшої їх реалізації із націнкою наркозалежним особам у АДРЕСА_1.

В подальшому, переслідуючи корисливі мотиви, у період з літа 2020 року по березень 2021 року, громадянин ОСОБА_1 , неодноразово придбавав у особи, досудове розслідування щодо якої здійснюється в окремому провадженні, психотропні речовини та наркотичні засоби, які вживав самостійно, а також перевозив до свого помешкання в АДРЕСА_1 за адресою в будинку АДРЕСА_1 , де зберігав та, в подальшому, збував наркозалежним особам зі свого близького оточення у вказаному населеному пункті.

При цьому, частина з вищевказаних психотропних речовин та наркотичних засобів, які ОСОБА_1 придбав у особи, досудове розслідування щодо якої здійснюється в окремому провадженні, постійно зберігалась за адресою проживання обвинуваченого в будинку АДРЕСА_1 .

13.03.2021, в ході обшуку за адресою проживання ОСОБА_1 співробітниками УСБУ в Кіровоградській області було виявлено та вилучено наркотичні засоби, які він раніше придбав у особи, досудове розслідування щодо якої здійснюється в окремому провадженні та зберігав з метою подальшого збуту, а саме розфасований в полімерних пакетиках - метадон, масою: 0,1211 г; 0,1117 г; 0,1131 г; 0,1172г; 0,1212 г, загальною масою: 0,5843 грама (висновок експерта від 05.04.2021 № СЕ-19/112-21/2428-НЗПРАП).

Таким чином, ОСОБА_1 вчинив незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту та збут наркотичних засобів, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 307 КК України.

У кримінальному провадженні №0000013 від 13.05.2021, між прокурором Байдаком О.О. та підозрюваним ОСОБА_1 , за участю його захисника - адвоката Хлєбнікова М.П., укладено угоду про визнання винуватості згідно з вимогами ст. 468, 469, 472 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні 24.06.2021 зміст угоди уточнено шляхом подання клопотання підписаного прокурором в даному кримінальному провадженні Лещенком В.В., обвинуваченим ОСОБА_1 та його захисником адвокатом Хлєбніковим М.П. щодо уточнень формулювань для недопущення порушення принципу презумпції невинуватості.

Відповідно до змісту уточненої угоди про визнання винуватості прокурор та підозрюваний ОСОБА_1 дійшли згоди щодо формулювання підозри і кваліфікації дій за ч. 1 ст. 307 КК України. Згідно з угодою про визнання винуватості ОСОБА_1 , повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні та сприяти розслідуванню кримінального провадження у встановленні обставин по виявленню та припиненню інших відомих йому подібних кримінальних правопорушень. Сторони угоди про визнання винуватості також погодились на призначення покарання ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 307 КК України - у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки зі звільненням підозрюваного ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням, відповідно до частин 2, 3 ст. 75 КК України.

Крім того, прокурор та підозрюваний ОСОБА_1 , визначили наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості передбачені ст. 476 КПК України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КПК України і КК України, просить угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_1 , узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання.

Обвинувачений ОСОБА_1 у підготовчому судовому засіданні визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на призначення узгодженого виду та міри покарання у разі затвердження угоди про визнання винуватості та заявив, що здатний реально виконати взяті на себе, відповідно до угоди про визнання винуватості, зобов`язання. Угоду уклав добровільно і примусового тиску під час укладання угоди на нього не було. Просить угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.

Захисник Хлєбніков М.П. не заперечив щодо затвердження угоди про визнання винуватості.

Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_1 повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнав себе винуватим обвинувачений, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 307 КК України є правильною. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_1 визнав себе винним, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, що в силу вимог ч. 4 ст. 469 КПК України передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.

Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним. Взяті обвинуваченим ОСОБА_1 на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання очевидно можливі для виконання.

З огляду на викладене, враховуючи пом`якшуючі обставини, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, особу ОСОБА_1 , який є таким що немає судимості, а також те, що ОСОБА_1 на досудовому розслідуванні повністю визнано вину, суспільний інтерес виражається в забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень, суд вбачає наявність фактичних підстав для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 307 КК України та затвердження угоди про визнання винуватості.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75,76 КК України та визначення тривалості іспитового строку і обов`язків, які покладає суд згідно ст. 76 КК України, суд зазначає наступне.

В постанові Пленуму ВССУ "Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод" від 11.12.2015 № 13 вказано таке: "Суд також має враховувати, що чинні КК і КПК регулюють два різновиди звільнення від відбування покарання з випробуванням: 1) загальний - коли вимагається встановлення можливості виправлення засудженого без відбування покарання; 2) спеціальний - у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання винуватості, для укладення якої з`ясування питань, визначених у ч. 1 ст. 75 КК, не є обов`язковим.

У зв`язку з чим, якщо ж сторони узгодили покарання та досягли домовленості щодо звільнення підозрюваного/обвинуваченого від його відбування з випробуванням, відповідно до частин 2, 3 ст. 75 КК суд зобов`язаний прийняти рішення про таке звільнення у випадку затвердження угоди про примирення або визнання винуватості за наявності сукупності таких умов: 1) сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років; 2) узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням; 3) угода відповідає чинному законодавству та підстави для відмови в її затверджені визначені КПК (пункти 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК) відсутні. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, яку звільнено від відбування покарання з випробуванням згідно з ч. 3 ст. 75 КК визначаються виключно судом.".

Згідно з приписами п.1 ч.3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду. Якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду, і призначає узгоджену сторонами міру покарання (ч.1 ст. 475 КПК України).

Оскільки сторонами угоди узгоджено покарання у виді позбавлення волі строком чотири роки, ними узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням, угода відповідає чинному законодавству та підстави для відмови в її затверджені визначені КПК (пункти 1-6 ч. 7 ст. 474) відсутні, то суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. При цьому суд не бере до уваги узгоджені в угоді про визнання винуватості обов`язки, що покладаються на обвинуваченого, оскільки визначення кола таких та тривалість іспитового строку визначаються виключно судом.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд враховуючи тяжкість вчиненого злочину, характер та ступінь суспільної небезпеки вказаного злочину, спосіб його вчинення, мету та мотив вказаних діянь, а також те, що обвинувачений повністю визнав себе винним у вчиненні злочину, розкаюється у вчиненому, раніше не судимий, а також обставини, що пом`якшують покарання, якими на думку суду, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих обставин та приходить до висновку про призначення покарання ОСОБА_1 у виді позбавлення волі на строк чотири роки та, на підставі ст. 75 КК України, звільнення його від відбування покарання з випробуванням, з встановленням ОСОБА_1 , іспитового строку тривалістю 2 роки.

Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили слід залишити без змін.

При цьому, з урахуванням вимог ч. 11 ст. 182 КПК України за відсутності згоди заставодавця на звернення судом застави на виконання вироку в частині майнових стягнень, після припинення строку дії запобіжного заходу застава підлягає поверненню заставодавцю.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Процесуальні витрати за проведення експертизи слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_1 в дохід держави.

Керуючись ст. 314,374-376,475 КПК України,

у х в а л и в :

угоду про визнання винуватості від 15.03.2021 уточнену 24.05.2021 у кримінальному провадженні №0000013 від 13.05.2021, укладену між начальником відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Кіровоградської обласної прокуратури - Байдаком Олександром Олександровичем та ОСОБА_1 , за участі захисника - адвоката Хлєбнікова М.П. - затвердити.

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 307 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Згідно з п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_1 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися у вказані органи для реєстрації.

До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_1 раніше обраний запобіжний захід. Після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю заставу в розмірі 136200,00 грн.

Процесуальні витрати за проведення експертизи матеріалів, речовин i виробів за експертною спеціальністю 8.6 «Дослідження наркотичних засобів психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів», СЕ-19/112-21/2428-НЗПРАП від 05.04.2021, що становить 1961 грн. 40 коп. (одна тисяча дев`ятсот шістдесят одна грн. 40 коп.). стягнути з ОСОБА_1 на користь держави.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Долучити до обвинувального акту матеріали досудового провадження.

Вирок може бути оскаржено до Кропивницького апеляційного суду через Гайворонський районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя: М. В. Венгрин

24.06.2021