Ухвала
Іменем України
07 червня 2021 року

м. Київ
справа № 610/3450/16-к
провадження № 51- 2791 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року,
встановив:
Вироком Харківського обласного суду від 14 серпня 2009 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 187, п.п. 1,6,12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
Ухвалою Верховного Суду України від 01 червня 2010 року вирок Харківського обласного суду від 14 серпня 2009 року залишено без зміни.
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Балаклійського районного суду Харківської області із заявою про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, зокрема постанови Балаклійського районного суду Харківської області від 11 лютого 2009 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постанови Балаклійського районного суду Харківської області від 06 квітня 2009 року про продовження строків тримання під вартою, постанови Балаклійського районного суду Харківської області від 06 травня 2009 року про продовження строків тримання під вартою, вироку апеляційного суду Харківської області від 14 серпня 2009 року, ухвали Верховного Суду України від 01 червня 2010 року, вироку апеляційного суду Харківської області від 14 серпня 2009 року.
Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 08 квітня 2019 року заяви засудженого ОСОБА_4 про перегляд судових рішень залишено без задоволення.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року ухвалу Балаклійського Районного суду Харківської області від 08 квітня 2019 року залишено без зміни.
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою на рішення суду апеляційної інстанції та клопотанням про поновлення строку його оскарження.
Розглянувши наведені у клопотанні засудженого причини пропуску ним строку на касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції, колегія суддів Верховного Суду визнає такі причини поважними, а тому вважає за необхідне поновити цей строк.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, поверхнево розглянув заяву та належним чином не дослідив всіх наведених у ній доводів. Вказує, що під час розгляду його заяв судами не надано належної оцінки посиланням у них про нововиявлені обставини на те, що проведені у справі судово-медичні експертизи неправильно встановили причини смерті потерпілого. При цьому засуджений посилається на невірне тлумачення апеляційним судом ч. 2 ст. 459 КПК України, оскільки вважає, що нововиявлені обставини і юридичні факти не завжди повинні бути зафіксованими судовим рішенням або матеріалами судового провадження. Крім того, стверджує про порушення апеляційним судом його права на захист та не вирішення судами питання про незаконність складу суду. Крім того, на його думку, судом порушено матеріальне право, оскільки не застосовано ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» не зараховано у строк призначеного йому покарання строк попереднього ув?язнення.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши копії судових рішень, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до статті 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
При цьому статтею 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Як убачається з копій судових рішень, засуджений ОСОБА_4 , не погоджуючись із судовим рішенням районного суду, яким його заяви про перегляд судових рішень залишено без задоволення, звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій порушував вимоги про скасування судового рішення. Стверджував, що суд прийняв невмотивоване рішення, оскільки його доводи, якими він обгрунтовував наявність нововиявлених обставин, залишились без відповіді, та зазначав про те, що суд не врахував посилання у заявах на нововиявлені обставини про те, що проведені у справі судово-медичні експертизи не відповіли на питання слідчого про причини смерті потерпілого.
Так, у постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції зазначив про те, що обставини, на які посилається засуджений та доводи, викладені в заявах та апеляційній скарзі зводяться до незгоди з вироком суду, що не є підставою для скасування вироку за нововиявленими обставинами. При цьому, будь-яких інших нововиявлених обставин, передбачених ч. 2 ст. 459 КПК України, у поданій заяві ОСОБА_4 наведено не було.

Доводи ОСОБА_4 про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції при розгляді його апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про залишення без задоволення його заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами є безпідставними з огляду на наступне.
Порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами врегульований главою 34 КПК України, у якій наведений вичерпний перелік нововиявлених обставин за наявності яких можуть бути переглянуті судові рішення, що набрали законної сили.

Згідно з вимогами ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими, зокрема, є штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Із змісту зазначеної статті випливає, що нововиявлені обставини - це встановлені розслідуванням, вироком суду, що набрав законної сили або викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі і спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, ухвалі, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності. Нововиявлені обставини характеризуються такими ознаками, як їх невідомість суду з причин, від нього незалежних; їх істотне значення для провадження; їх наявність в об`єктивній дійсності до ухвалення вироку; неможливість урахування під час провадження у справі та ухвалення вироку в зв`язку з їх невідомістю суду; їх відкриття тільки після вступу вироку у законну силу. Тобто необхідно наявність двох умов для визнання обставини нововиявленою, це обставини, які об`єктивно існували на момент вирішення кримінального провадження та не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі.

Цей висновок підтверджується, крім іншого, і самим текстом статті 459 КПК України, відповідно до якого нововиявленими обставинами визнаються:
- штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;
- скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;
- інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Відповідно до цього положення, нововиявлені обставини мають стосуватися лише вироку або судових рішень, що постановлені щодо цього вироку, тобто судового рішення по суті кримінального обвинувачення.
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 листопада 2019 року(провадження № 51-9834кмо18), перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є ревізійною стадією, в ході якої суд не розглядає обвинувачення по суті, а лише надає оцінку доводам учасників судового провадження щодо наявності у кримінальному провадженні обставин, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення, а також щодо можливості впливу цих обставин на правильність судового рішення, яке належить переглянути.
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, серед іншого, вірно зазначив, що для того, щоб зробити висновок про існування нововиявлених обставин, в тій частині як це зазначає засуджений, суду належить надати неспростовані відомості, зокрема матеріали розслідування або рішення суду.
При цьому, доводи засудженого про неправильність висновків та пояснень експертів щодо причини смерті потерпілого зводяться до незгоди з вироком суду, що не є підставою для скасування вироку за нововиявленими обставинами, з чим погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.
Неправильний висновок судового експерта як одна з нововиявлених обставин (п. 1 ч. 2 ст. 459 КПК України) повинний бути установлений шляхом: 1) ухвалення та набрання законної сили вироком суду першої інстанції, в якому констатовано умисне перекручення суті проведених експертом дослідів, якщо висновки, яких він дійшов, явно суперечать фактам, встановленим ним же при експертному дослідженні, умисне заперечення встановлених фактів, умисну неправильну оцінку цих фактів, умисне приховування відомостей про факти; 2) постановлення та набрання законної сили ухвалою суду про закриття кримінального провадження і звільнення від кримінальної відповідальності, ухвалою суду про застосування примусових заходів виховного чи медичного характеру, за неможливості ухвалення обвинувального вироку; 3) винесення постанови дізнавачем, детективом НАБУ, слідчим, прокурором про закриття кримінального провадження, за неможливості ухвалення обвинувального вироку.
Таким чином, при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами, разом з відповідною заявою суду необхідно надати належне підтвердження того, що висновки експертиз, які покладені в основу вироку є завідомо неправдиві або неправильні внаслідок допущеної помилки, тобто надати процесуальне рішення за наслідками здійснення кримінального провадження, яким би були встановлені такі факти.

Проте, як встановлено судами, доводи засудженого про неправильне встановлення експертом причини смерті потерпілого, нічим не були підтверджені, а висновки експертів не спростовані. При цьому викладені в заявах дводводи зводяться до незгоди з вироком суду, що не є підставою для скасування вироку за нововиявленими обставинами
Таким чином, висновки суду першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, про відсутність в доводах заяви засудженого нововиявлених обставин, є обгрунтованими.
Крім того, доводи засудженого щодо невирішення судами питання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, не заслуговують на увагу, оскільки вказане питання не є предметом перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами.

Натомість, питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за правилами розділу VIII «Виконання судових рішень» КПК України і порядок їх вирішення врегульовано в ст. 539 цього Кодексу.

Також твердження засудженого про порушення його права на захист при розгляді його апеляційної скарги є необгрунтованим, враховуючи наступне.
Як вбачається із копії судового рішення, в судовому засіданні Харківського апеляційного суду 08 лютого 2021 року розглядалася апеляційна скарга засудженого ОСОБА_4 , яку підтримали як засуджений, так і його захисник ОСОБА_5 . Таким чином, захисником було підтримано позицію засудженого в повному обсязі щодо його вимог в частині наявності нововиявлених обставин для перегляду судових рішень та незаконності рішення суду першої інстанції, тому підстав вважати, що вказаний захисник не забезпечив належний захист інтересів засудженого, нема.
Посилання ОСОБА_4 на невирішення судами питання, яке було викладено у його заявах про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, щодо незаконності складу суду Харківського обласного суду є неспроможними, виходячи з того, що суд першої інстанції, з ким погодився і апеляційним суд, прийшли до обгрунтованних висновків про те, що наведені ним у заявах обставини не є нововиявленими у розумінні ст. 459 КПК України, не можуть доводити неправильність вироку чи постанов, що належить переглянути. Крім того, ОСОБА_4 не надано доказів на підтвердження своїх доводів.
При цьому Верховний Суд неодноразово висловлював у постановах свою позицію щодо даного питання(про те, що згідно пункту 12 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України 1996 року визначено, що судді всіх судів в Україні, обрані чи призначені до дня набуття чинності цією Конституцією, продовжують здійснювати свої повноваження згідно з чинним законодавством до закінчення строку, на який вони обрані чи призначені. Судді, повноваження яких закінчилися в день набуття чинності цією Конституцією, продовжують здійснювати свої повноваження протягом одного року(провадження №51-1207км18, № 51-6303км18, № 51-1845км19).
Ухвала апеляційного суду мотивована належним чином та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону та неправильного застосування кримінального закону України, які б давали підстави для зміни чи скасування рішення суду апеляційної інстанції, не встановлено.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Поновити ОСОБА_4 строк касаційного оскарження ухвали Харківського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3