ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
іменем України
Справа № 210/1077/21
Провадження № 1-кп/210/415/21

"21" квітня 2021 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторони кримінального провадження, які беруть участь у судовому засіданні: прокурор ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_4 , захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесенному 13.лютого 2021 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000107 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянин України, освіта середня, не одружений, офіційно не працевлаштований, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останні рази:

1) 23.07.2009р. Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 263 КК України до 2-х років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік;

2) 24.03.2010 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 309, ч.2 ст. 263, ч.1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до вироку частково приєднано покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23.07.2009р. та остаточно до відбуття призначено покарання у вигляді 3-х років 1-го місяця позбавлення волі в ВК;

3) 08.07.2010 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст.185 КК України до 2-х років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано покарання за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 24.03.2010 року та остаточно призначено до відбуття покарання у вигляді 4-х років позбавлення волі. Постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20.02.2012р. невідбутий строк покарання 1р. 10міс. 15 днів позбавлення волі на підставі ст. 82 КК України замінено обмеженням волі. Звільнений 19.10.2012р. на підставі ст. 81 КК України постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська умовно-достроково з не відбутим терміном 1 рік 02 місяці 13 днів;

4) 17.02.2014 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України з приєднанням 3-х місяців позбавлення волі за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 08.07.2010року і остаточно до відбуття покарання призначено 7 років 3 місяці позбавлення волі з конфіскацією майна,

5) 07.05.2014 Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу, по ст.ст. 395, 70 ч. 4 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років, 3 місяці, звільнився 18.09.2020 року по відбуттю покарання

у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 263 КК України

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим, зокрема 07.05.2014 Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу, по ст.ст. 395, 70 ч. 4 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років, 3 місяці на шлях виправлення не став, потрібних висновків для себе не зробив та повторно вчинив новий корисливий злочин проти власності за наступних фактичних обставин:

ОСОБА_4 , 13 лютого 2021 року, о 12.00 годині, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел, спрямований на незаконне носіння, зберігання, придбання, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи протиправність своїх дій, знайшов, таким чином незаконно придбав вибухову речовину та вибуховий пристрій, після чого поклавши вибухову речовину та вибуховий пристрій у кишеню надягненої на ньому куртки, незаконно переніс їх при собі до будівлі розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , таким чином ОСОБА_4 незаконно придбав, незаконно переніс та незаконно зберігав вибухову речовину та вибуховий пристрій.

13 лютого 2021 року, о 15:10 годині, на дитячому майданчику біля будівлі №16А по вул. Соборності у Металургійному районі міста Кривого Рогу, ОСОБА_4 був зупинений працівниками полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг, ДПП в Дніпропетровській області, та в ході проведення в нього поверхневої перевірки, на підставі ст. 34 Закону України «Про національну поліцію», у кишенях надягненої на ньому куртки було виявлено, після чого вилучено: конструктивно оформлений заряд вибухової речовини, а саме споряджений корпус осколкової оборонної ручної гранати Ф-1, промислового виготовлення, який згідно висновку експерта № СЕ-19/104-21/5279-ВТХ від 19.02.2021 відноситься до категорії вибухових речовин; уніфікований запал ручних гранат модернізований типу УЗРГМ, промислового виготовлення, який згідно висновку вказаної вище судової експертизи відноситься до категорії вибухових пристроїв. Надані на дослідження предмети придатні для здійснення вибуху.

В судовому засіданні обвинувачений свою провину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, у вчиненому розкаявся, та пояснив суду, що знайшов гранату за обставин викладених в обвинувальному акті, яку поклав собі у кишеню, оскільки хотів перенести її додому. Йому було цікаво, як вона працює. По дорозі його зупинили працівники поліції, і при перевірці він вказав, що має вибуховий пристрій, який підібрав і зберегає при собі. Під час перевірки до нього заходи примусу не застосовувалися. Пристрій віддав добровльно. У вчиненому кається, активно сприяв на досудовому слідстві.
ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини обвинувачення та пояснив, що дійсно вчинив вказаний вище злочин за обставин, які встановлені стороною обвинувачення та зазначені в обвинувальному акті, показання дає добровільно, заяв по застосування заборонених методів зі сторони обвинувачення не надходило.
Прокурор заявив клопотання про застосування положень частини 3 статті 349 КПК України та просив не досліджувати обставини справи, оскільки обвинувачений фактичні обставини вчинення злочинів визнає повністю.
Обвинувачений та захисник дане клопотання підтримали.
Приймаючи до уваги, що обвинувачений винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та беззаперечно, його показання відповідають суті обвинувачення, фактичні обставини не оспорюються, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце спосіб і інші обставини скоєння злочину, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив злочину, його наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності; обставини, які характеризують особу обвинувачуваного, визнає їх доказаними в судовому засіданні і вважає за доцільне не досліджувати у повному обсязі докази відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України, обмежившись допитом обвинувачуваного, дослідженням матеріалів, які стосуються речових доказів та вивченням даних, які характеризують особу обвинуваченого, письмових матеріалів в частині витрат на проведені експертизи та долі речових доказів, без проведення допиту свідків та дослідження письмових матеріалів провадження в повному обсязі.
Судом встановлено, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст такого порядку та у суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін, обвинувачений правильно розуміє зміст фактичних обставин, які ним не оспорюються, усвідомлює обмеження у подальшому оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Аналізуючи зібрані в справі докази та встановлені фактичні обставини, суд приходить до висновку, що обвинуваченого слід визнати винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, та кваліфікувати його діїза ч. 1 ст. 263 КК України, за ознаками носіння, зберігання, придбання, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Згідно з частини 2 статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Згідно з частиною 5 статті 12 КК України вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення за частиною 1 статті 263 КК України є тяжким злочином.
При визначені виду та розміру покарань суд керується вимогами статей 65-68 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, ОСОБА_4 скоїв тяжкий злочини; офіційно не працює, раніше неодноразово судимий, за різні злочини - проти власності, у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, за які відбував покарання в умовах ізоляції від суспільства; під наглядом лікаря-психіатра не перебував та не перебуває; під наглядом лікаря-нарколога перебував з січня 2013 року по листопад 2014 року, з приводу психічних поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні немає, за місцем мешкання характеризується посередньо, має звязки з особами з антисоціальною поведінкою.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд виходить із меж, установлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховує положення Загальної частини Кримінального кодексу України, ступень тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому згідно зі ст. 66 КК України, є його щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, безперечне визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 не інкриміновано.
Суд, зважаючи на положення статті 337 КПК України не враховує рецедив як обставину, що обтяжує покарання, оскільки така обставина не зазначена в обвинувальному акті, а суд не вправі виходити за межі висунотого обвинувачення та погіршувати становище обвинуваченого.
Суд також приймає до уваги досудову доповідь, згідно з якою існує висока ймовірність вчинення ОСОБА_4 повторного злочину.

З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного злочину, даних про особу обвинуваченого, відсутність наслідків від вчиненого, наявність пом"якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, призначення ОСОБА_4 основного покарання у вигляді позбавлення волі у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України, за якою він обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення.
Суд враховує, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засуджених та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а тому, на думку суду, виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, виходячи з наступного.
Питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому з огляду на положення ст. 75 КК законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.
Щире каяття як таке характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася. За наявності щирого каяття особи не обов`язковим має бути активне сприяння у розкритті злочину. Активне сприяння розкриттю злочину є окремою обставиною, що пом`якшує покарання, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 66 КК.
Тобто передбачені п. 1 ч. 1 ст. 66 КК обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, є альтернативними, незалежними та можуть існувати відокремлено одна від одної (постанова Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 297/562/17 (провадження № 51-329км18).
Суд вважає вищезазначені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням відносно ОСОБА_4 , бо ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
Зважаючи на те, що обвинувачений щиро розкаявся у скоєному, беззаперечно визнав вину, тяжких наслідків від його дій не настало, активно сприяв в розкритті злочину, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття призначеного йому покарання, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст.ст. 75,76 КК України.
Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Цивільний позов не заявлено.
Питання про процесуальні витрати суд вирішує відповідно до ст. 122, 124 КПК України, які передбачають, що у випадку винесення обвинувального вироку, суд стягує на користь держави документально підтверджені витрати про залучення експерта.
Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
Керуючись ст.12, ч.3 ст. 349, ч.2 ст.373, ст.374, ст. 376, п.1 ч.2 ст. 395 КПК України,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням терміном на 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі статті 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Додатково покласти на ОСОБА_4 обов`язок працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу) (п. 3 ч. 3 ст.76 КК України).
Початок строку відбування покарання обвинуваченим обчислювати з моменту проголошення вироку.
Залишки після вибуху Ф-1, упаковані до сейф-пакету №7529656,що перебувають на зберіганні у камері речових доказів СВ відділення поліції №2 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вул. Стрельникова, 2 знищити

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП не встановлено, витрати на залученя експерта по проведеню судової експертизи № СЕ-19/104-21/5279-ВТХ від 19.02.2021 у розмірі 1634 гривні 50 коп. на користь держави в особі
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти діб з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку.
Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Роз`яснити обвинуваченому його право подати клопотання про помилування Президенту України, право ознайомитись із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції (у разі перебування під вартою).
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Вирок складено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчій кімнаті.

Суддя: ОСОБА_1