Справа №751/4591/21
Провадження №1-кп/750/292/21
У Х В А Л А

10 серпня 2021 року Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1
з участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
перекладача ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000175 від 25.03.2021, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.3 ст. 146 КК України, ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.3 ст. 146 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.3 ст. 146 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч.3 ст. 146 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого за ч.3 ст. 146 КК України, ОСОБА_11 , обвинуваченого за ч.3 ст. 146 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До суду від прокурора надійшли письмові клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , обґрунтовуючи клопотання тим, що ризики, які були підставою до застосування щодо обвинувачених запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, на даний час не змінилися і продовжують існувати.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, вказав, що підстав для застосування інших запобіжних заходів не вбачає.
Захисник просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, оскільки прокурором не доведені ризики та необхідність застосування саме такого запобіжного заходи, просив обрати відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 більш м`які запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту у певний період доби або вирішити питання щодо визначення розміру застави, оскільки обвинувачені не судимі, наявні договори оренди житла на території м. Чернігова, ОСОБА_6 має сім`ю, а органом досудового розслідування не доведено існування злочинної групи, тоді як тяжкість злочину не може бути єдиною підставою для застосування запропонованого запобіжного заходу, потерпілі не заявляли про здійснення на них впливу і дані щодо цього відсутні.
Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виразили єдину думку - заперечували проти клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, підтримали клопотання захисника і просили обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

Суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченим раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Так, продовжуючи такий вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, які обґрунтовують тримання обвинуваченого під вартою та наведені в попередніх судових рішеннях про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого, які продовжують існувати та які не зменшились, а саме останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, за яке передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, а тому, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує йому, в разі визнання його винуватим у такому правопорушенні, може переховуватись від суду, залишити місто Чернігів у будь-який час, оскільки йому достеменно відомо щодо ймовірної відповідальності за даним кримінальним правопорушенням, ніде офіційно не працює, не має постійного джерела прибутку, оскільки інших доказів суду не надано, є громадянином Російської Федерації, а тому може безперешкодно покинути територію України, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, які на даний час не допитані, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, також враховані мотив та спосіб вчинення кримінального правопорушення, серйозний характер загрози для суспільного порядку протиправних діянь, їх тяжкість, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину проти волі, честі та гідності особи, враховані його вік, стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання прокурора та доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.
Суд враховує, що з часу обрання до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінилися підстави для такого запобіжного заходу. Зважаючи на позицію ОСОБА_6 в даному кримінальному провадженні, суд вважає, що такий ризик, як переховування від суду, має місце, оскільки перебуваючи під більш м`яким запобіжним заходом, аніж тримання під вартою, ОСОБА_6 зможе покинути територію м. Чернігова та переховуватися від суду на території Російської Федерації, оскільки такий є громадянином вказаної держави. Тяжкість покарання, яке може бути призначено обвинуваченому, може викликати його втечу. Також суд бере до уваги і те, що ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, у останнього відсутні законні джерела до існування, оскільки доказів іншого суду надано не було, а тому має місце такий ризик, як можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення. Ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 достеменно знає місце проживання потерпілих та після відкриття матеріалів кримінального провадження останній володіє даними щодо місця проживання свідків, а тому перебуваючи під більш м`яким запобіжним заходом, аніж тримання під вартою зможе здійснити спроби незаконного впливу на них, з метою зміни показів останніми на свою користь, викривлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення і тим самим уникнути кримінальної відповідальності. Наявний ризик і того, що останній, перебуваючи під більш м`яким запобіжним заходом, зможе іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема матиме змогу впливу на родичів та рідних осіб, які незаконно утримувались в реабілітаційному центрі щодо їх добровільного знаходження там. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, визначені ст. 176 КПК України, не забезпечать на даний час належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, які обґрунтовують тримання обвинуваченого під вартою та наведені в попередніх судових рішеннях про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого, які продовжують існувати та які не зменшились, а саме останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, за яке передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, а тому, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватими у такому правопорушенні, може переховуватись від суду, залишити місто Чернігів у будь-який час, оскільки зареєстрований поза межами юрисдикції суду, а саме у Донецькій області, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, які на даний час не допитані, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, так як ніде офіційно не працює, не має постійного джерела прибутку, і інших доказів суду не надано, також враховані мотив та спосіб вчинення кримінального правопорушення, серйозний характер загрози для суспільного порядку протиправних діянь, їх тяжкість, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину проти волі, честі та гідності особи, враховані його вік, стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання прокурора та доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Суд враховує, що з часу обрання до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінилися підстави для такого запобіжного заходу. Зважаючи на позицію ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні, суд вважає, що такий ризик, як переховування від суду, має місце, оскільки перебуваючи під більш м`яким запобіжним заходом, аніж тримання під вартою, ОСОБА_7 зможе покинути територію м. Чернігова та переховуватися від суду на території Донецькій області, оскільки має зареєстроване місце проживання. Тяжкість покарання, яке може бути призначено обвинуваченому, може викликати його втечу. Також суд бере до уваги і те, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, у останнього відсутні законні джерела до існування, оскільки доказів іншого суду надано не було, а тому має місце такий ризик, як можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення. Ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 достеменно знає місце проживання потерпілих та після відкриття матеріалів кримінального провадження останній володіє даними щодо місця проживання свідків, а тому перебуваючи під більш м`яким запобіжним заходом, аніж тримання під вартою, зможе здійснити спроби незаконного впливу на них, з метою зміни показів останніми на свою користь, викривлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення і тим самим уникнути кримінальної відповідальності. Наявний ризик і того, що останній, перебуваючи під більш м`яким запобіжним заходом, зможе іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема матиме змогу впливу на родичів та рідних осіб, які незаконно утримувались в реабілітаційному центрі, щодо їх добровільного знаходження там. Зважаючи на викладене суд дійшов висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, визначені ст. 176 КПК України, не забезпечать на даний час належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, які обґрунтовують тримання обвинуваченого під вартою та наведені в попередніх судових рішеннях про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого, які продовжують існувати та які не зменшились, а саме останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, за яке передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, а тому, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватими у такому правопорушенні, може переховуватись від суду, залишити місто Чернігів у будь-який час, оскільки має зареєстроване місце проживання та фактично проживає на території Київської області, тобто поза межами юрисдикції суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки на даний час він офіційно ніде не працює, не має постійного джерела прибутку і доказів протилежного суду надано не було, також враховані мотив та спосіб вчинення кримінального правопорушення, серйозний характер загрози для суспільного порядку протиправних діянь, їх тяжкість, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину проти волі, честі та гідності особи, враховані його вік, стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання прокурора та доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Суд враховує, що з часу обрання до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінилися підстави для такого запобіжного заходу. Зважаючи на позицію ОСОБА_8 в даному кримінальному провадженні, суд вважає, що такий ризик, як переховування від суду, має місце, оскільки перебуваючи під більш м`яким запобіжним заходом, аніж тримання під вартою, ОСОБА_8 зможе покинути територію м. Чернігова та переховуватися від суду на території Київської області, оскільки має зареєстроване місце проживання та фактично проживає на території Київської області, тобто поза межами юрисдикції суду. Тяжкість покарання, яке може бути призначено обвинуваченому, може викликати його втечу. Також суд бере до уваги і те, що ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, у останнього відсутні законні джерела до існування, оскільки доказів іншого суду надано не було, а тому має місце такий ризик, як можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення. Ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні обґрунтовується тим, що ОСОБА_8 достеменно знає місце проживання потерпілих та після відкриття матеріалів кримінального провадження останній володіє даними щодо місця проживання свідків, а тому перебуваючи під більш м`яким запобіжним заходом, аніж тримання під вартою, зможе здійснити спроби незаконного впливу на них, з метою зміни показів останніми на свою користь, викривлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення і тим самим уникнути кримінальної відповідальності. Наявний ризик і того, що останній, перебуваючи під більш м`яким запобіжним заходом, зможе іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема матиме змогу впливу на родичів та рідних осіб, які незаконно утримувались в реабілітаційному центрі щодо їх добровільного знаходження там. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, визначені ст. 176 КПК України, не забезпечать на даний час належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, які обґрунтовують тримання обвинуваченого під вартою та наведені в попередніх судових рішеннях про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого, які продовжують існувати та які не зменшились, а саме останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, за яке передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, а тому, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватими у такому правопорушенні, може переховуватись від суду, залишити місто Чернігів у будь-який час, оскільки має зареєстроване місце проживання та фактично проживає на території Київської області, тобто поза межами юрисдикції суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки на даний час він офіційно ніде не працює, не має постійного джерела прибутку і доказів протилежного суду надано не було, також враховані мотив та спосіб вчинення кримінального правопорушення, серйозний характер загрози для суспільного порядку протиправних діянь, їх тяжкість, що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні злочину проти волі, честі та гідності особи, враховані його вік, стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання прокурора та доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_11 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Суд враховує, що з часу обрання до ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінилися підстави для такого запобіжного заходу. Зважаючи на позицію ОСОБА_11 в даному кримінальному провадженні, суд вважає, що такий ризик, як переховування від суду, має місце, оскільки перебуваючи під більш м`яким запобіжним заходом, аніж тримання під вартою, ОСОБА_11 зможе покинути територію м. Чернігова та переховуватися від суду на території Київської області, оскільки має зареєстроване місце проживання та фактично проживає на території Київської області, тобто поза межами юрисдикції суду. Тяжкість покарання, яке може бути призначено обвинуваченому, може викликати його втечу. Також суд бере до уваги і те, що ОСОБА_11 офіційно не працевлаштований, у останнього відсутні законні джерела до існування, оскільки доказів іншого суду надано не було, а тому має місце такий ризик, як можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення. Ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні обґрунтовується тим, що ОСОБА_11 достеменно знає місце проживання потерпілих та після відкриття матеріалів кримінального провадження останній володіє даними щодо місця проживання свідків, а тому перебуваючи під більш м`яким запобіжним заходом, аніж тримання під вартою, зможе здійснити спроби незаконного впливу на них, з метою зміни показів останніми на свою користь, викривлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення і тим самим уникнути кримінальної відповідальності. Наявний ризик і того, що останній, перебуваючи під більш м`яким запобіжним заходом, зможе іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема матиме змогу впливу на родичів та рідних осіб, які незаконно утримувались в реабілітаційному центрі щодо їх добровільного знаходження там. Зважаючи на викладене суд дійшов висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, визначені ст. 176 КПК України, не забезпечать на даний час належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 , суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, які обґрунтовують тримання обвинуваченого під вартою та наведені в попередніх судових рішеннях про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого, які продовжують існувати та які не зменшились, а саме останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, за яке передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, а тому, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватими у такому правопорушенні, може переховуватись від суду, залишити місто Чернігів у будь-який час, оскільки має зареєстроване місце проживання та фактично проживає на території Київської області, тобто поза межами юрисдикції суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки на даний час він офіційно ніде не працює, не має постійного джерела прибутку і доказів протилежного суду надано не було, також враховані мотив та спосіб вчинення кримінального правопорушення, серйозний характер загрози для суспільного порядку протиправних діянь, їх тяжкість, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні злочину проти волі, честі та гідності особи, враховані його вік, стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання прокурора та доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_10 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Суд враховує, що з часу обрання до ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінилися підстави для такого запобіжного заходу. Зважаючи на позицію ОСОБА_10 в даному кримінальному провадженні, суд вважає, що такий ризик, як переховування від суду, має місце, оскільки перебуваючи під більш м`яким запобіжним заходом, аніж тримання під вартою, ОСОБА_10 зможе покинути територію м. Чернігова та переховуватися від суду на території м. Харкові, оскільки має зареєстроване місце проживання на території м. Харкова, тобто поза межами юрисдикції суду. Тяжкість покарання, яке може бути призначено обвинуваченому, може викликати його втечу. Також суд бере до уваги і те, що ОСОБА_10 офіційно не працевлаштований, у останнього відсутні законні джерела до існування, оскільки доказів іншого суду надано не було, а тому має місце такий ризик, як можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення. Ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні обґрунтовується тим, що ОСОБА_10 достеменно знає місце проживання потерпілих та після відкриття матеріалів кримінального провадження останній володіє даними щодо місця проживання свідків, а тому перебуваючи під більш м`яким запобіжним заходом, аніж тримання під вартою, зможе здійснити спроби незаконного впливу на них, з метою зміни показів останніми на свою користь, викривлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення і тим самим уникнути кримінальної відповідальності. Наявний ризик і того, що останній, перебуваючи під більш м`яким запобіжним заходом, зможе іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема матиме змогу впливу на родичів та рідних осіб, які незаконно утримувались в реабілітаційному центрі щодо їх добровільного знаходження там. Зважаючи на викладене суд дійшов висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, визначені ст. 176 КПК України, не забезпечать на даний час належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, які обґрунтовують тримання обвинуваченого під вартою та наведені в попередніх судових рішеннях про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого, які продовжують існувати та які не зменшились, а саме останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, за яке передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, а тому, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватими у такому правопорушенні, може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, які ще не допитані, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, також враховані мотив та спосіб вчинення кримінального правопорушення, серйозний характер загрози для суспільного порядку протиправних діянь, їх тяжкість, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину проти волі, честі та гідності особи, враховані його вік, стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання прокурора та доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_9 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Суд враховує, що з часу обрання до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінилися підстави для такого запобіжного заходу. Зважаючи на позицію ОСОБА_9 в даному кримінальному провадженні, суд вважає, що такий ризик, як переховування від суду, має місце, оскільки перебуваючи під більш м`яким запобіжним заходом, аніж тримання під вартою, ОСОБА_9 зможе покинути територію м. Чернігова та переховуватися від суду. Тяжкість покарання, яке може бути призначено обвинуваченому, може викликати його втечу. Також суд бере до уваги і те, що ОСОБА_9 офіційно не працевлаштований, у останнього відсутні законні джерела до існування, оскільки доказів іншого суду надано не було, а тому має місце такий ризик, як можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення. Ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні обґрунтовується тим, що ОСОБА_9 достеменно знає місце проживання потерпілих та після відкриття матеріалів кримінального провадження останній володіє даними щодо місця проживання свідків, а тому перебуваючи під більш м`яким запобіжним заходом, аніж тримання під вартою, зможе здійснити спроби незаконного впливу на них, з метою зміни показів останніми на свою користь, викривлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення і тим самим уникнути кримінальної відповідальності. Наявний ризик і того, що останній, перебуваючи під більш м`яким запобіжним заходом, зможе іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема матиме змогу впливу на родичів та рідних осіб, які незаконно утримувались в реабілітаційному центрі щодо їх добровільного знаходження там. Зважаючи на викладене суд дійшов висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, визначені ст. 176 КПК України, не забезпечать на даний час належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Слід зазначити, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи чи продовжуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченим, а саме, що ст. 146 КК України віднесена до кримінальних правопорушень проти волі, честі та гідності особи, суд вважає, що у цьому судовому провадженні є наявним суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Суд, враховуючи, що обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу не змінились, а ризики передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинувачених більш м`якого заходу забезпечення кримінального провадження, а тому суд приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для обрання обвинуваченим інших більш м`яких запобіжних заходів.

Доводи захисника щодо зміни обвинуваченим запобіжного заходу на домашній арешт у певний період доби або визначення розміру застави були перевірені, але вони не є обґрунтованими, аби спростували неможливість на даний час продовження застосування запропонованого прокурором запобіжного заходу. Переконливих доводів щодо запобігання наявних ризиків не надано, а тому підстав для застосування запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту або визначення розміру застави на даний час не вбачається. Ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання та сім`ю, котра потребує його допомоги, а обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 з 05.07.2021 орендують житло в місці Чернігові, а також посилання на те, що обвинувачені не мають наміру порушувати умови запобіжного заходу у виді домашнього арешту або застави, не є безумовною підставою для застосування на даний час більш м`якого запобіжного заходу, на чому наголошує захисник та обвинувачені в судовому засіданні. Крім того, суд відкидає посилання захисника стосовно того, що відсутня кваліфікуюча ознака вчинення діяння організованою групою, оскільки це питання не є предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні та буде оцінено судом під час винесення остаточного рішення по справі.

Щодо посилань захисника, стосовно того, що в разі продовження судом строку тримання під вартою обвинуваченим можливо визначити розмір застави, як альтернативний запобіжний захід триманню під вартою, суд зазначає, що у відповідності до положень п.1 ч. 4 ст. 183 КПК України, з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, беручи до уваги, що інкримінований злочин ймовірно вчинений обвинуваченими із застосуванням насильства, а також з огляду на те, що судовий розгляд кримінального провадження наразі не розпочато, не було допитано потерпілих та жодного з свідків у цьому провадженні безпосередньо судом, а показання, що надавалися на досудовому розслідуванні, не можуть братись до уваги в обґрунтуванні судових рішень, зважаючи на положення ч.4 ст. 95 КПК України, думку потерпілих з цього приводу у даному судовому засіданні з`ясувати неможливо, з врахуванням наявність ризиків впливу на вказаних осіб обвинуваченими, переховування від суду останніми, відповідно до мотивації суду, викладеної вище, а тому суд приходить до висновку, що визначення щодо обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу триманню під вартою, на даний час є передчасним, а тому суд не визначає обвинуваченим розмір застави.

Керуючись ст.ст. 314, 315 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 08 жовтня 2021 року.
В задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 відмовити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою до 08 жовтня 2021 року.
В задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 відмовити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строк тримання під вартою до 08 жовтня 2021 року.
В задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 відмовити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строк тримання під вартою до 08 жовтня 2021 року.
В задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_11 - відмовити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , строк тримання під вартою до 08 жовтня 2021 року.
В задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 відмовити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , строк тримання під вартою до 08 жовтня 2021 року.
В задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 відмовити.
На ухвалу, в частині продовження строку тримання під вартою, протягом 7 днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1