Справа № 738/38/21
№ провадження 1-в/738/15/2021
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2021 року м. Мена

Менський районний суд Чернiгiвської областi в складi:

судді - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в режимі відеоконференції з Державною установою «Менська виправна колонія (№91)» клопотання засудженого ОСОБА_2 про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, а саме обмеженням волі,
за участю:
секретаря судового засідання - ОСОБА_3
учасників судового розгляду:
прокурора - ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5 ,
засудженого - ОСОБА_2

В С Т А H О В И В:

Суть питання, що вирішується ухвалою.
Засуджений ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про застосування до нього ст.82 КК України, уточнивши яке, просив замінити невідбуту частину покарання більш м`яким, а саме обмеженням волі, посилаючись на те, що відбуваючи покарання в місцях позбавлення волі діючих стягнень не має, на даний час відбув необхідну частину призначеного судом покарання, його поведінка свідчить про те, що він став на шлях виправлення, а тому, вважає, що заслуговує на застосування до нього пільги, передбаченої ст. 82 КК України.

Виклад позиції учасників судового розгляду.
Засуджений ОСОБА_2 в судовому засіданні, уточнивши клопотання, просив замінити невідбуту частину покарання більш м`яким, а саме обмеженням волі, та додатково зазначив, що за час перебування в Сумському СІЗО та ДУ «Сумська ВК(№116)» адміністраціями вказаних установ на нього накладалися дисциплінарні стягнення, які він, вважаючи їх незаконними та безпідставними, оскаржував до суду та звертався із заявами про вчинення працівниками установ виконання покарань та невідомими особами кримінальних правопорушень, на підставі яких внесені відомості до ЄРДР та на даний час проводяться досудові розслідування у кримінальних провадженнях. На думку засудженого, причиною накладення дисциплінарних стягнень у СІЗО було упереджене ставлення до нього працівників адміністрації слідчого ізолятора. Про наявність стягнення від 21 січня 2020 року він взагалі не був обізнаний, у зв`язку з чим пропустив строк на його оскарження, оскільки дізнався про його наявність, коли воно вже було погашене за строками.

В Менській ВК (№91) відбуває покарання з жовтня 2020 року, за час перебування в установі характеризується позитивно, порушень порядку відбування покарання не допускає, розпорядок дня виконує, з перших днів після карантину працював, спочатку неофіційно, а з січня місяця 2021 року працевлаштований офіційно робітником лазне-прального комплексу установи, виконує роботу по заготівлі дров, окрім того постійно залучається до благоустрою установи та робіт з поліпшення житлово-побутових умов у гуртожитку відділення, отримав заохочення, комісією установи одночасно було відмовлено у застосуванні до нього пільг, передбачених статтями 81 та 82 КК України, оскільки на час розгляду цих питань, а саме станом на 30 жовтня 2020 року, він пробув в установі виконання покарань незначний проміжок часу. Вважає, що його вини в тому, що він тривалий час перебував у СІЗО і не міг бути конвойований до установи виконання покарань у зв`язку з карантинними обмеженнями, пов`язаними з пандемією коронавірусу, немає. Вважає, що своєю поведінкою він довів те, що став на шлях виправлення, а тому заслуговує на застосування до нього пільги, передбаченої ст. 82 КК України. Окрім того, просив суд врахувати, що він хоче допомагати матеріально своїй сім`ї, яка складається з бабусі похилого віку, матері та доньки, які всі є інвалідами.

Захисник засудженого ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала клопотання свого підзахисного та пояснила, що свідченням того, що її підзахисний став на шлях виправлення, є його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до праці, додержання режиму відбування покарання, однак вважає, що ефективність і гарантованість цього процесу можливі лише за умови застосування до нього більш м`якого покарання. Відбуваючи покарання в Менській ВК №91 засуджений ОСОБА_2 характеризується позитивно, дотримується порядку та умов відбування покарання, діючих стягнень не має, на профілактичних обліках не перебуває, працевлаштований, залучається до робіт з благоустрою установи, має заохочення. Вважає, що рішенням комісії установи виконання покарань від 30 жовтня 2020 року відмовлено ОСОБА_2 у застосуванні до нього пільг, передбачених статтями 81 та 82 КК України, у зв`язку з тим, що останній був маловивченим, оскільки прибув до установи лише 05 жовтня 2020 року. Вважає, що постанова спостережної комісії № 18 від 18 березня 2021 року, якою відмовлено її підзахисному у погодженні застосування до нього ст. 82 КК України, прийнята з формальних підстав, оскільки спостережна комісія керувалася лише рішенням комісії установи по застосуванню пільг від 30 жовтня 2020 року, про що прямо зазначила у своїй постанові, та не взяла до уваги відомості про те, що її підзахисний працевлаштований, залучається до робіт з благоустрою установи, отримав заохочення. Просить клопотання її підзахисного задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що на даний час дійсно прослідковуються позитивні зміни в поведінці засудженого, про що свідчить його характеристика, проте, ОСОБА_2 відбуває покарання в Менській ВК (№91) незначний проміжок часу, а тому, на думку прокурора, клопотання засудженого є передчасним, просив в його задоволенні відмовити.

Представники установи виконання покарань та спостережної комісії Корюківської районної державної адміністрації, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду клопотання, в судове засідання не з`явились, їх неприбуття в судове засідання відповідно до ч.5 ст. 539 КПК України не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Встановлені судом обставини.

ОСОБА_2 засуджений вироком Білопільського районного суду Сумської області від 18 березня 2016 року за ч.1 ст.121, ч.1 ст.122, ч.1 ст.70 КК України до 6 років позбавлення волі.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 06 грудня 2016 року вирок Білопільського районного суду Сумської області від 18 березня 2016 року залишено без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_2 обчислюється з 28 грудня 2016 року.

Отже, на час розгляду клопотання засуджений ОСОБА_2 відбув більше 1/2 частини призначеного судом покарання.

З характеристики засудженого, наданої 01 квітня 2021 року, та матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_2 в місцях позбавлення волі перебуває з 28 грудня 2016 року.

За час перебування в Сумському СІЗО та Державній установі «Сумська ВК (№116) за порушення вимог встановленого режиму тримання неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення на даний час погашені у встановленому законом порядку. До суспільно-корисної праці не залучався, не заохочувався.

Доводи засудженого з приводу оскарження ним накладених на нього дисциплінарних стягнень до суду підтверджуються матеріалами справи.

За повідомленням прокуратури Сумської області від 12 грудня 2018 року Сумським ВП ГУНП в Сумській області розслідуються кримінальні провадження №0000001 від 30 серпня 2017 року за ч.1 ст. 125 КК України, за фактом спричинення ОСОБА_2 28 березня 2017 року тілесних ушкоджень в ДУ «Сумський слідчий ізолятор», № №0000002 від 30 серпня 2017 року за ч.1 ст. 125 КК України, за фактом спричинення ОСОБА_2 28 квітня 2017 року тілесних ушкоджень в ДУ «Сумська виправна колонія №116», а також Сумською місцевою прокуратурою 05 грудня 2018 року в ЄРДР зареєстроване кримінальне провадження за №0000417 за ч. 2 ст.365 КК України за фактом спричинення ОСОБА_2 тілесних ушкоджень службовою особою ДУ «Сумський слідчий ізолятор», яке розслідується слідчим територіального управління ДБР. Під час проведеної перевірки за зверненням засудженого ОСОБА_2 прокуратурою Сумської області було встановлено порушення, пов`язані з неналежним надання йому медичної допомоги під час тримання в установі попереднього ув`язнення (а.с. 65-71).

З Витягу з ЄРДР вбачається, що 30 серпня 2017 року за заявою ОСОБА_2 були внесені відомості до ЄРДР за № 0000004 ч.1 ст. 129 КК України, а саме за фактом погрози застосування фізичного насильства та вбивством засудженому ОСОБА_2 в приміщенні камери №73 ДУ «Сумський слідчий ізолятор» (а.с. 65).

З Витягу з ЄРДР вбачається, що 18 грудня 2019 року територіальним управлінням ДБР у м. Полтаві за заявою ОСОБА_2 були внесені відомості до ЄРДР за № 0000281 ч.2 ст. 365 КК України, а саме за фактом заподіяння ОСОБА_2 службовими особами ДУ «Сумський слідчий ізолятор» 12 грудня 2019 року тілесних ушкоджень, відмови у наданні йому медичної допомоги та чинення перешкод оскаржити ці дії до прокуратури (а.с.75).

Зазначені обставини свідчать про наявність конфліктних ситуацій під час перебування ОСОБА_2 в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» саме у період накладення на нього дисциплінарних стягнень та у ДУ «Сумська виправна колонія №116».

З 05 жовтня 2020 року засуджений ОСОБА_2 відбуває покарання в Державній установі «Менська виправна колонія (№91)», де характеризується позитивно, дотримується вимог, що визначають порядок та умови відбування покарання, розпорядок дня виконує, стягнень не має, на профілактичних обліках не перебуває. Згідно з поданою засудженим письмовою заявою від 25 січня 2021 року виконує обов`язки робітника лазне-прального комплексу установи, до роботи відноситься старанно, поставлені перед ним завдання виконує вчасно та якісно, залучається до робіт з благоустрою установи та робіт з поліпшення житлово-побутових умов у гуртожитку відділення, отримав заохочення за додержання правил поведінки та активну участь у проведенні робіт з благоустрою установи, заходи виховного та культурно-масового характеру, які проводяться в установі та відділенні відвідує, залучений до програми диференційованого впливу на засуджених «Фізкультура та спорт», яку реалізовує за планом, з представниками адміністрації намагається бути чемним та ввічливим, на зроблені зауваження реагує належним чином, робить для себе правильні висновки.

З довідки, виданою 15 січня 2021 року помічником начальника (з питань залучення засуджених до праці та трудової адаптації) ОСОБА_6 , засуджений ОСОБА_2 з 25 січня 2021 року по теперішній час залучений до суспільно-корисної праці на громадських засадах без оплати праці у рахунок двогодинних відпрацювань до виконання обов`язків робітника БПК (заготівля дров).

Рішенням комісії Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» (протокол №20 від 30 жовтня 2020 року) засудженому ОСОБА_2 відмовлено в застосуванні до нього ст.82 КК України, оскільки останній не став на шлях виправлення, однак, приймаючи вказане рішення, установа виконання належним чином не мотивувала його.

Постановою спостережної комісії Корюківської районної державної адміністрації №18 від 18 березня 2021 року відмовлено в погодженні застосування до засудженого ОСОБА_2 ст.82 КК України, а саме заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, обмеження волі.

Мотиви, з яких суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керується.
Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту частини другої статті 50 КК України слідує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до положень ч.1, 3 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Свідченням того, що засуджений став на шлях виправлення, є його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до праці, додержання режиму відбування покарання, однак ефективність і гарантованість цього процесу можливі лише за умови застосування до нього більш м`якого покарання. Про те, що засуджений став на шлях виправлення може свідчити його зразкова поведінка, яка полягає у дотриманні правил внутрішнього трудового розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, а також сумлінне ставлення до праці, яке передбачає, що особа бере участь у суспільно-корисній праці та добросовісно виконує трудові обов`язки, покращує кількісні та якісні показники виконуваної роботи, бережно ставиться до обладнання та інструментів, дотримується правил охорони праці та техніки безпеки.

З матеріалів особової справи засудженого вбачається, що за час перебування в Сумському СІЗО засуджений ОСОБА_2 отримав чотири стягнення (15 вересня, 13, 17 грудня 2019 року та 25 січня 2020 року), які на даний час погашені у встановленому законом порядку, заохочень не мав.

Відбуваючи покарання в Менській ВК (№91) характеризується позитивно, залучений до суспільно корисної праці на громадських засадах без оплати праці у рахунок двогодинних відпрацювань виконує обов`язки робітника БПК (заготівля дров), за додержання правил поведінки та активну участь у проведенні робіт з благоустрою установи отримав заохочення.

Згідно з постановою №18 від 18 березня 2021 року спостережної комісії Корюківської районної державної адміністрації остання відмовила в погодженні застосування ст. 82 КК України до засудженого ОСОБА_2 , посилаючись на те, що висновки, викладені адвокатом у клопотанні не відповідають рішенню комісії по пільгам засуджених Менської ВК №91 від 30 жовтня 2020 року, яким засудженому ОСОБА_2 відмовлено у застосуванні даної пільги, спостережна комісія виходила із характеристики засудженого станом на 04 січня 2021 року (а.с. 96).

З огляду на викладене, суд вважає необхідним зазначити про те, що рішення спостережної комісії мають рекомендаційний характер і не є визначальними під час вирішення питання про застосування пільги, передбаченої статтею 82 КК України, а таке рішення ухвалюється судом з врахуванням поведінки засудженого і того чи став він на шлях виправлення. Суд вважає слушними зауваження захисника засудженого про те, що спостережна комісія не взяла до уваги відомості про працевлаштування засудженого, залучення до робіт з благоустрою установи, його відношення до роботи, отримання останнім заохочення та не надала будь-якої оцінки даним фактам.

Дослідивши дані, які характеризують особу засудженого ОСОБА_2 в судовому засіданні встановлено, що засуджений, відбуваючи покарання в ДУ «Менська виправна колонія (№91)», залучений до праці на добровільних засадах, має заохочення, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, дотримується вимог, що визначають порядок та умови відбування покарання, вказані обставини свідчать про позитивні зміни в його поведінці.

Ставлення особи на шлях виправлення це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання. Підставою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням є обставина, що засуджений не виправився, не довів своє виправлення, але став на шлях виправлення і для закріплення досягнутих результатів ще необхідний вплив на нього, але вже в умовах відбування більш м`якого виду покарання. Свідченням того, що засуджений став на шлях виправлення, є його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до праці, додержання режиму відбування покарання, однак ефективність і гарантованість цього процесу можливі лише за умови застосування до нього більш м`якого покарання.

З часу застосування до засудженого дисциплінарних стягнень, одне з яких було скасоване рішенням суду, інші погашені у встановленому законом порядку, минув значний проміжок часу, що дає можливість прослідкувати позитивні зміни в поведінці засудженого та ставленні його до праці, які вказують на те, що засуджений став на шлях виправлення та заслуговує на застосування пільги.

Враховуючи викладене, в судовому засіданні знайшло підтвердження, що засуджений ОСОБА_2 відбув Ѕ частину призначеного строку покарання, став на шлях виправлення, про що свідчить його поведінка та ставлення до праці, обмежень щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а саме обмеженням волі, передбачених ст.61 КК України, не має, а відтак, суд приходить до висновку про заміну йому невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, обмеженням волі.

Керуючись ст. 82 КК України, ст. 537, 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання засудженого ОСОБА_2 про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, а саме обмеженням волі задовольнити.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , замінити невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на обмеження волі строком на 1 (один) рік 8 (вісім) місяців 22 (двадцять два) дні.
Роз`яснити засудженому ОСОБА_2 , що відповідно до ч. 6 ст. 82 КК України, у разі вчинення нового кримінального правопорушення, суд до покарання за знову вчинене кримінальне правопорушення приєднує невідбуту частину більш м`якого покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України.

Засудженого ОСОБА_2 етапувати до виправного центру в порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі, звільнивши з-під варти по прибуттю до місця відбування покарання.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлений 09 квітня 2021 року.

Суддя ОСОБА_1