Справа № 447/3246/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/95/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області 12 січня 2021 року щодо ОСОБА_7 ,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
представника адміністрації ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

вищевказаною ухвалою ОСОБА_7 звільнено умовно-достроково на невідбутий термін 1 (один) рік 19 днів, засудженого вироком Садгірського районного суду міста Чернівці від 23 квітня 2019 року за ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі.
Суд першої інстанції мотивує своє рішення тим, що за час відбування покарання в Миколаївській ВК №50 не притягався до дисциплінарної відповідальності, тричі заохочувався, заходи виховного характеру відвідував регулярно, вину в скоєному злочині визнає, сумлінно ставиться до праці, відшкодував судові витрати за проведення експертизи, що дає підстави звільнити його умовно-достроково.
Не погоджуючись із даною ухвалою прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану ухвалу та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні подання ДУ «Миколаївська ВК №50» про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Мотивує свою апеляційну скаргу тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи. Вказує, що судом першої інстанції проігноровані усі обставини та вимоги закону, не надано належну правову оцінку усім представленим матеріалам, об`єктивно не з`ясовано всі обставини справи, що у свою чергу, свідчить про необґрунтованість і невмотивованість судового рішення. Звертає увагу, що враховуючи характеристику та поведінку засудженого ОСОБА_7 за весь період відбування покарання, можна дійти висновку, що засуджений не може вважатись особою, яка сумлінною поведінкою і ставленням до праці довела своє виправлення, зокрема за час відбування покарання участі у самодіяльних організаціях установи не приймав, а лише залучався до участі в програмі диференційованого виховного впливу «Подолання наркотичної залежності». Крім цього, комісія виправної колонії 18 березня 2020 року відмовила засудженому ОСОБА_7 у застосуванні до нього вимог статей 100, 101 КВК України, як такому, що не довів своє виправлення.
02 лютого 2021 року на адресу Львівського апеляційного суду надійшли заперечення засудженого ОСОБА_7 на апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 , в яких останній просить залишити без змін ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області 12 січня 2021 року, так як він довів своїм ставленням до праці та сумлінною поведінкою, що став на шлях виправлення. Звертає увагу, що не порушував встановлений порядок та умови перебування у Миколаївській ВК №50, за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці тричі заохочувався начальником установи.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, представника ДВК № 40 та засудженого, які заперечили апеляційну скаргу прокурора, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а згідно з ч.3 ст. 81 КК України, умовне-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, зокрема, після фактичного відбуття засудженим не менше певного (зазначеного законом) строку покарання, призначеного судом.

Висновок суду про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання ґрунтується на досліджених в судовому засіданні матеріалах справи, є обґрунтованим та вмотивованим.

Необхідною умовою застосування положень ст. 81 КК України є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, про що може свідчити, зокрема, дотримання засудженим правил розпорядку дня колонії, відсутність порушень встановленого порядку відбування покарання, виконання законних вимог адміністрації установи виконання покарань, заняття суспільно корисною працею. Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України, - виправленню засудженого і запобігання вчинення нових злочинів.

Рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, згідно з матеріалами справи, вбачається, що ОСОБА_7 засуджено 23 квітня 2019 року Садгірським районним судом міста Чернівці за ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі.

Як вбачається з наданої суду характеристики, затвердженої 04 листопада 2020 року, засуджений ОСОБА_7 , за час відбування покарання в ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)» працевлаштований на виробництві установи. До роботи відноситься сумлінно, завдання виконує вчасно та якісно, до обладнання ставиться бережно, порушень правил техніки безпеки не допускає. Під час перебування в установі порушень встановленого порядку відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. За зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці на виробництві установи 1 (один) раз заохочувався правами начальника установи, заходи виховного характеру відвідує регулярно, робить належні висновки. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, стосунки підтримує із засудженими позитивної спрямованості. Також, має позитивну соціальну установку, готовий до самокерованої соціально-правомірної поведінки, здатний здолати життєві труднощі та протистояти чужому впливу, готовий до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. За характером спокійний, врівноважений, дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи, у спілкуванні з персоналом тактовний.

З врахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення й підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, й з таким висновком суду колегія суддів погоджується.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості судового рішення, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи є безпідставними й колегія суддів їх до уваги не бере.

Крім того, представник ДВК № 50 ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційної інстанції пояснив, що на даний час ОСОБА_7 визнав себе винним, у вчиненому щиросердечно розкаявся, покарання вважає справедливим, що на його думку свідчить про те, що його виправлення є стабільним та послідовним.

Те, що згідно з рішенням комісій установи засудженому було відмовлено у застосуванні ст.ст. 100, 101 КВК України, як такому, що не став на шлях виправлення, не є обставиною, яка виключає на даний час можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання останнього.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в суді першої інстанції під час розгляду подання ДУ «Миколаївська ВК №50» прокурор ОСОБА_10 не заперечував щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання.

Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів визнає апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог матеріального та процесуального законів, є законною, обґрунтованою та вмотивованою й підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області 12 січня 2021 року щодо ОСОБА_7 , залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4