Справа №635/432/21
Провадження по справі № 1-в/635/501/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

секретар судових засідань ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кавське Стрийського району Львівської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 засуджений вироком Кремінського районного суду Луганської області від 02 жовтня 2019 року за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років обмеження волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України із врахуванням п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю злочинів за даним вироком і за вироком Кремінського районного суду Луганської області від 28 серпня 2019 року шляхом часткового поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 2 років 10 місяців обмеження волі.

Початок строку відбування покарання 15 листопада 2019 року.

Кінець строку відбування покарання 25 листопада 2021 року.

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, посилаючись на та, що він за час відбування покарання сумлінно себе поводив, ставився до праці, за що неодноразово заохочувався адміністрацією установи, має позитивні наміри на майбутнє, вважає, що за час відбування покарання своєю сумлінною поведінкою та ставлення до праці довів своє виправлення.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Представник установи виконання покарань та засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися. Засуджений та представник установи виконання покарань надали до суду заяви, в яких просили проводити розгляд вказаної справи у їх відсутність.

Відповідно до частини п`ятої статті 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду подання, не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_4 , він з 15 листопада 2019 року відбуває покарання в Державній установі «Хролівський виправний центр (№140)». Зі змісту характеристики на засудженого, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби майором внутрішньої служби ОСОБА_5 за погодженням з начальником сектору СВПР майором внутрішньої служби ОСОБА_6 від 26 січня 2021 року, засуджений згідно ст. 60 КВК України працевлаштований на ФОП « ОСОБА_7 », до виконання поставлених завдань ставиться задовільно, робітничу норму та поставлені завдання виконує, дбайливо ставиться до майна виправного центру та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням; за час відбування в установі маж одне стягнення, яке знято в установленому законом порядку та два заохочення, характеризується з позитивного боку; у відношення до представників адміністрації виправного центру не конфліктний, ввічливий, дотримується правомірних правовідносин, виконує їх законні вимоги; приймає активну участь в організації і проведенні культурно-масових та фізкультурно-оздоровчих заходів серед засуджених; за власним бажанням приймає участь в програмі диференційованого впливу на засуджених «Духовне відродження»; за характером спокійний, врівноважений; у відношенні до засуджених не конфліктний, підтримує рівні стосунки з різними категоріями засуджених. Засуджений мав одне стягнення, яке знято у встановленому законом порядку, та має два заохочення. З листопада 2019 року по липень 2020 року та в грудня 2020 року був працевлаштований на контрагентському об`єкті та в майстерні, за що отримував заробітну плату.

Однак, не зважаючи на позитивну характеристику засудженого, підстав вважати, що останній довів своє виправлення, судом не встановлено.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_4 , останній має ряд непогашених судимостей, а саме був засуджений:

1)19 жовтня 2004 року Слов`яносербським районним судом Луганської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 2 роки; на підставі постанови Слов`яносербським районним судом Луганської області від 05 червня 2005 року засудженого на підставі ч. 2 ст. 78 КК України направлено для відбування покарання у виді 3 років позбавлення волі, звільнений 11 серпня 2007 року умовно-достроково на невідбутий строк покарання 11 місяців 1 день;

2)01 грудня 2009 року Слов`яносербським районним судом Луганської області за ч. 1 ст. 164, ст. 71 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі, звільнений 01 лютого 2011 року за відбуттям строку покарання,

3)22 квітня 2013 року Слов`яносербським районним судом Луганської області за ч. 2 ст. 164 КК України до 2 рокі обмеження волі,

4)28 липня 2016 року Кременчуцьким районним судом Луганської області за ч. 2 ст. 125 КК України до 240 годин громадських робіт;

5)28 серпня 2019 року Кременчуцьким районним судом Луганської області за ч. 1 ст. 125 КК України до 200 годин громадських робіт;

6)02 жовтня 2019 року Кремінським районним судом Луганської області ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років 10 місяців обмеження волі.

Отже, засуджений має шість судимостей за вчинення кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи; проти виборчих, трудових та інших особистих прав і свобод людини і громадянина; проти власності та кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

На даний час ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Кремінського районного суду Луганської області від 02 жовтня 2019 року за вчинення кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст. 12 КК України (в редакції закону, що діяв на час їх вчинення) відносились до злочинів середньої тяжкості, судом визнано обставиною, що обтяжує покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, остаточне покарання засудженому призначено на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Кремінського районного суду Луганської області від 28 серпня 2019 року, більш суворим за даним виромом та остаточно призначено покарання у виді 2 років 10 місяців обмеження волі.

Суд враховує ту обставину, що до засудженого вже застосовувалось як умовно-дострокове звільнення так і звільнення від відбування покарання з іспитовим строком, зокрема за вироком Слов`яносербського районного суду Луганської області від 19 жовтня 2014 року, однак засуджений належних висновків для себе не робив та в період умовно-дострокового звільнення вчиняв нові злочини, звільнення від відбування покарання з іспитовим строком також було скасовано судом на підставі ч. 2 ст. 78 КК України засудженого було направлено для відбування реального покарання.

Зазначені факти свідчать про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення, а також про неефективність застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.

Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати : ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

ОСОБА_4 відбуває покарання в ДУ «Хролівський виправний центр (№140)» з 15 листопада 2019 року і за весь час відбування покарання має лише два заохочення, одне з яких було застосовано 15 липня 2020 року у виді зняття раніше накладеного стягнення від 12 лютого 2020 року, а інше - 06 січня 2021 року, тобто незадовго до дня звернення засудженого з даним клопотанням. При цьому, суд звертає увагу на те, що в матеріалах особової справи на засудженого взагалі відсутні будь-які відомості щодо застосування до засудженого ОСОБА_4 заохочення від 06 січня 2021 року і підстави такого застосування. Натомість в матеріалах особової справи міститься довідка про стягнення та заохочення засудженого ОСОБА_4 без дати, відомості в якій є відмінними від відомостей, які додані до клопотання засудженого. Крім того, не зважаючи на застосування до засудженого заохочень, засуджений допускав порушення режиму тримання, а саме: за порушення розпорядку дня, за що на нього було накладено стягнення у виді попередження і хоча зазначене стягнення на день розгляду клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення знято у встановленому законом порядку, його накладення 12 лютого 2020 року не може свідчити про те, що засуджений протягом всього періоду відбування покарання за вироком суду бажав стати на шлях виправлення та перевиховатися.

Також в матеріалах особової справи на засудженого відсутня характеристика на засудженого, складена начальником відділення соціально-психологічної служби майором внутрішньої служби ОСОБА_5 за погодженням з начальником сектору СВПР майором внутрішньої служби ОСОБА_6 від 26 січня 2021 року, додана до клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення. Натомість в матеріалах наявна характеристика на засудженого ОСОБА_4 , складена начальником відділення соціально-психологічної служби лейтенатта внутрішньої служби ОСОБА_8 за погодженням з начальником сектору СВПР майором внутрішньої служби ОСОБА_6 від 09 грудня 2020 року, зі змісту якої вбачається, що засуджений характеризується з посереднього боку.

Відбуваючи покарання у виді обмеження волі з 15 листопада 2019 року, засуджений був працевлаштований лише у період з грудня 2019 року по липень 2019 року та у грудні 2020 року. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо неможливості його працювати у період часу з серпня по листопад 2020 року та поважних причин, з яких він не мін бути працевлаштованим. Також відсутні відомості щодо залучення засудженого до робіт із благоустрою у зазначений період.

Згідно Витягу з протоколу №31 від 09 грудня 2020 року засідання комісії державної установи «Хролівський виправний центр (№140)» з розгляду матеріалів щодо умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України, комісією вирішено не направляти матеріали до суду для вирішення питання про умовно-дострокове звільення засудженого, оскільки він не довів своє виправлення.

Отже, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Кременчуцького районного суду Луганської області від 02 жовтня 2019 року.

З огляду на наведене, у суду виникають сумніви щодо виправлення засудженого, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення, матеріали справи на засудженого не містять об`єктивних даних, які б давали безсумнівні підстави суду вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Кременчуцького районного суду Луганської області від 02 жовтня 2019 року та вважає клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання передчасним та таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, ст. 154 КВК України, суд,
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Кремінського районного суду Луганської області від 02 жовтня 2019 року - відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складений 15 лютого 2021 року.

Суддя ОСОБА_1