П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року

м. Київ

справа №381/4060/19
провадження № 51-2507км21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, яка брала участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Фастова Київської області, який має середню освіту, неодружений, працює вантажником у ТОВ «Агромікс», зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , з врахуванням ст. 89 Кримінального кодексу України (далі КК) раніше не судимий,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Фастівського районного суду Рівненської області від 18 березня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 залишено без розгляду.
Вирішено питання щодо речових доказів та витрат на залучення експерта, а також інші питання, визначені кримінальним процесуальним законодавством.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року зазначений вирок місцевого суду залишено без змін.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_6 :
- на початку вересня 2019 року за попередньою змовою з іншою особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, пошкодив навісний замок дверей будинку по АДРЕСА_2 , звідки вони таємно викрали грошові кошти та побутову техніку. Продовжуючи свої злочинні дії, вони також проникли до гаражного приміщення, звідки викрали майно, належне ОСОБА_7 , на загальну суму 7438 грн 33 коп;
- на початку вересня 2019 року пошкодив навісний замок дверей будинку по АДРЕСА_3 , звідки разом зі своїм спільником викрали майно, належне ОСОБА_8 , чим заподіяли останньому майнову шкоду в розмірі 2696 грн 66 коп;
- у вересні 2019 року шляхом пошкодження замка до дверей будинку по АДРЕСА_1 зі спільником викрав майно на суму 2316 грн 66 коп, заподіявши ОСОБА_9 майнову шкоду у вказаному розмірі;
- у вересні 2019 року, діючи за попередньою змовою групою осіб, пошкодивши навісний замок дверей будинку по АДРЕСА_1 , викрали майно ОСОБА_10 на загальну суму 370 грн;
- 11 вересня 2019 року пошкодивши навісний замок дверей будинку по АДРЕСА_2 , звідки разом зі своїм спільником викрали майно, належне ОСОБА_11 на загальну суму 1449 грн 70 коп.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м?якість, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування своїх вимог прокурор вказує, що поза увагою апеляційного суду залишився факт вчинення ОСОБА_6 5 епізодів крадіжок, висновок досудової доповіді органу пробації, факт відшкодування шкоди лише потерпілій ОСОБА_7 . Стверджує, що така пом?якшуюча обставина як щире каяття носить лише формальний характер. Наголошує, що відсутня інформація про те, що засуджений вживав заходи, спрямовані на відшкодування шкоди. Акцентує, що ОСОБА_6 вже притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, але не став на шлях виправлення.
На думку сторони обвинувачення, у судових рішеннях не наведено належних мотивів застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК, а судом апеляційної інстанції не надано належної правової оцінки доводам апеляційної скарги прокурора.
Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні прокурор підтримав вимоги касаційної скарги, просив задовольнити її.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не з`явилися.
Мотиви суду
Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, перевірила матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи і дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
В силу зазначеної норми Суд під час оцінки касаційних доводів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судами попередніх інстанцій.
Кваліфікація дій ОСОБА_6 та доведеність вини у вчиненому кримінальному правопорушенні в касаційній скарзі не оскаржуються.
Доводи касаційної скарги прокурора зводяться до незгоди із застосуванням до ОСОБА_6 положень інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається із вироку місцевого суду під час призначення покарання засудженому було враховано ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, характер та ступінь участі засудженого у вчиненому, дані, які характеризують особу останнього, обставини, які пом?якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Обставиною, яка пом?якшує покарання визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Суд першої інстанції у вироку зазначив, що ОСОБА_6 вчинив умисний тяжкий злочин, з урахуванням ст. 89 КК раніше не судимий, офіційно працює, неодружений, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, а також послався на висновок органу пробації.
Враховуючи наведене, думку потерпілих, негативну оцінку засудженим своїх дій та його щире розкаяння суд першої інстанції, дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства, застосувавши до нього положення ст. 75 КК.
Сторона обвинувачення не погодилася із таким висновком місцевого суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 75 КК та оскаржила вирок в апеляційному порядку.
В ході апеляційної перевірки суд апеляційної інстанції аргументи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність визнав неспроможними, погодившись із висновком місцевого суду в цій частині.
Однак колегія суддів вважає, що апеляційний суд належним чином не обґрунтував прийнятого ним рішення з огляду на таке.
Окрім вирішення питання про призначення певного виду та розміру покарання, суду потрібно встановити достатню підставу для звільнення засудженого від його відбування з випробуванням. Суд має належним чином вмотивувати таке рішення, дослідивши та оцінивши всі обставини, що мають значення для справи, та врахувати, що приписи ст. 75 КК застосовуються лише в тому разі, коли для цього є відповідні умови та підстави.
З матеріалів цього кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 з іншою особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, спільно підшуковували будинки, в яких не проживали власники, згодом проникали в них та викрадали звідти майно.
Своїми діями засуджений послідовно протягом вересня 2019 року вчинив спільно з іншою особою 5 умисних кримінально-караних посягань на власність, таємно викрадаючи майно шляхом проникнення у будинки, чим було спричинено майнову шкоду різним потерпілим
Вчинені засудженим злочинні дії не були спонтанними, а чітко спланованими, узгодженими та продуманими. Адже ОСОБА_6 спільно з іншою особою заздалегідь обирали будинок для проникненням, мали для цього спеціальні знаряддя (викрутки, відмички), використовували власний автомобіль для вивезення краденого майна.
Крім цього, висновком органу пробації щодо ОСОБА_6 визначено середній рівень ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення.
Вчинений засудженим злочин згідно зі ст. 12 КК належить до категорії тяжких, а його характеристика, наведена в судових рішеннях у цій справі, свідчить про його стійку, цілеспрямовану та антисоціальну поведінку.
На переконання Суду, ні тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, ні наведені вище обставини його вчинення, ні характеристика особи ОСОБА_6 не дають підстав для звільнення його від відбування покарання з випробуванням.
З оскаржуваної ухвали апеляційного суду вбачається, що залишаючи вирок місцевого суду без змін, апеляційний суд допустив формальний підхід до вирішення питань, порушених прокурором перед цим судом в апеляційній скарзі.
Колегія суддів вважає, що застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК є м`яким заходом примусу та не відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним статтями 50, 65 КК. Звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням не є достатнім і необхідним заходом для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину і особі засудженого внаслідок м`якості.
Таким чином, у розглядуваній справі апеляційний суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м?якість, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
Якщо під час нового розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції не будуть встановлені інші обставини, які можуть вплинути на висновки суду щодо застосування положень ст. 75 КК до ОСОБА_6 , то призначене йому покарання із застосуванням цієї статті КК слід вважати м`яким.
Керуючись статтями 433, 436-438, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3