В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.03.2021 м. Біла Церква
Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі
головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження за № 0003401 від 21.10.2020 за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Узин Київської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, не маючого утриманців, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 10.06.2020 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в розмірі 1300.00 грн., який сплачено 15.06.2020
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження: прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , потерпіла ОСОБА_5 ,
У С Т А Н О В И В:
16.10.2020 року близько 18 год. 00 хв. водій ОСОБА_3 , без посвідчення водія, що передбачено п. 2.1 Правил дорожнього руху України в якому зазначено: «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії», керуючи технічно-справним автомобілем марки «VOLVO S40» з іноземними номерними знаками НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Ярослава Мудрого напроти будинку №21 у напрямку до бульвару Олександрійський в м. Біла Церква Київської області, порушив вимоги п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п. 4.16 (а) Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Пішохід має право: на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора»; п. 12.1 Правил дорожнього руху України в якому зазначено: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»; 12.3 Правил дорожнього руху України в якому зазначено: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»; п. 18.1 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», невірно оцінив дорожні умови та дорожню обстановку, проявив неуважність, продовжив рух та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля «VOLVO S40» з іноземними номерними знаками НОМЕР_1 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 , отримала наступні тілесні ушкодження: закритий перелом правої ключиці, садна на обличчі, кистях та в області колінних суглобів. Описані ушкодження заподіяні тупими предметами, могли виникнути внаслідок наїзду автомобіля на пішохода в строк указаний в постанові. Перелом відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так, як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк - більше ніж 3 тижні.
Сукупність допущених водієм ОСОБА_3 вимог п.. 2.3(б), п. 4.16 (а), 12.1, 12.3, та 18.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України визнав повністю, фактичні обставини справи і зібрані по ній докази не заперечує, не оспорює, у вчинені злочину щиро розкаюється і дав показання, що повністю узгоджуються з мотивувальною частиною цього вироку.

По суті обвинувачення і заданих запитань ОСОБА_3 пояснив, що він дійсно 16.10.2020 близько 18-00 год., без посвідчення водія керуючи технічно справним автомобілем марки «VOLVO S40» з іноземними номерними знаками НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Ярослава Мудрого напроти будинку №21 у напрямку до бульвару Олександрійський в м. Біла Церква Київської області, порушив вимоги п.1.5, п.2.3 (б), п. 4.16 (а), п. 12.1, п. 12.3, п. 18.1 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу зліва на право відносно напрямку руху його автомобіля. Потерпіла отримала тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому правої ключиці, садна на обличчі, кистях та в області колінних суглобів. У вчиненому розкаюється. Зібрані по справі докази визнає, та їх не оспорює. Кваліфікацію його дій за ст. 286 ч.1 КК України не оспорює. Фактичні обставини у кримінальному провадженні не оспорює, їх визнає повністю. Цивільний позов визнає. Потерпілій збитки відшкодував частково в розмірі 15 000.00 грн. Повністю відшкодувати збитки потерпілій не має фінансової можливості.

Оскільки зібрані на досудовому розслідуванні документи, інші матеріали, які є матеріалами кримінального провадження кримінальною справою, визнані обвинуваченим ОСОБА_3 у повному обсязі і ним не заперечуються та не оспорюються, відповідно до ст. 349 ч.3 КПК України, вони з ініціативи прокурора і згоди обвинуваченого, потерпілої, яким попередньо були роз`яснені положення ст. 349 ч.3 КПК України, у судовому засіданні не досліджувались, їх дослідження судом визнано недоцільним, про це судом постановлена ухвала.

Визнавальні показання обвинуваченого в ході судового засідання, підтверджуються, доказами, що містяться у кримінальному провадженні, повністю з ними узгоджуються, тому його показання суд визнає достовірними.

Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 1 ст. 286 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.

Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України- порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно із якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

При призначенні виду та розміру покарання ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку вчиненого необережного злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, офіціно не працевлаштований, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Відповідно до ст. 12 КК України вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення є нетяжким злочином.

До обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відповідно до ст. 66 КК України, відносить щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Обставину, що обтяжує кримінальну відповідальність, зазначену в обвинувальному акті, а саме - рецидив злочину, суд не визнає, оскільки за вимогами ст. 34 КК України рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину, особою, яка має судимість за умисний злочин. Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України характеризується необережною виною. Таким чином вказана обтяжуюча обставина не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 , який вчинив, кримінальне правопорушення, яке, згідно ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, менш суворого покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, суд зазначає, що поряд з іншими видами покарань, вказаною нормою закону передбачено також штраф. Призначаючи покарання у виді штрафу і визначаючи його розмір, суди мають враховувати майновий стан обвинуваченого. Майновий стан винного є поняттям оціночним. Для оцінки майнового стану винного слід, зокрема, враховувати розмір заробітної плати, пенсії чи стипендії такої особи; грошових доходів та інше.
Оскільки, обвинувачений не працює, не має постійного джерела доходів, зважаючи на відсутність у нього коштів для відшкодування потерпілій шкоди в повному обсязі, тому, в даному конкретному випадку, до нього, на думку суду, не може бути застосований такий вид покарання як штраф.
Що стосується, такого виду покарання, як виправні роботи, який передбачений санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, то в даному випадку, відповідно до ст. 57 КК України, він не підлягає застосуванню, оскільки обвинувачений офіційно не працює, а вказаний вид покарання повинен відбуватися за місцем його роботи.
Суд, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини злочину, особу винного, обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, відсутність обставин, які обтяжують покарання, часткове відшкодування шкоди потерпілій, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою, а саме: покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Також, суд вважає необхідним призначати ОСОБА_3 додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

На думку суду, призначене основне покарання та звільнення від його відбування є обґрунтованим, законним, справедливим, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів і не буде становити особистий надмірний тягар для особи.
Вирішуючи заявлений у кримінальному провадженні потерпілою цивільний позов, суд виходить із наступного.

Відповідно до положень ч. 2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Відповідно до вимог статті 129 цього Кодексу за результатами розгляду позову суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно положень ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Приписами ст. ст. 23, 1167 ч. 1 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, нанесеної в результаті порушення її прав яка відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Потерпілою ОСОБА_5 , заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000.00 гривень.

Як вбачається із показань обвинуваченого у судовому засіданні, останній заявлений до нього потерпілою цивільний позов визнає повністю, не заперечуючи проти стягнення на користь потерпілої в рахунок відшкодування заподіяної ним моральної шкоди 10 000 гривень, оскільки частково відшкодував шкоду на суму 15 000.00 гривень.

З огляду на встановлені обставини провадження суд вважає, що визнання обвинуваченим пред`явленного до нього цивільного позову не суперечить закону, не порушує права та інтереси інших осіб, а тому судом приймається.

Позов таким чином підлягає задоволенню шляхом стягнення з обвинуваченої на користь потерпілого в рахунок відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди в сумі 10 000.00 грн.

Судові витрати у кримінальному провадженні - вартість проведеної експертизи в сумі 1307.60 грн. підлягають стягненню із обвинуваченого на користь держави.

Речовий доказ: автомобіль «VOLVO S40» з іноземними номерними знаками НОМЕР_1 , який зберігається на території майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: м. Біла Церква Київської області, вул. Матросова, 48А, слід повернути його володільцю ОСОБА_3 .

Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367-371,373,374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 в період іспитового строку:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 10 000.00 (десять тисяч) гривень.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта підтверджені документально в розмірі 1307.60 грн. (одна тисяча триста сім гривень шістдесят копійок).

Речовий доказ: автомобіль «VOLVO S40» з іноземними номерними знаками НОМЕР_1 , який зберігається на території майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: м. Біла Церква Київської області, вул. Матросова, 48А, повернути його володільцю ОСОБА_3 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1