Справа № 201/6938/21
Провадження № 1-кп/201/793/2021

ВИРОК
Іменем України
02 серпня 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження 000324 від 18.05.2021 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, малолітніх і неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-02.03.2020 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська по ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на два роки із покладанням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.05.2021 року скасовано звільнення від призначеного вказаним вироком суду покарання з випробуванням з направленням для відбування покарання у вигляді трьох років позбавлення волі, призначеного вказаним вироком,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене і визнане судом доведеним
ОСОБА_3 , маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, перебуваючи на випробувальному терміні вчинив новий корисливий злочин в сфері проти власності.

Так, 07.05.2021 року, приблизно о 00:05 годині, ОСОБА_3 , перебуваючи в приміщенні літньої кухні буд. АДРЕСА_2 , побачив на столі мобільний телефон марки «ZTE Blade L210», чорного кольору, що належить потерпілому ОСОБА_5 , який він визнав як об`єкт свого злочинного посягання.

Далі, ОСОБА_3 , реалізовуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, умисно, шляхом вільного доступу взяв зі столу мобільний телефон марки «ZTE Blade L210», чорного кольору, вартістю 1867 грн, 29 коп, що належить потерпілому ОСОБА_5 та поклав його до правої кишені.

Доводячи свій злочинний умисел до кінця, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, ОСОБА_3 , покинув місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим мобільним телефоном марки «ZTE Blade L210», чорного кольору на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріальний збиток на суму 1867 грн, 29 коп.

Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

2.Позиція обвинуваченого
Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений визнав свою вину у вчиненні злочину повністю та підтвердив його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся у вчиненому, просив суд її суворо не карати.

3.Позиція потерпілого
Потерпілий надав до суду заяву, в якій просив проводити судовий розгляд без його участі, покарання призначити на розсуд суду.

4. Докази, які були досліджені судом
Прокурор надав усне клопотання про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого обвинувачений не заперечував.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що обвинувачений не оспорює всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності його позицій немає.
Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
При цьому, суд обмежився допитом обвинуваченого і дослідив документи, які характеризують його особу.

5.Висновок суду про винуватість обвинуваченого
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, повністю та об`єктивно доведена.
Суд вважає, що умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, органом досудового слідства кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, вірно.

6.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд
Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудним у розумінні ст. 19 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, виходячи з положень ч. 4 ст. 12 КК України, віднесено законом до категорії нетяжкого злочину.
Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає його щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які, відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання - не встановлено.
При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який є злочином невеликої тяжкості, умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, стать та вік, стан здоров`я, неперебування на обліку у лікарів нарколога і психіатра, рівень культури та освіти, соціально - психологічні риси, при дослідженні яких з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлює значення своїх умисних дій і в повній мірі міг керувати ними.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого, даних про особу обвинуваченого, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання у вигляді позбавлення волі.
При цьому, суд враховує той факт, що обвинуваченого вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.03.2020 року засуджено по ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на два роки із покладанням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.
Втім, перебуваючи на іспитовому строку, 07.05.2021 року обвинувачений знову вчинив злочин в період невідбутого покарання, що свідчить про те, що звільнення від відбування покарання з випробовуванням не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови Пленуму «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, у такому випадку повторне звільнення від відбування покарання з випробовуванням є неприпустимим.
Відповідно до ст. 71 КК України та роз`яснень, які містяться в п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинання одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Тому суд на підставі ст. 71 КК України, суд вважає необхідним до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання, призначене обвинуваченому за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.03.2020 року.
Призначаючи обвинуваченому зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для його виправлення і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.
При цьому підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

7.Вирішення питання щодо цивільного позову
У даному кримінальному провадженні потерпілим до обвинуваченого цивільного позову про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином, пред`явлено не було.

8.Вирішення питання про долю речових доказів
Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України.

9.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
З обвинуваченого підлягають стягненню судові витрати понесені на залучення експерта для проведення судово-товарознавчої експертизи в сумі 150,00 грн.
Судом встановлено, що 08.07.2021 року о 09:00 годині обвинувачений був затриманий на виконання ухвалиЖовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.05.2021 року, якою скасовано звільнення від призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.03.2020 року покарання з випробуванням з направленням для відбування покарання у вигляді трьох років позбавлення волі, призначеного вказаним вироком.

Тому строк відбування покарання слід відраховувати з 08.07.2021 року.
Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання, призначене за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.03.2020 року, остаточно призначивши до відбування покарання у вигляді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання обчислювати з моменту фактичного затримання, а саме з 08.07.2021 року.

Цивільний позов не заявлений.

Речовий доказ мобільний телефон марки «ZTE Blade L210» - залишити потерпілому ОСОБА_5 (а.п. 23).

Речовий доказ диск DVD-R Perfeo залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження (а.с. 33).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експертів судово-товарознавчої експертизи в розмірі 150 гривень 00 копійок.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.
Суддя ОСОБА_1