Ухвала
іменем України

13 травня 2021 року

м. Київ
справа № 404/7075/16-к
провадження № 51-2374ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 3 вересня 2020 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 9 лютого 2021 року щодо нього.
Встановлені обставини
За вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 3 вересня 2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 122 КК до покарання у виді обмеження волі

на строк 1 рік. Відповідно до ст. 75 КК його звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено виконання частини обов`язків, встановлених у ст. 76 цього Кодексу.
Частково задоволено цивільний позов потерпілого та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 2199,9 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 500 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 9 лютого 2021 року апеляційну скаргу обвинуваченого залишив без задоволення, а зазначений вирок районного суду щодо ОСОБА_4 без змін.

Суть питання
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок місцевого й ухвалу апеляційного судів і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Мотиви Верховного Суду
Положеннями ст. 427 КПК встановлено вимоги до касаційної скарги.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права,

а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено

в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того

чи іншого доказу.

Однак усупереч наведеним положенням закону, засуджений лише формально посилається, як на підставу для скасування вироку та ухвали, на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки в касаційній скарзі не наводить обґрунтування незаконності рішень місцевого й апеляційного судів, як він мав зробити відповідно до ст. 412 КПК. Так у касаційній скарзі не зазначено, які положення КПК порушили суди першої та апеляційної інстанцій, у чому конкретно полягають такі порушення, як вони вплинули на законність, обгрунтованість та справедливість оскаржуваних вироку й ухвали, а також чому такі порушення слід відносити до підстав для скасування цих судових рішень з огляду на положення статей 370, 374, 404, 412 та 419 КПК у їх взаємозв`язку.
Засуджений не навів конкретних доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, викладених в ухвалі цього суду на спростування аргументів, викладених в його апеляційній скарзі, з посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального права.
У касаційній скарзі не вказано, яких конкретно доводів, наведених в апеляційній скарзі, усупереч ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд узагалі не дослідив,

не перевірив та не оцінив, унаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

Натомість засуджений у касаційній скарзі вказує на неповноту судового розгляду,

на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а також просить дати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дали районний та апеляційний суди, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Крім того, в порушення ч. 5 ст. 427 КПК засуджений не долучив до касаційної скарги копій судових рішень, які оскаржує, а також не зазначив, чи бажає брати участь у касаційному розгляді кримінального провадження, як це передбачено ч. 3 ст. 427 цього Кодексу.

Суд касаційної інстанції є судом права, який відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1
ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.

На цих підставах Верховний Суд постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 3 вересня 2020 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 9 лютого 2021 року щодо нього та встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3