Дата документу 21.04.2021 Справа № 331/2412/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 331/2412/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/878/21 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 21 квітня 2021року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, в провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України.

Прокурор в судовому засіданні просила продовжити дію запобіжного заходу обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 діб, зважаючи на те, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від чотирьох до шести років позбавлення волі, усвідомлюючи невідворотність покарання може переховуватись від суду, крім того обвинувачений перебуваючи на свободі може впливати на потерпілого, з метою уникнути відповідальності. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за скоєння умисних корисливих злочинів, не має постійного місця роботи, не має постійного джерела прибутку, тому вважає, що продовжують існувати ризики передбачені 1 ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_7 може: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення. Більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого, тому йому необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2021 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 строком до 24 травня 2021 року. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого та продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою вважає кримінальне провадження відносно нього за ч. 2 ст. 186 КК України сфабрикованим, потерпілий його обмовляє. Зазначає, що суд не звернув уваги на його стан здоров`я, наявність місця проживання за реєстрацією. Просить ухвалу суду скасувати, та обрати відносно ньогозапобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційних скарг.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , суд першої інстанції достатньо обґрунтував своє рішення.

Таке рішення суду має на меті досягнення дієвості цього провадження, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положенями ст. 331, ст. 199 КПК України регламентований порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог національного та міжнародного законодавств.

З огляду на заявлені обвинуваченим доводи про часткове визнання своєї провини та вказівкою про сфабрикований епізод за ч. 2 ст. 186 КК, і стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_7 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, колегія суддів не досліджує питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, а перевіряє лише висновки суду на предмет наявності ризиків та існування вагомих підстав для продовження тримання особи під вартою.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до нетяжких та тяжких злочинів, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема і з застосуванням насильства, не займався суспільно-корисною працею, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку його особи.

Тяжкість обвинувачення та очікуване покарання, хоча і не є самостійними підставами для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Одночасно суд враховує, що ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків не має, що додатково засвідчує існування ризику переховування обвинуваченого від правосуддя.
До того ж, ОСОБА_7 не працевлаштований, тобто не має законного джерела доходу, неодноразово, а саме 4 рази притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, що вочевидь свідчить про усталеність протиправної поведінки на підтверджує наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.
Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили встановлені ризики негативної процесуальної поведінки.

За умов сукупності обставин щодо наявності ризиків, які не зменшилися та продовжують існувати, відомостей стосовно особи обвинуваченого, обрання ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу, як того просив обвинувачений, на думку колегії суддів, є невиправданим.

Крім того, судова колегія зауважує, що первісна ухвала слідчого судді від 25.07.2020 р. про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою засвідчує застосування відносно ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, що буде діяти у разі внесення визначеного розміру, який не можна вважати непомірним, оскільки саме такий розмір застави, з огляду на тяжкість висунутого обвинувачення та репутацію обвинуваченого через негативні дані стосовно його особистості, достатньою мірою гарантуватиме виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.

Посилання обвинуваченого на погіршення його стану здоров`я документального підтвердження не знайшло і об`єктивних даних про це матеріали провадження не містять.

Не переконує суд у протилежному і дані щодо наявності у обвинуваченого постійного місця проживання, що не було запобіжним чинником для його протиправної поведінки, стосовно обставин висунутого обвинувачення.
Отже, доводи апеляційної скарги щодо зміни запобіжного заходу з наведених підстав є неспроможними.

На думку судової колегія, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та відсутність процесуальної необхідності застосування на даний час більш м`якого запобіжного заходу.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, а тому ухвалу суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до 24 травня 2021 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4