ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1210/21 Справа № 204/527/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на строковий вид покарання щодо засудженого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця республіки Казахстан Кагардинської області Тельманського району, громадянина України, розлученого, з середньою освітою, в порядку ст. 89 КК України раніше несудимого, на даний час відбуваючого покарання за вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 січня 2015 року, за ст.ст. 28 ч.3, 15 ч.2, 115 ч.2 п.п.1, 6, 13, ст.ст. 28 ч.3, 115 ч.2 п.п.4, 6, 13, ст.ст. 187 ч.4, 185 ч.5, 70 КК України до довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_8 ,

в режимі відеоконференції

засудженого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на строковий вид покарання.
Рішення суду обґрунтовано тим, що заміна засудженому покарання у вигляді довічного позбавлення волі на строковий вид покарання наразі можлива виключно у порядку визначеному ст. 87 КК України, тобто розгляд даного питання не відноситься до компетенції Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська.
В апеляції:
- засуджений просить ухвалу скасувати, задовольнити його клопотання та замінити довічне позбавлення волі на строковий вид покарання.

В обґрунтування своїх вимог, посилається на практику Європейського Суду з прав людини, вважає що призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі є катуванням та нелюдським ставленням до нього, тому просить замінити його на строковий вид покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення засудженого та його захисника, які підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляцій, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно матеріалів справи, вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 січня 2015 року, ОСОБА_5 засуджено за ст.ст. 28 ч.3, 15 ч.2, 115 ч.2 п.п.1, 6, 13, ст.ст. 28 ч.3, 115 ч.2 п.п.4, 6, 13, ст.ст. 187 ч.4, 185 ч.5, 70 КК України до довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна. Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2015 року, вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2018 року, засудженому ОСОБА_5 в строк відбутого покарання за вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 січня 2015 року, зараховано строк попереднього ув`язнення з 16 грудня 2009 року по 24 вересня 2015 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».
Частиною 1 статті 64 КК України передбачено, що довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.
Виходячи з положень цієї правової норми, довічне позбавлення волі є найбільш суворим основним та безстроковим покаранням, відповідно до якого засуджений за вироком суду ізолюється від суспільства і примусово поміщується до спеціальної кримінально-виконавчої установи без зазначення у вироку строку його тримання в ній.
За вимогами ч. 1 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Отже, положенням ст. 82 КК України встановлено вичерпний перелік покарань, при відбуванні яких можливе умовно-дострокове звільнення або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, і довічне позбавлення волі, як окремий вид покарання до даного переліку не входить.
Також, загальним для видів покарань, до яких може бути застосована заміна невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням є те, що всі вони є строковими.
Призначене ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі не є покаранням, призначеним на певний строк і тому на нього не можуть поширювати свої дії норми ст. 82 КК України.
При прийнятті ухвали суд першої інстанції проаналізував норми національного законодавства, практику Європейського суду з прав людини та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 , і такі правові положення не суперечать ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практиці Європейського суду з прав людини та Конституції України.
Щодо посилання засудженого на порушення cт. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, про яке зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пєтухов проти України-2», яке пов`язане з тим, що в Україні довічно ув`язненні не мають реальної перспективи звільнення і вказане рішення є джерелом права для національних судів та підставою для задоволення його клопотань, колегія суддів зважає на таке.
В пункті 193 рішення ЄСПЛ по справі «Пєтухов проти України-2», Суд зазначає що Договірні Держави користуються високим ступенем розсуду при прийнятті рішення про доречну тривалість тюремного ув`язнення за окремі злочини. Сам факт того, що довічне ув`язнення може відбуватись в повному обсязі, не означає, що воно суперечить статті 3 Конвенції. Відповідно, перегляд довічних ув`язнень не обов`язково призведе до звільнення відповідного ув`язненого.
В пункті 194 цього рішення, Суд зазначає, що питання скорочення довічного ув`язнення розкриває системну проблему, яка закликає до здійснення заходів загального характеру. Характер визнаних порушень відповідно до статті 3 Конвенції передбачає, що для належного виконання даного рішення від держави-відповідача може знадобитися створення реформи системи перегляду довічних вироків. Механізм такого перегляду повинен гарантувати розгляд в кожній конкретній справі того, чи виправдане тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах і має дозволити довічно ув`язненим передбачати, з певним ступенем точності, що вони повинні зробити, щоб мати право на звільнення і за яких обставин, відповідно до стандартів, розроблених в прецедентному праві Суду.
Згідно із ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Однак, апеляційний суд констатує, що на даний час система перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі не реформована, зміни до законодавства не внесені, тому на даний час відсутні підстави у суду вирішувати питання заміни покарання у вигляді довічного позбавлення волі на більш м`яке, у виді позбавлення волі на певний строк, тому апеляційна інстанція погоджується з висновками суду про те, що суди не є суб`єктами уповноваженими на виконання позитивного обов`язку держави із задоволення вимог ст. 3 Конвенції та в даному випадку єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада, до повноважень якої в тому числі належить й прийняття законів.
Окрім того, колегія суддів зважає на вимоги ч. 1 ст. 74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.
За статтею 87 КК України, актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років. Проте таке помилування здійснюється Президентом України стосовно індивідуально визначеної особи.
Таки чином, за наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк, а тому ухвала суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстави для її скасування та задоволення апеляційної скарги з наведених в ній мотивів, відсутні.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на строковий вид покарання щодо ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4