УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2021 року

м. Київ
справа № 759/14119/17
провадження № 51-2274ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 13 березня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року у кримінальному провадженні № 0001283 по обвинуваченню
ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Єнакієве Донецької області, зареєстрованої та проживаючої у АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України (КК України).

Суть питання
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 13 березня 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна, яке є її власністю.
Не погоджуючись із вироком місцевого суду сторона захисту подала апеляційні скарги до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 лютого 2021 зазначений вирок місцевого суду залишений без змін.
У касаційній скарзі засуджена, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам, і допущені, на її думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати рішення місцевого і апеляційного судівта призначити новий розгляд в суді першої інстанції, в іншому складі суду.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Статтею 427 КПК України встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, у своїй касаційній скарзі засуджена, вказуючи на допущені, на її думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, фактично наводить доводи, які зводяться до її посилань на неповноту судового розгляду, незгоду з наданою судами оцінкою доказів та заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім того, засуджена у касаційній скарзі вказує на допущення місцевим судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, оскільки місцевим судом було продовжено їй строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без її участі у судовому засіданні 10 вересня 2018 року, однак вона не зазначає як це вплинуло на законність й обґрунтованість оскаржуваних нею судових рішень.
Також у поданій скарзі засуджена, порушуючи питання про скасування постановлених у кримінальному проваджені судових рішень місцевого та апеляційного судів з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, не обґрунтувала у чому саме полягало таке неправильне застосування, як воно вплинуло на законність й обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, і чому його слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом вироків місцевого і апеляційного судів, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України, з огляду на положення ст. 413 цього Кодексу.
Крім того, касаційна скарга засудженої не містить належних доводів щодо незаконності наведених в ухвалі висновків суду апеляційної інстанції за результатами перевірки її апеляційної скарги.
Суд касаційної інстанції, відповідно до ст. 433 КПК України, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК України, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК України залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 залишити без руху і встановити їй строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3