Номер провадження: 11-кп/813/914/21
Номер справи місцевого суду: 513/632/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Саратського районного суду Одеської області від 10 грудня 2020 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000119 від 28 травня 2020 року, відносно

ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Сарата Одеської області, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу статті 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини,
встановлені судом першої інстанції.

Вироком Саратського районного суду Одеської області від 10 грудня 2020 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

До набрання вироком законної сили обрано відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Цивільний позов потерпілого задоволено частково.

Оскаржуваним вироком встановлено, що 26 травня 2020, ОСОБА_8 , приблизно о 23 годині 30 хвилин, будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля будинку АДРЕСА_1 , в ході виниклої сварки на ґрунті неприязних стосунків, переслідуючи умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , дерев`яною палкою довжиною 150 см та діаметром 5 см, яку приніс з собою на місце злочину, наніс один удар по ногам потерпілому, внаслідок чого той впав на землю. Після цього ОСОБА_8 , для реалізації свого злочинного умислу, наніс ОСОБА_9 один удар палкою та декілька ударів кулаками в праву частину голови та обличчя, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у формі вогнищевого геморрагічного забою зливного характеру у правій скроневій долі, у лобній долі справа і в глибинних структурах правої гемісфери головного мозку з переломами склепіння та основи черепу, а саме переломами: лобної кістки справа з поширенням лінії перелому на зовнішню і внутрішню пластинки правої лобної пазухи, перелом задньої і медіальної стінки правої орбіти з поширенням лінії перелому на основу середньої черепної ямки, перелому правої скроневої кістки справа з переходом на крило клиновидної кістки, перелому правої виличної дуги з поширенням на правий лобно-виличний шов; наявності крові уздовж артерій вілізієвого кола справа, слідів крові у кісті прозорої перегородки тім`яних областей з обох боків, з наявністю перелому кісток носа, забійної рани на правій брівній дузі, синця в правій параорбітальній області, крововиливів під кон`юнктиву обох очей.

Вказані ушкодження, в єдиному морфологічному комплексі, по критерію небезпеки для життя, згідно п.2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ №6 МОЗ України від 17.01.1995р.) відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кваліфікації його дій, просила вирок змінити в частині призначення покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого та застосувати відносно обвинуваченого ст.75 КК України.
Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, злочин вчинений особою раніше не судимою, часткове відшкодування матеріальної шкоди.

Також не враховано висновок органу пробації про те, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив апеляційний суд залишити вирок без змін.

Представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 подав до апеляційного суду заяву, в якій просив розглядати апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без їх участі, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржений вирок без змін.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в апеляційній скарзі не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

У своїй апеляційній скарзі захисник просила апеляційний суд призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст.75 КК України.
Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що вирок суду є надмірно суворим і наявні підстави для застосування положень ст.75 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання.
Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».
Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.
Відповідно до положень ч. 6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з положеннями ч. 5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до оскарженого вироку, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 , відповідно до вимог ст.66 КК України, врахував в якості обставин, що пом`якшують покарання його щире каяття, сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, яка відповідно до ст.67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, суд першої інстанції прийняв до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, вчинення обвинуваченим злочину, який згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином, висновок органу пробації, відповідно до якого, ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюються як середні та є можливим виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства та не становитиме високої небезпеки для суспільства.
Між тим, як зазначено вище, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, який офіційно не працює, не одружений, на утриманні жодних осіб не має, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку в лікаря-психіатра, нарколога не перебуває, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що до теперішнього часу, особисто жодного дієвого заходу спрямованого на добровільне відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди не здійснив, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі посилаючись на те, що саме цей вид покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Апеляційний суд звертає увагу, що санкція ч.1 ст.121 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, при цьому суд першої інстанції з урахуванням усіх обставин, на які захисник посилається в апеляційній скарзі, призначив ОСОБА_8 мінімальне покарання у виді п`яти років позбавлення волі, яке передбачено положеннями ч.1 ст.63 КК України для такого виду покарань.
Апеляційний суд враховує характеристику ОСОБА_8 , надану сільським головою с.Крива Балка, Саратського району, Одеської області, відповідно до якої ОСОБА_8 характеризується виключно з негативної сторони, агресивний, зловживає спиртними напоями.
Окрім того, апеляційний суд зазначає, що відповідно до заяви представника потерпілого, наданої до апеляційного суду, обвинувачений ОСОБА_8 перед потерпілим не вибачився, будь-якої матеріальної допомоги з часу вчинення відносно потерпілого неправомірних дій не надав.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає неспроможними доводи апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_8 частково відшкодував потерпілому завдану шкоду, оскільки матеріали кримінального провадження не містять жодних доказів відшкодування обвинуваченим шкоди та під час апеляційного розгляду стороною захисту не надавалися.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що злочин, який вчинений ОСОБА_8 зазіхає на суспільну складову безпечного життя, оскільки формує думку суспільства про незахищеність та уразливість до вчинення відносно них злочинних дій з боку суб`єктів, які вчиняють злочини. Разом з цим, належна правова охорона будь-яких соціальних цінностей, у тому числі й таких соціально значимих, як життя та здоров`я, забезпечується лише тоді, коли застосовується ефективний кримінально-правовий засіб, яким є кримінальна відповідальність.
Апеляційний суд зазначає, що внаслідок злочинних дій ОСОБА_8 потерпілий отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень,що потягло для потерпілого ОСОБА_9 наслідки у виді визнання його інвалідом «Першої А» групи.

На думку апеляційного суду, така поведінка обвинуваченого свідчить про його підвищену суспільну небезпечність, а тому, апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що виправлення і перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання, у виді позбавлення волі на 5 (п`ять) років, оскільки саме таке покарання буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 , попередження вчинення ним нових злочинів, а також повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого.
Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін.
Керуючись статтями 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Саратського районного суду Одеської області від 10 грудня 2020 року, яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України залишити без змін.

Засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 затримати в залі Одеського апеляційного суду та доставити до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для виконання вироку.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3