У Х В А Л А

Іменем України

№ 539/2757/18 № 1-в/610/185/2021

м. Балаклія 01.07.2021 року

Балаклійський районний суд Харківської області -

головуючий: ОСОБА_1

за участі

представника ПВК (№ 17): ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

секретаря: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду спільне подання Державної установи «Покровська виправна колонія (№ 17)» (далі - ПВК (№ 17) та спостережної комісії Ізюмської РДА Харківської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лубни Полтавської області, раніше судимого 4 рази,

засудженого:

11.02.2019р. Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 246, ч. 4 ст. 70 КК України (11.09.2018р. Лубенський міськрайонний суд Полтавської області)до 4р. 1міс. позбавлення волі,

початок строку відбування покарання 11.09.2018р., кінець 11.10.2022р., не відбута частина покарання 01 рік 03 місяці 10 днів,

в с т а н о в и в:

Подання обґрунтоване тим, що засуджений відбув необхідну частину строку покарання, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Засуджений просив розглянути подання за його відсутності, підтримавши його, про що надав письмову заяву. Представник належним чином повідомленої спостережної комісії в судове засідання не з`явився. Їх неявка не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Представник ПВК (№ 17) подання підтримав.

Прокурор не заперечував проти його задоволення.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений фактично відбув необхідну частину покарання, передбаченого вироком суду, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Дійсно, засуджений 31.05.2021р. відбув необхідні 2/3 частини строку покарання.

07.04.2019р. у зв`язку з захворюванням на туберкульоз прибув до Покровської ВК (№ 17), де за крайньою характеристикою від 17.06.2021р. зарекомендував себе позитивно. Зазначено, що у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, добровільно залучається без оплати праці до робіт з благоустрою установи і прилеглої території, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою, бере участь в реалізації програм диференційного-виховного впливу на засуджених «Підготовка до звільнення», відвідує лекції правового характеру, інформаційні години.

В особовій справі засудженого також наявні рапорти від 05.07.2019р., 21.10.2019р., 13.01.2020р., 04.04.2020р., 03.07.2020р., 05.10.2020р., 12.01.2021р. та 09.04.2021р. про його працевлаштування будівельником, приймання участі у роботі з благоустрою відділення соціально-психологічної служби № 6 та локального сектору відділення, а також про те, що він являється членом ради колективу відділення.

Однак, в досліджених судом матеріалах ці відомості не підтверджені допустимими доказами у вигляді зареєстрованих за правилами діловодства заяв засудженого про бажання працевлаштування, наказами про працевлаштування, заявами про бажання брати участь в програмах диференційного-виховного впливу тощо, тому суд оцінює ці дані характеристики критично, оскільки не можливо поза розумним сумнівом встановити достовірність участі засудженого у цих заходах.

Вину у вчиненому кримінальному правопорушенні під час розгляду судом кримінального провадження визнав повністю. За весь час відбування покарання мав 8 заохочень та одне стягнення, яке було знято 09.07.2019р.

Згідно характеристики за вироком позов погасив у повному обсязі, однак матеріалами особової справи ці дані не підтверджено.

За висновком попередньої характеристики від 28.09.2020р. характеризувався посередньої, зазначено, що за час відбування покарання лише стає на шлях виправлення, застосування до нього ст. 82 КК України вважали доцільним відкласти до одужання.

Крім того, засудженому 28.09.2020р. було відмовлено у застосуванні пільги, а саме в представлені матеріалів до районного суду щодо заміни покарання на більш м`яке до одужання.

Отже, ще рік тому було визнано недоцільним заміну покарання на більш м`яке. Вказане рішення було оформлено витягом, дані про його оскарження засудженим відсутні.

З досліджених судом матеріалів, не убачається й того, що засуджений є членом ради колективу колонії, її керівного органу, самодіяльних організацій засуджених, чисельний склад яких не обмежений, заяв про це не подавав.

Згідно ч. 3 ст. 6 КВК України, основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Програми диференційованого виховного впливу є складовою соціально-виховної роботи.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КВК України, участь засуджених у виховних заходах, які проводяться в колоніях, враховується при визначенні ступеня їхнього виправлення, а також при застосуванні заходів заохочення і стягнення.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 127 КВК України, участь у самодіяльних організаціях є добровільною справою кожного засудженого, його соціально корисна активність заохочується адміністрацією колонії і враховується при визначенні ступеня його виправлення.

У колоніях із числа засуджених, які зарекомендували себе позитивно, створюються ради колективів колоній і відділень соціально-психологічної служби. У колоніях можуть створюватися й інші самодіяльні організації засуджених, якщо їхня діяльність не суперечить порядку і умовам відбування покарання.

Поведінка засудженого враховується за весь період відбування ним цього покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення.

Одночасно, ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності притягається вже в 6-те; має 5 не знятих і не погашених в установленому законом порядку судимості; 2 рази умовно-достроково звільнявся від відбування покарання (підставою для чого є переконання адміністрації ВК і суду у тому, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення), тобто з аналогічних даному поданню підстав, однак продовжив після цього вчиняти нові кримінальні правопорушення, двічі звільнявся від відбування покарання з випробуванням, однак в період відбування цих покарань знову вчиняв нові кримінальні правопорушення.

На переконання суду ці дані про його особу і значний кримінальний досвід свідчать про його виняткові зухвалість, стійку злочинну, антисоціальну спрямованість, вперте небажання ставати на шлях виправлення і перевиховання, і необхідність утримання його в умовах ізоляції від суспільства.

Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002р. «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

У своїй сукупності дані про особу засудженого та його поведінку, переважно свідчать про те, що позитивно він себе почав проявляти фактично лише з кінця 2019р., хоча в місцях позбавлення волі знаходиться з 15.09.2018р., що свідчить про те, що засуджений пристосовується, позитивно почав себе проявляти лише перед відбуттям необхідної частини покарання для УДЗ.

На даного засудженого застосовані судом заходи покарання, метою якого також є і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, не мають свого очікуваного та дієвого впливу.

Він знецінив свої обіцянки та завіряння у своєму розкаянні, щирості, виправленні, перевихованні та не поверненні до злочинної діяльності, про що раніше вже неодноразово завіряв суд та адміністрацію ВК.

Сам по собі факт сумлінного ставлення засудженого до праці та задовільного реагування на заходи виховного впливу, не може служити переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився та не буде продовжувати вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким, та даних, що характеризують його особу.

Поведінку засудженого, яка стала підставою для внесення даного подання, на основі сукупності даних про особу засудженого і його значний злочинний досвід, суд розцінює як штучне намагання в черговий раз створити про це враження перед адміністрацією ВК та судом, намагання маніпулювати системою на свою користь, кінцевою метою якою є отримання для себе преференцій в умовах утримання, чергового УДЗ, тощо.

Абсурдно буде стверджувати, що відбуваючи чергове покарання після застосування УДЗ цей засуджений в черговий раз сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Можливо він лише стає на цей шлях.

Не знайшли в суді свого підтвердження доводи про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці вже довів своє виправлення, цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

А тому його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є передчасним.

На підставі викладеного, керуючись ст. 81 КК України та ст.ст. 537-539 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Повністю відмовити у задоволенні подання.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення, через Балаклійський районний суд. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_1