Справа № 216/2443/20
1-кп/214/373/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001290 від 18.07.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.307, ч.2 ст.306 КК України, ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст.307 КК України, ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України,

сторони та інші учасники судового провадження: прокурор ОСОБА_7 , обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисники- ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , -

ВСТАНОВИВ:

Прокурором у судовому засіданні подано письмове клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на строк 60 діб, оскільки ризики, що були наявні на час обрання запобіжного заходу не відпали та продовжують існувати, а також у зв`язку з тим, що термін дії запобіжного заходу спливає.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_9 , кожен окремо, просили відмовити у задоволенні клопотання зазначили, що ризики передбачені ст. 177 КПК України не обґрунтовані. Просили застосувати більш м`який запобіжний захід, такий як цілодобовий домашній арешт, враховуючи, що в обвинуваченого ОСОБА_5 хвора мати, яка потребує постійного догляду.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_8 , кожен окремо, просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, оскільки у нього хворий батько, який потребує його догляду.

Інші учасники судового засідання, кожен окремо, підтримали клопотання обвинувачених про зміну запобіжного заходу вигляді тримання під вартою на домашній арешт, заперечували проти клопотання прокурора.

Відповідно до п.20-5 Перехідних положень КПК України, у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Враховуючи, що строк запобіжного заходу обвинувачених закінчується 14 лютого 2021 року, а прокурором подане клопотання про продовження запобіжного заходу тримання під вартою, судді ОСОБА_10 та ОСОБА_11 перебувають у щорічній відпустці, дія карантину на території України триває, вважаю за можливе розглянути відповідне клопотання одноособово.

Вислухавши учасників судового провадження щодо поданого прокурором клопотання, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує наявність дійсної необхідності захисту суспільних інтересів, яка, незважаючи на презумпцію невинуватості, має переважне значення порівняно з вимогою поваги до особистої свободи відповідно до ст. 5 Конвенції (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що останні не працюють, постійного доходу не мають, можуть переховуватись від суду, вчинити інше правопорушення, також обвинуваченим відомо анкетні дані, та місця мешкання свідків, що вказує на можливість незаконного впливу на них.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Однак, розглядаючи можливість застосування до обвинувачених альтернативних запобіжних заходів, враховуючи вищезазначене, тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, суворість покарання за кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , їхню можливість переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, продовжити злочинну діяльність, що на думку суду, є підставою для продовження останнім саме виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не забезпечать виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків і їх належну поведінку.

При цьому, наявність певних хвороб батьків обвинувачених не свідчить про те, що обвинувачені не будуть чинити тиску на свідків, переховуватись від суду та вчиняти нові злочини, отже не може бути безумовною підставою для непродовження судом обраного слідчим суддею запобіжного заходу у виді тримання під вартою чи його зміни на менш обтяжливий запобіжний захід, оскільки це не спростовує висновки про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 можуть вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, містять достатні підстави вважати, що існують ризики, передбачені вказаною статтею, на які вказує прокурор.

Вищезазначені ризики виправдовують продовження відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Судом було досліджене питання щодо зменшення ризиків, які існували на момент обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак доказів, які б підтверджували вказані обставини, суду не надано та не зазначено про існування таких доказів. Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд на теперішній час не встановив.

Таким чином, суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , та приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання обвинувачених під вартою, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зникли, з урахуванням ст. 183 КПК України, суд не вбачає підстав для зміни обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 запобіжного заходу, та приходить до висновку про необхідність продовження відносно останніх дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки їх належну процесуальну поведінку може забезпечити лише такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 331, 350, 372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора, - задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст.307 КК України строком на 60 (шістдесят) днів, тобто строком до 09 квітня 2021 року.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.307 КК України строком на 60 (шістдесят) днів, тобто строком до 09 квітня 2021 року.
Повний текст ухвали буде складено 12.02.2021 року.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду впродовж семиденного строку із дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1