УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
( повний текст )
Справа №522/6268/18

Провадження №1-кп/522/722/21

07 липня 2021 року місто Одеса
Приморський районний суду міста Одеси у складі колегії суддів:
головуючого - судді ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4
під час судового розгляду у кримінальному провадженні №0000114 від 16.01.2018 року 2018 року на підставі обвинувального акту стосовно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеської області Білгород- Дністровського району м. Білгород- Дністровський, ром, офіційно не працевлаштованого, з неповною середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не має постійного місця мещкання у м.Одесі, раніше судимого 30.06.1999 року Одеським обласним судом по ч.3 ст.140, ч.3 ст.142, п.п. а,г, ст.93 КК України (в редакції 1960) до 15 років позбавлення волі, обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.п. 6,12,13 ч.2 ст.115 КК України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Нововоскресенка, Веселинського району, неповною середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не має постійного місця мешкання в м.Одесі, раніше судимого: 20.01.2017 року Приморським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.186 КК України, до двох років позбавлення волі, обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6, 12, ч.2 ст.115 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця Одеської області, Фрунзівського району, с.Перехрестове, громадянина України, рома, ранше судимого:04.03.2018 Приморським районним судом за ч.1 ст. 185 КК України до 1 року умовно, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, -
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_8
захисників- ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11
обвинувачених- ОСОБА_5 ОСОБА_7 , ОСОБА_6
УСТАНОВИВ:
Приморським районним судом м.Одеси здійснюється судовий розгляд у кримінальому провадженні на підставі обвинувального акту стосовно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Строк тримання під вартою обвинувачених спливає.

Згідно ч.3 ст.331 КК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Прокурор не подав до суду клопотання про продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи в порядку, передбаченому ч.3 ст.331 КПК України, питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою обвинувачених до спливу продовженого строку, суд встановив наступне.

Прокурор в судовому засіданні просив суд продовжити стосовно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що доведені під час досудового розслідування ризики не знизились та не відпали.

Захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_11 та обвинувачені просили застосувати більш м`який запобіжний захід.

Крім того захисник ОСОБА_10 просив змінити запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт, посилаючись на те, що на теперішній час, ризики, передбачені ст.177 КПК знизились, обвинувачений ОСОБА_7 не має наміру перешкоджати кримінальному провадженню та переховуватись від суду, скоювати інші злочини. ОСОБА_7 має постіне місце проживання у с.Перехрестове Фрунзівського району Одеської області, де проживає разом з родиною, тобто має міцні соціальні звязки, позитивно характеризується за місцем навчання.

Таким чином, зміна запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту стосовно ОСОБА_7 ніяким чином не зашкодить встановленню всіх обставин по кримінальному провадженні.

Суд, заслухавши думки учасників судового розгляду, приходить до висновку, що строк тримання обвинуваченихОСОБА_5 , ОСОБА_6 , під вартою необхідно продовжити, виходячи з наступного.
У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Частиною 3 ст.199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.
Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.-
Згідно з ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»). Крім того, суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, з неповною середньою освітою, не одружений, зареєстрований за адресою: Одеська область, Білгород- Дністровського району м. Білгород- Дністровський, не має постійного місця мещкання у м.Одесі, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який карається довічним позбавленням волі.
ОСОБА_6 з неповною середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не має постійного місця мешкання в м.Одесі, раніше судимого: 20.01.2017 року Приморським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.186 КК України, до двох років позбавлення волі, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.115 КК України, який карається позбавленням волі до 15 років з конфіскацією майна.

Станом на теперішній час судовий розгляд триває, сторона обвинувачення продовжує надавати докази.
Зазначені обставини щодо осіб обвинувачених, тяжкість покарання, яке їм загрожує у разі визнання винуватим, їх поведінка під час інкримінованих злочинів, насильницький характер злочинів дають підстави вважати, що обвинувачені, перебуваючи на волі, можуть вчинити нові злочини, переховуватися від суду чи фізично впливати на потерпілих.
Ризики, які біли враховані під час обрання обвинуваченим запобіжного заходу, не зменшилися та продовжують існувати, що є підставою для продовження строку тримання обвинувачених під вартою.
Застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів неможливе, зважаючи на вказані ризики, особи обвинувачених та насильницький характер злочинів, у яких вони обвинувачуються. Більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинувачених та виконання ними своїх процесуальних обов`язків.
Тому строки тримання обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , під вартою необхідно продовжити.

В той же час, судом встановлено, що ризики, які були враховані під час обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 суттєво зменшилися.

На цей час у кримінальному провадженні триває судовий розгляд. Обвинувачений утримується під вартою більше трьох років, має постіне місце проживання у с.Перехрестове Фрунзівського району Одеської області, де проживає разом з родиною, тобто має міцні соціальні звязки, позитивно характеризується за місцем навчання.

Таким чином, на даній стадії провадження, з урахуванням всіх обставин справи та особи обвинуваченого, можливо змінити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, вважаючи, що зазначений запобіжний захід зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Згідно ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який може застосовуватися лише у тих випадках, коли прокурор у судовому засіданні зможе довести що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти існуючим ризикам.

Відповідно до п.9 листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04.04.2013р. №511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», виключно (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладеним на нього процесуальних обов`язків.

Крім цього, вищезазначений лист ВССУ посилається на правову позицію ЄСПЛ в рішенні у справі « Харченко проти України». Відповідно до п.71 якого практика тримання обвинувачених під вартою виключно на підставі того, що обвинувальний висновок подано до суду першої інстанції, є порушенням пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та є несумісною з принципом юридичної визначеності та принципом захисту від свавілля, принципу верховенства права. Що відображено у рішенні ЄСПЛ у справі «Єлоєв проти України» ( 974_433) ( Yeloyev v. Ukraine), №17283/02, п.50, від 06 листопада 2008 року). Також практика ЄСПЛ встановлює, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення обвинуваченим тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але при цьому, Суд неодноразово зазначив, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою ( рішення у справі « Єчус проти Литви» ).
У своїх рішеннях ЄСПЛ також звертає увагу на те, що тяжкість злочину, вчиненого обвинуваченим та ризик його ухилення від слідства чи суду залишається єдиними підставами для відмови суду у задоволенні клопотань про звільнення. Проте згідно з п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зі спливом певного часу саме тільке існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, а тому прокурор у своєму клопотанні має навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою, які мають бути чітко сформульовані ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1998 року у справі « І.А. проти Франції)
Обвинувачений тривалий час перебуває під вартою, нових ризиків, передбачено ст. 177 КПКУ, не встановлено.

На цей час не встановлено виняткових обставин, які б виправдовували подальше обмеження права обвинуваченого на свободу, та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Керуючись Гл.18, ст.ст.314-316, 291, 342-355 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Клопотання захиснка ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу -задовольнити
Змінити запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт.

Покласти на обвинуваченого обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

1) не відлучатися з місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 в період з 22 години до 07 години;

2)повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

3)прибувати за викликом до суду.

Звільнити обвинуваченого з під варти в залі суду.

Строк дії ухвали слідчого судді становить 60 (шістдесят) днів і обчислюється з 07 липня 2021 року.

Ухвала суду про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 05 вересня 2021 року.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Виконання ухвали покласти на органи національної поліції за місцем проживання

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 до шістидесяти днів, до 05 вересня 2021 року.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до шістидесяти днів, до 05 вересня 2021 року.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий: ОСОБА_1
Суддя: ОСОБА_2
Суддя: ОСОБА_3

07.07.2021