Справа № 724/938/20
Провадження № 1-кп/724/13/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2021року Хотинський районний суд Чернівецької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3
потерпілого: ОСОБА_4
представника потерпілого: ОСОБА_5
обвинуваченого: ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хотин, Чернівецької області кримінальне провадження № 0000150 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Владична Хотинського району Чернівецької області, громадянин України, номер запису в Єдиному демографічному реєстрі №996, РНОКПП НОМЕР_1 , одружений, на утриманні одна неповнолітня дитина, не працює, придатний до військової служби, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні хуліганства, тобто у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю із застосуванням предмету заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, тобто у кримінальному правопорушенні, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.296 Кримінального кодексу України.

Як встановлено обвинувальним актом, 25 травня 2020 року, приблизно о 20 год. 05 хв., ОСОБА_6 , будучи в стані алкогольного сп`яніння та перебуваючи на проїжджій частині вул. Чопчика, поблизу житлового будинку за №14, що в с. Недобоївці Хотинського району, підійшов до автомобіля марки «НYUNDAI» моделi «Н-200», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , належного ОСОБА_8 , де на передньому пасажирському сидiннi сидiв ОСОБА_9 , i розпочав НОМЕР_3 ОСОБА_10 .

В подальшому, 25 травня 2020 року, приблизно о 20 год. 19 хв., ОСОБА_6 , переслiдуючи мету реалізації раптово виниклого злочинного умислу направленого на вчинення хулiганських дiй, вiдiйшов вiд вищевказаного транспортного засобу в сторону, де на узбiччi вул. Чопчика, поблизу житлового домоволодiння пiд №14, iз землi пiдняв камінь, який взяв у руку та вирiшив його використати, як предмет для нанесення тiлесних ушкоджень ОСОБА_11

НОМЕР_4 , ОСОБА_6 , утримуючи в руцi заздалегiдь заготовлений камінь, 25 травня 2020 року, приблизно о 20 год. 20 хв., пiдiйшов до вищевказаного автомобiля, де вiдчинивши переднi пасажирськi дверi, та грубо порушуючи громадський порядок, з мотивiв явної неповаги до суспiльства, що виразилось в зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспiльних вiдносин, якi забезпечують спокiйний відпочинок громадян та дотримання правил поведінки в суспільстві, прагнучи показати свою зневагу та перевагу у фiзичнiй силi, дiючи з особливою зухвалiстю, безпричинно наніс ОСОБА_11 удар каменем в область голови внаслiдок чого заподiяв йому фізичну бiль та тiлеснi ушкодження у виглядi:

- забійно-рваної рани в дiлянцi правої брови;

- синця в правiй орбiтальнiй дiлянцi з переходом на перенiсся;

- перелом носової кістки без змiщення;

- струс головного мозку, якi вiдповiдно до висновку експерта №62 екс-Н вiд 01.06.2020, мають ознаки ЛЕГКОГО тiлесного ушкодження, що призвело до короткочасного розладу здоров`я.

Пiсля цього, ОСОБА_6 , продовжуючи вчинення хулiганських дiй та не припиняючи порушення громадського порядку, з мотивiв явної неповаги до суспiльства, почав виражатись до ОСОБА_12 нецензурною лайкою, кричати на нього, а також погрожував фiзичною розправою, чим принизив його честь та гiднiсть i данi протиправнi дiї тривали ще на протязi приблизно 5 хв. та закiнчились коли ОСОБА_13 автомобiлем вiдвiз ОСОБА_12 iз мiсця події до мiсця проживання, для надання медичної допомоги та інформування правоохоронних органів про факт вчинення злочину.

Дiї ОСОБА_6 , носили чiтко виражений характер спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалiстю, порушували суспiльнi вiдносини, якi забезпечують нормальнi умови життя людей у рiзних сферах суспільної дiяльностi, спокiйний вiдпочинок i дотримання правил поведiнки в побутi, безпечний громадський спокiй, охорону здоров' я, честi та гiдностi людини, в результаті чого спричинено ОСОБА_11 фiзичну бiль та тiлеснi ушкодження.

За результатами судового розгляду справи, пред`явлене обвинувачення ОСОБА_6 знайшло своє підтвердження частково.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений пояснив, суду, що вину визнає частково, оскільки не погоджується з кваліфікацією даного кримінального правопорушення, як хуліганство; в частині завдання тілесних ушкоджень потерпілому свою вину визнав у повному обсязі. Пояснив, що з потерпілим перебуває у неприязних стосунках, оскільки колись давно в молодості поспорили. Після того, між ними конфліктів не виникало, однак потерпілий відносився до обвинуваченого неприязними стосунками. Так, 25.05.2020 біля 20:00 год. він йшов з центра села та повернув до ОСОБА_14 , з яким стояв на дорозі і говорив. Пізніше під`їхав ОСОБА_15 з ОСОБА_4 . Між ним, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , який перебував за кермом автомобіля, відбувалася розмова, в яку вмішався потерпілий, а саме почав нецензурними словами виражатися. Тоді він взяв камінь на дорозі, який попав йому під руку і кинув у потерпілого, який перебував на передньому сидінні в автомобілі. Дверка в автомобілі була відкрита і цим ударом обвинувачений розбив потерпілому брову, ОСОБА_14 виніс горілку, вони йому обробили рану, після чого потерпілий поїхав. Стверджує, що не погрожував ОСОБА_4 фізичною розправою, а лише кинув у потерпілого каменем. Категорично заперечував ту обставину, що він під час конфлікту з потерпілим перебував в стані алкогольного сп`яніння. Протягом досудового розслідування він не вибачався перед потерпілим, оскільки останній не хоче з ним розмовляти. При цьому вказав, що намагався залагодити конфлікт, у зв`язку з чим приходив додому до потерпілого, однак останній вказав, що нічого в даній справі не вирішує.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 пояснив суду, що перебуває у неприязних стосунках з обвинуваченим. Колись давно обвинувачений побив потерпілому машину, кинувши два камені в салон. Після цього вони примирилися. Другий раз, приблизно 5-6 років тому, між ними знову виник конфлікт, оскільки ОСОБА_16 підбіг до потерпілого, який йшов по вулиці, заломав йому руку та витяг з карману 100 євро. У 2020 році він їхав з товаришем ОСОБА_15 на автомобілі. ОСОБА_15 підвозив потерпілого додому, однак по дорозі біля ОСОБА_14 вони зупинилися на розмову. Також там стояв ОСОБА_16 і говорив з хлопцями, однак він в цій розмові участі не приймав. Він сидів на передньому пасажирському сидінні, коли несподівано відкрилися двері і камінь полетів йому в голову. Камінь кинув ОСОБА_16 , при цьому нічого не сказав, а потім розвернувся і відійшов мовчки. Йому на місці обробили рану, після цього відвезли додому і викликали поліцію, а потім забрали в лікарню, де зашили рану. Через десять днів обвинувачений приходив до потерпілого просити вибачення і пропонував кошти на лікування, однак потерпілий відмовився. На лікуванні він перебував два місяці. Потерпілий категорично заперечив, що виражався в сторону ОСОБА_6 нецензурними словами.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив суду, що розмовляв з ОСОБА_6 біля свого будинку на дорозі. На автомобілі їхав ОСОБА_15 з ОСОБА_4 та зупинився біля них, і він підійшов до автомобіля з водійської сторони і розпочав спілкуватися з ОСОБА_15 . ОСОБА_6 залишився стояти біля воріт разом з дружиною ОСОБА_14 . Потім його покликала дружина і сказала, що ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_4 . Він підійшов до потерпілого, дружина винесла горілку і вони обробили рану ОСОБА_4 . Сам факт нанесення удару свідок не бачив. Однак чув, як відкрилася дверка з пасажирського переднього сидіння і ОСОБА_4 крикнув в бік ОСОБА_6 прізвисько, яким його називають в селі та вважається образливим. Конфліктних ситуацій між особами, які там перебували не було. ОСОБА_15 щось з обвинуваченим розмовляли, але дана розмова не була схожою на конфлікт. Після удару ОСОБА_6 відійшов в сторону, він побачив, що у потерпілого розбита брова. На запитання, чому він так вчинив, обвинувачений повідомив, що у нього конфлікт з потерпілим. На його думку, ОСОБА_6 не перебував в стані алкогольного сп`яніння, а ОСОБА_4 можливо був на підпитку.
Допитана в якості свідка ОСОБА_17 пояснила суду, що біля їхнього будинку ОСОБА_6 розмовляв з її чоловіком на дорозі. Під`їхав ОСОБА_15 та зупинився біля них, її чоловік пішов до ОСОБА_15 і там вони розмовляли. Зі сторони автомобіля, де сидів пасажир, ОСОБА_6 розмовляв з пасажиром автомобіля через відкриту дверку. Після цього ОСОБА_6 відійшов від автомобіля, взяв камінь з дороги і вдарив ОСОБА_4 в голову. Після цього вона крикнула своєму чоловіку, який розмовляв з водієм автомобіля. В подальшому вона надала допомогу щодо оброблення рани, яку отримав ОСОБА_4 , і через хвилин п`ять вони поїхали. Також, на її думку, ОСОБА_6 не перебував в стані алкогольного сп`яніння. Підтвердила, що на досудовому розслідуванні один раз надавала свідчення на своєму робочому місці, де вона здійснює торгівлю. Потім приїжджали ще один раз працівники поліції, однак її допиту не відбувалося, вони щось записали і вона розписалася. Жодного разу свідок у відділку не була.
Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснив, що йому відомо, що АДРЕСА_2 була бійка. Того вечора, він перебував на будівництві та підкидав гравій і повз нього проходив ОСОБА_6 з яким він мав коротку розмову. На другий день в магазині він почув, що була бійка в селі. Ці події відбувалися в кінці травня 2020 року. Обвинувачений йшов у напрямку від будинку ОСОБА_19 . На його погляд, ОСОБА_6 не перебував у стані алкогольного сп`яніння. При цьому пояснив, що в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_6 поводить себе голосно і його вся вулиця чує.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_15 повідомив суд, що він їхав з ОСОБА_4 від свого дому та через триста метрів зупинився біля будинку ОСОБА_14 . Він перебував за кермом, ОСОБА_4 збоку на передньому пасажирському сидінні, а ОСОБА_14 та ОСОБА_6 стояли біля автомобіля на дорозі. З машини ніхто не виходив. Розмова відбувалася між ним, ОСОБА_14 та ОСОБА_6 . ОСОБА_4 не приймав участі в розмові, однак сказав якесь образливе та нецензурне слово в сторону ОСОБА_6 , який почув ці слова. Потім ОСОБА_6 відійшов позаду машини, а через декілька секунд відкрив двері автомобіля і вдарив ОСОБА_4 в голову каменем. Після того, як ОСОБА_6 зрозумів що накоїв, підійшов до ОСОБА_4 і взяв тряпку, щоб витерти кров та надав йому горілку, щоб обробити рану. ОСОБА_4 сказав що не буде обробляти рану, та випив горілку. Після цього ОСОБА_6 нецензурною лайкою в сторону ОСОБА_4 не виражався, а вони через дві хвилини поїхали додому. Також підтвердив, що ОСОБА_4 того дня вживав алкогольні напої. На перший погляд ОСОБА_6 не пербував в стані алкогольного сп`яніння, однак йому невідомо, чи вживав ОСОБА_6 спиртні напої. Вважає, що ОСОБА_6 безпричинно наніс удар ОСОБА_4 . Зазначає, що розбіжності в протоколі допиту могли виникнути, оскільки слідчий самостійно його складав, а він лише підписав вказаний протокол. Також повідомив, що через місяць після цієї події він запитав у ОСОБА_4 , що він сказав ОСОБА_6 і ОСОБА_4 повторив сказані тоді нецензурні слова. Крім того, йому відомо, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 вже давно неприязні стосунки, оскільки 30-40 років тому назад ОСОБА_4 побив батька ОСОБА_6 , за що останній тримав на ОСОБА_4 обіду та періодично між ними виникали словесні перепалки.
Під час судового провадження стороною обвинувачення подані наступні письмові докази, які були досліджені в судовому засіданні:

- витяг з ЄРДР № 0000150 від 25.05.2020 про реєстрацію даного кримінального провадження за ч.4 ст. 296 КК України;
- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.05.2020 в якому зі слів заявника ОСОБА_4 зазначено, що 25.05.2020 близько 20:20 год. в АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 на ґрунті тривалих неприязних відносин вчинив сварку з ОСОБА_4 , який перебував в автомобілі на передньому пасажирському сидінні, в ході якої наніс один удар за допомогою каменя в область голови, спричинивши тілесні ушкодження;

- висновок експерта №62 екс-Н від 01.06.2020, відповідно до якого у ОСОБА_4 виявлено наступні тілесні ушкодження: - забійно-рваної рани в ділянці правої брови; - синця в правій орбітальний ділянці з переходом на перенісся; - перелом носової кістки без зміщення; - струс головного мозку, які відповідно до висновку мають ознаки ЛЕГКОГО тілесного ушкодження, що призвело до короткочасного розладу здоров`я;

- протокол огляду від 05.06.2020 з фото таблицею, а саме ділянки дороги, де відбувалися події, та каменю, якій зі слів ОСОБА_4 за розмірами схожий на той, яким йому спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_6 ;

- протокол проведення слідчого експерименту від 05.06.2020 з відеофіксацією за участю свідка ОСОБА_15 , який розказав про обставини, які мали місце 25.05.2020. Зокрема після того, як ОСОБА_6 наніс удар ОСОБА_4 виражався нецензурними словами;

- протокол слідчого експерименту від 05.06.2020 з відеофіксацією за участю потерпілого ОСОБА_4 , який розказав про обставини, які мали місце 25.05.2020, та повідомив про неприязні відносини з ОСОБА_6 , як до нанесення удару, так і після, між ними будь-яких розмов не відбувалося.

Інших доказів, які відносяться у відповідності до ст.91 КПК України до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженню, сторонами подано не було.

Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті статті 296 КК визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, що знаходяться у безпорадному стані.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

З урахуванням зазначеного дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Відповідно до фактичних обставин цієї справи, встановлених на підставі безпосередньо сприйнятих судом доказів, зокрема показань потерпілого ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 вбачається, що ОСОБА_6 вдарив потерпілого каменем на ґрунті особистого конфлікту, який триває між ним вже досить тривалий час. Також свідок ОСОБА_14 підтвердив, що потерпілий ОСОБА_4 крикнув в бік обвинуваченого образливе слово, а саме прізвисько обвинуваченого, яким його називають в селі. Свідок ОСОБА_15 підтвердив в судовому засіданні, що ОСОБА_4 крикнув нецензурне слово в бік обвинуваченого, а також йому відомі обставини щодо неприязних відносин між обвинуваченим та потерпілим. Крім того, в своїх показах обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив ту обставину, що між ним та потерпілим тривалий час неприязні відносини з різних причин.

Тобто, як ОСОБА_15 , так і ОСОБА_14 підтвердили суду, що потерпілий ОСОБА_4 словесно образив обвинуваченого ОСОБА_6 .

Зі змісту протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 25.05.2020 вбачається, що ОСОБА_6 на ґрунті тривалих неприязних відносин вчинив сварку з ОСОБА_20 в ході якої наніс один удар каменем в область голови.

Сам потерпілий також підтверджує, що перебуває тривалий період з обвинуваченим в неприязних відносинах, що також відображено під час проведення слідчого експерименту з потерпілим.

За наявними у справі доказами залишились також не спростованими доводи обвинуваченого про те, що він наніс удар потерпілому саме з особистих мотивів, пов`язаних із помстою йому за образливі слова в його бік.

Обстановка й обставини подій, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки насильницької поведінки обвинуваченого свідчать про те, що вона була зумовлена особистою неприязністю до ОСОБА_4 , яка виникла раптово через образливі дії потерпілого, прагненням помститися йому, а не бажанням протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.

Отже, поведінка обвинуваченого під час конфлікту з потерпілим, не була спрямована та не заподіяла будь-якої шкоди іншим особам, крім як здоров`ю потерпілого.

Стороною обвинувачення не надано достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою доказів на підтвердження наявності в діянні ОСОБА_6 складу кримінально караного хуліганства за ознакою грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, не доведено, що крім заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому обвинуваченим, були з боку останнього також і намагання виразити неповагу до громадського порядку.

Зазначене дає підстави для висновку про відсутність у діях ОСОБА_6 мотиву явної неповаги до суспільства, що є обов`язковою юридичною ознакою кримінального правопорушення, передбаченого статтею 296 КК.

Дії ОСОБА_6 зумовлені наміром завдати шкоди здоров`ю потерпілого і безпосередньо спрямовані на досягнення цього результату, а тому містять об`єктивні та суб`єктивні ознаки кримінального правопорушення проти особи і підлягають кваліфікації за наслідками, що настали, як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, - за частиною другою статті 125 КК. За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно ч.3 згаданої статті, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Розглядаючи справу суд прийшов до переконання, що дії обвинуваченого свідчать про наявність у нього умислу саме на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень. В його діях не встановлено ознак виняткового цинізму чи особливої зухвалості при спричиненні потерпілому тілесних ушкоджень.

Тому суд перекваліфіковує дії обвинуваченого з ч.4 ст.296 на ч.2 ст.125 КК України (за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я).

Така перекваліфікація буде відповідати умовам, передбаченим ст.337 КПК України та не буде порушувати прав обвинуваченого на захист.

За таких обставин суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.125 КК України, як заподіяння потерпілому ОСОБА_4 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Мотиви призначеного покарання.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Скоєне кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості (на момент вчинення діяння). На момент ухвалення вироку скоєне кримінальне правопорушення відноситься до кримінальних проступків.

Обвинувачений за місцем проживання характеризується з посередньої сторони, одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, тимчасово не працює, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий.

Обставини, що пом`якшують покарання є визнання вини щодо нанесення потерпілому тілесних ушкоджень та щире каяття обвинуваченого. Також обвинувачений намагався відшкодувати потерпілому завдану шкоду, однак останній відмовився від грошових коштів.

Обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

При цьому судом враховується, що не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні та обставина, що обвинувачений перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Так, в матеріалах справи відсутні результатів лабораторних досліджень про у крові обвинуваченого етилового спирту.

Потерпілий ОСОБА_4 в своїх показах стверджує, що обвинувачений ОСОБА_6 перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Разом з цим з показів обвинуваченого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_21 ОСОБА_18 , ОСОБА_15 вбачається, що обвинувачений не перебував в стані алкогольного сп`яніння.

За таких обставин, існує обґрунтований сумнів щодо вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, а тому відповідно до ст. 67 КК України, вказана обтяжуюча обставина застосуванню не підлягає.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_6 .
Так, із досудової доповіді, складеної територіальним органом пробації за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме Хотинським районним сектором філії Державної установи «Центр пробації» в Чернівецькій області від 28.07.2020р. вбачається, що ОСОБА_6 не має проблем із житлом, на обліку в лікаря - нарколога та лікаря психіатра не перебуває, працює по найму. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення є середнім. Ризик небезпеки для суспільства оцінюється також як середній. На думку органу пробації, виправлення ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб). Крім того, на думку Хотинського РС ДУ «Центр пробації», виконання покарання без ізоляції від суспільства можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

З урахуванням усього вищевикладеного, досудової доповіді з інформацією про соціально психологічну характеристику обвинуваченого, суд вважає, що ОСОБА_6 необхідно призначити покарання у виді штрафу, яке буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.
Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід не обирався.
Висновки суду щодо заявленого цивільного позову.
Потерпілим заявлено цивільний позов, відповідно до якого просить суд стягнути з обвинуваченого 7661,57 грн. на відшкодування майнової шкоди, та 12000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначає, що з 25.05.2020 та протягом наступних двох тижнів потерпілий здійснював лікування від отриманого ушкодження здоров`я внаслідок протиправних дій відповідача. У зв`язку з цим витрати, потерпілий поніс витрати на лікування в сумі 7661,57 грн.
Внаслідок лікування і можливої потреби в його подальшому продовженні потерпілий переніс глибо страждання. Розмір моральної шкоди потерпілий оцінює в 12000,00 грн.
Представник потерпілого в судовому засіданні вимоги цивільного позову підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити. Також просив стягнути з обвинуваченого витрати на професійну допомогу адвоката в сумі 4700,00
Обвинувачений в судовому засіданні вимоги цивільного позову не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити повністю.
Дослідивши матеріали цивільного позову, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у виглядi:
- забійно-рваної рани в дiлянцi правої брови;
- синця в правiй орбiтальнiй дiлянцi з переходом на перенiсся;
- перелом носової кістки без змiщення;
- струс головного мозку, якi вiдповiдно до висновку експерта №62 екс-Н вiд 01.06.2020, мають ознаки ЛЕГКОГО тiлесного ушкодження, що призвело до короткочасного розладу здоров`я.
Згідно копій квитанцій, наданих до цивільного позову, матеріальна шкода, яку поніс потерпілий на лікування становить 7661,57 грн.
Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

За таких обставин, цивільний позов цій частині підлягає задоволенню у повному обсязі.
Щодо відшкодування потерпілому моральної шкоди.
За змістом ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичної болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Суд вважає, що потерпілий ОСОБА_4 має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки судом встановлено, що йому в результаті протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_6 було заподіяно моральну шкоду.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Судом враховується, що страждання викликають певні зміни у житті особи: неможливість реалізації своїх звичок і бажань, погіршення стосунків у колективі, сім`ї, втрату роботи, можливості зробити кар`єру, втрату довіри близьких людей тощо.
З огляду на обставини справи, беручи до уваги вищевказані засади, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд вважає, що дану позовну вимогу слід задовольнити, виходячи з обставин справи, реальності відшкодування даної шкоди, та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_4 12000,00 грн., що об`єктивно відповідатиме характеру дій заподіювача шкоди, глибині страждань та розміру моральної шкоди.
Вирішуючи питання про стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_4 витрат на правову допомогу, суд зважає на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.118, ч.1 ст.124 КПК України витрати на правову допомогу належать до процесуальних витрат, які суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого у разі ухвалення обвинувального вироку за умови їх документального підтвердження.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
На підтвердження витрат потерпілого на правову допомогу в сумі 4700,00 грн. надано угоду про надання правової допомоги від 17.07.2020 р., акт приймання-передачі наданих послуг від 29.07.2020, розрахунок понесених витрат з конкретизацією наданих послуг та їх вартості, акт приймання-передачі наданих послуг від 14.04.2021, квитанції про оплату потерпілим послуг адвоката в розмірі 4700,00 грн.
Отже, потерпілим ОСОБА_4 вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 4700,00 грн. документально підтверджені і ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 370, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень.
Цивільний позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 7661,57 грн. (сім тисяч шістсот шістдесят одну гривню, 57 коп.) майнової шкоди, 12000,00 грн. (дванадцять тисяч) моральної шкоди, 4700,00 грн. (чотири тисячі сімсот гривень) витрат на правничу допомогу.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та потерпілому.

Вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду через Хотинський районний суд Чернівецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1