Справа № 467/785/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2021 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження № 0000068 від 08 липня 2021 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Грозний Чеченська Республіка, росіянина, громадянина України, освіта вища, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Суд визнав доведеним, що близько двох років тому, більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 перебуваючи в одній із кімнат будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , помітив посвідчення водія серії НОМЕР_1 видане 25 березня 2003 року на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В цей час у нього виник злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння важливим особистим документом, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_1 видане 25 березня 2003 року на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння посвідченням водія, діючи умисно, з корисливих мотивів, розуміючи протиправний характер своїх дій, їх караність, ОСОБА_4 незаконно заволодів посвідченням водія серії НОМЕР_1 видане 25 березня 2003 року на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України визнав повністю, та показав суду, що дійсно біля двох років тому він в будинку свого домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_2 знайшов посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 , але останньому не віддав, а зберігав цей документ у своєму автомобілі. Нещодавно, коли він керував належним йому транспортним засобом, та був зупинений працівниками поліції, розуміючи, що вчиняє не правильно, пред`явив останнім найдене ним посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 . При цьому зауважив, що минулого року він був позбавлений в судовому порядку своїх водійський прав строком на один рік та не мав їх при собі, оскільки вони були вилучені працівниками поліції ще в 2020 році. У скоєному розкаявся та запевнив суд, що в подальшому не буде вчиняти подібних дій.

Крім визнання своєї вини у вчиненні кримінального проступку ОСОБА_4 вважав недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджується з досудовим розслідуванням справи.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд переконавшись, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин провадження, за відсутності сумнівів в добровільності його позиції, роз`яснивши наслідки визнання ним фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, що полягають у позбавленні права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів та щодо процесуальних витрат з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого у відповідності до положень Кримінального Кодексу України.

Враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України, за обставин, встановлених судом.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 357 КК України, як незаконне заволодіння будь-яким способом важливим особистим документом.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Отже, згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно зі ст. 66 КК України, суд бере до уваги, як визнання вини.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: класифікацію за ст. 12 КК України як кримінального проступку, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, 15 вересня 2020 року Арбузинським районним судом Миколаївської області притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, посередньо характеризується за місцем проживання, не працює, суд враховує позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання, відношення обвинуваченого до вчиненого, наявність у нього розуміння неприйнятності вчинених ним дій у цивілізованому суспільствіта вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 3 ст. 357 КК України у виді штрафу.

Суд, враховуючи наведені дані про особу обвинуваченого, стан його здоров`я, відсутність тяжких наслідків та керуючись вимогами ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому не обирався.

Цивільний позов не заявлений. Речові докази відсутні. Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 40 (сорока) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680,00 (шістсот вісімдесят) гривень на користь держави.

Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) з дня його проголошення.

Суддя Арбузинського

районного суду ОСОБА_1