Справа № 445/1327/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/592/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу захисника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 11 червня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000076 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 1,9,12 ч.2 ст. 115 КК України, щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,

представників неповнолітнього - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановила:

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу на ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 11.06.2021, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 календарних днів, тобто до 09 серпня 2021 року включно, без визначення застави.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати ухвалу суду першої інстанції якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт.

Апелянт вважає, що ухвала колегії суддів суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою з огляду на наступне.

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом. Під час досудового розслідування ОСОБА_6 прибував до слідчого на допит і додатковий допит, при цьому його поведінка була бездоганна. Він не відмовлявся від дачі пояснень, не ухилявся від слідства чи прокуратури, не перешкоджав органу досудового слідства у встановленні істини по справі, а навпаки дав всю необхідну інформацію по обставинах справи.

Апелянт покликається, що неповнолітній обвинувачений в повній мірі розуміє наслідки та обставини про які повідомляв на стадії досудового слідства, при цьому він не порушував покладені на нього процесуальні обов`язки, не мав і не має наміру переховуватися від слідства чи суду, немає на меті здійснювати тиск на свідків, інших обвинувачених, експертів чи інших осіб у вказаному кримінальному провадженні з метою зміни їх показів.

Апелянт, з покликанням на міжнародну практику та законодавство, просить врахувати, що обвинувачений є неповнолітнім, має міцні соціальні стосунки, у нього є батьки, сестра, він належно здав ЗНО та має можливість навчатися, всі його знайомі та родичі проживають у Львівській області, а тому твердження сторони обвинувачення про відсутність міцних соціальних стосунків не відповідають дійсності. Відсутність місця праці зумовлено його навчання у коледжі та перебуванням, на даний час, у СІЗО де він пройшов онлайн навчання, однак на даний час таке навчання перейшло в офлайн, але ОСОБА_6 позбавлений, як можливості відвідувати коледж реально так і належно узгоджувати з викладачами онлайн навчання через їх зайнятість. Перебування ОСОБА_6 у дома надасть йому можливість, через інтернет, здійснювати належне навчання, яке має тривати до 01.07.2023.

Сторона захисту вважає, що сам факт вини чи її відсутності не може перешкоджати неповнолітньому розвиватися та здобувати освіту, а також спілкуватися з рідними та сестрою.

Стосовно ризиків апелянт звертає увагу на те, що покликання сторони обвинувачення на можливу міру покарання у виді позбавлення волі строком від 10 до 15 років, а також що обвинувачений не працює і не має офіційного джерела доходу не може слугувати безпідставною умовою тримання обвинуваченого під вартою. Потерпілі та свідки в суді першої інстанції не зазначали що зі сторони обвинуваченого ОСОБА_6 на них здійснювався тиск чи будь-який інший вплив у справі. Показів ОСОБА_6 не змінював. Ризик знищення речей чи інших доказів прокурором не доведені, а покликання останнього на те, що обвинуваченими були вбиті неповнолітні ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а в подальшому обвинувачені спалили свій верхній одяг, знаряддя вчинення злочину та підпалили тіла потерпілих, за допомогою легкозаймистих речовин, після чого закопали їх, є предметом доказування в порядку ст. 91 КПК України і не можуть бути обставинами, які доводять обґрунтованість ризиків за ст. 177 КПК України. Вчинення обвинуваченим іншого злочину є лише припущенням. Однак в клопотанні прокурора не обґрунтовано чому до ОСОБА_6 не може бути застосовано інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням його під вартою. Потерпіла ОСОБА_13 відмовилася від свого позову до ОСОБА_6 що свідчить про зменшення ризиків не лише з плином часу але й через її фактичне зменшення. Зі сторони представника потерпілої ОСОБА_14 також було клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_15 на захід не пов`язаний з триманням під вартою і у потерпілої до нього немає ні моральних, ні матеріальних претензій.

Апелянт зазначає, що зміна запобіжного заходу неповнолітньому ОСОБА_6 необхідна для реалізації його права на навчання і не звільняє його від відбування покарання у разі доведення його вини судом.

Суд першої інстанції мотивував свою ухвалу, про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою тим, що хоча обвинувачені раніше не судимі, однак обвинувачуються у скоєнні кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів, офіційно не працевлаштовані, а також беручи до уваги дані про особу обвинувачених, їх вік, сімейний та матеріальний стан, суд дійшов висновку, що усі вищевказані обставини у своєму взаємозв`язку дають підстави вважати, що на даний час обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити речі, документи, речові докази, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Таким чином, ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, що виправдовує тримання обвинувачених під вартою, застосування до обвинувачених іншого запобіжного заходу за даних обставин буде недоцільним.
Заслухавши доповідача, думку захисника адвоката ОСОБА_7 , підтриману представниками неповнолітнього ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_6 , про задоволення апеляційної скарги, міркування прокурора, який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, вивчивши матеріали контрольного провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно з вимогами ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, колегія суддів суду першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, зокрема обвинуваченого ОСОБА_6 , дотрималася вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та такі не зменшились, з врахуванням злочину, інкримінованого ОСОБА_6 та даних про особу обвинуваченого, є підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому обґрунтовано продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно з матеріалами контрольного провадження, ОСОБА_6 разом з обвинуваченими ОСОБА_16 , ОСОБА_17 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 1, 9, 12 ч.2 ст. 115 КК України. При вирішенні клопотання прокурора колегією суддів було враховано, що, зокрема ОСОБА_6 , раніше не судимий, однак обвинувачуються у скоєнні кримінального правопорушення, яке відносяться до особливо тяжкого злочину, офіційно не працевлаштований, а також було взято до уваги дані про особу обвинуваченого, його вік, сімейний та матеріальний стан.
З врахуванням зазначеного суд дійшов висновку, що усі вищевказані обставини у своєму взаємозв`язку дають підстави вважати, що на даний час обвинувачений ОСОБА_6 може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.1 77 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, інших обвинувачених у даному кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити речі, документи, речові докази, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення. Таким чином, ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, що виправдовує тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а тому застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу за даних обставин буде недоцільним.
Ураховуючи наведене, є безпідставним доводи апелянта про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Покликання апелянта на те, що судом першої інстанції однією з причин залишення без змін міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 є те, що він не має місця праці та не враховано, що він навчається у коледжі, та через позбавлення волі у зв`язку з триманням під вартою, буде обмежений в праві навчання, знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, як і було колегією суддів досліджені документи, долучені до апеляційної скарги про зразкове навчання ОСОБА_6 в школі, однак дані покликання не спростовують доводів суду першої інстанції та не можуть слугувати обґрунтованою підставою для зміни запобіжного заходу.

Як вбачається з клопотання про продовження строку тримання під вартою, таке відповідає вимогам ст. 199 КПК України. Зокрема клопотання містить у собі короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому, разом з іншими особами, обвинувачується ОСОБА_6 , правову кваліфікацію кримінального правопорушення, виклад обставин, що дають підстави обвинувачувати ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини ; посилання на ризики, передбачені ст. 177 цього Кодексу, та обґрунтування того, що такі продовжують існувати та не зменшилися , обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи захисника обвинуваченого про те, що прокурором не наведені нові ризики передбачені КПК, які б унеможливили застосування більш м`якого запобіжного заходу є безпідставними, оскільки судом було належним чином перевірено та досліджено матеріали клопотання, дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також вмотивовані висновки та наведено обґрунтовані підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Наявність соціальних зв`язків, на які покликається захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі, зокрема те, що обвинувачений має постійне місце проживання, має родину, бажає з ними спілкуватися, бажає продовжувати навчання, є обставинами, які враховуються при застосуванні, зміні, продовженні запобіжного заходу, вирішенні питання покарання, однак такі не є безумовною підставою для застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника обвинуваченого не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу колегії суддів Сихівського районного суду м. Львова 11 червня 2021 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 1, 9, 12 ч.2 ст. 115 КК України, якою продовжено обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 09 серпня 2021 року включно, без визначення застави - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: