ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/697/19 Номер провадження 11-кп/814/244/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві кримінальне провадження № 0000078 від 07.02.2019 щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Глобине, Полтавської області, українця, громадянина України, не працюючого, з базовою загальною середньою освітою, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:
- 27.02.2013 Глобинським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 355, ст. 71 КК України до 2 років 6 місяців 22 днів обмеження волі; покарання визнано відбутим повністю на час проголошення вироку;
- 03.10.2014 Глобинським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Звільнено 15.10.2015 року за постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07.10.2015 року умовно-достроково, не відбутий строк покарання 5 місяців 26 днів;
- 12.09.2018 Глобинським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 246 КК України до 2 років позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік,-,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України
за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та прокурора у кримінальному провадженні Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 на вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 18 серпня 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 18 серпня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років 5 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_7 призначено остаточну міру покарання шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 12 вересня 2018 року і його засуджено на 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту фактичного затримання з 07 лютого 2019 року та зарахувано перебування особи під вартою до моменту зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт до 12 грудня 2019 року.

Змінено ОСОБА_7 запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою до набрання вироком законної сили, взято його під варту негайно в залі суду.

Цивільний позов прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Глобинського УК відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_10 в загальній сумі 7761,56 гривень.

Судом вирішено питання щодо речових доказів та скасовано арешт, накладений ухвалою суду від 13.02.2019 (справа №517/300/19 провадження №1-кс/527/244/19).

Не погоджуючись з рішенням суду, до апеляційного суду з апеляційними скаргами звернулись обвинувачений ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та прокурор у кримінальному провадженні Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 .

Не оспорюючи фактичні обставини справи, прокурор в поданій апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Вважає, що судом призначено покарання, яке хоч і не виходить за межі санкції інкримінованої статті, але не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що суд першої інстанції необґрунтовано та незаконно призначив м`яке покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , не врахувавши те, що обвинувачений протягом судового розгляду, не зважаючи на зібрані докази, вину не визнав, у вчиненому не розкаявся та навіть не вибачився перед потерпілим, вчинив злочин в період іспитового строку, має непогашені судимості, в тому числі за умисне вбивство. Вказане свідчить про те, що останній на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, і свідчить про намагання уникнути відповідальності.

Крім того, зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки характеру суспільної небезпечності, обставинам вчиненого злочину та ставленню останнього до скоєного.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 в поданій апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким провадження по справі закрити в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. Також просить дослідити аудіозапис судових засідань в частині показань обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , експерта ОСОБА_12 .

Вважає, що вирок місцевого суду підлягає скасуванню в зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвели до порушення права на захист обвинуваченого, невідповідністю його висновків фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що в ході досудового та судового розгляду не було встановлено достатніх доказів вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину, а докази покладені в основу вироку є неналежними і недопустимим.

Вказує на відсутність в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК. Стверджує, що тілесні ушкодження ОСОБА_7 заподіяв у стані необхідної оборони, захищаючись від протиправного посягання з боку потерпілого, а тому не підлягає кримінальній відповідальності. На досудовому слідстві і під час судового засідання обвинувачений пояснював, що був вимушений захищатись від потерпілого, який здавлював його горло в результаті якого обвинувачений втратив свідомість та сам потерпілий цього не заперечував, що свідчить про суттєві протиріччя в матеріалах кримінального провадження.

Вказує, що в матеріалах справи існують суттєві протиріччя у показаннях потерпілого ОСОБА_10 щодо механізму та кількості отриманих ним тілесних ушкоджень, які не усунуті судом першої інстанції у вироку.

Тому вважає, що місцевий суд у своєму вироку не зазначив того, чому він взяв до уваги одні докази, та не мотивував відхилення інших доказів.

Зазначає, що в матеріалах справи є істотні суперечності щодо місця, механізму та послідовності нанесення тілесних ушкоджень потерпілому. Тому стверджує, що висновки судово-медичних експертиз №15,16,22 є неналежними і недопустимим доказами.

Також посилається на необґрунтованість рішення суду в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_10 матеріальної шкоди.

Обвинувачений в поданій ним апеляційній скарзі з доповненнями, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і істотним порушенням норм кримінального процесуального закону просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким провадження по справі закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого аналогічні доводам апеляційної скарги захисника.

У судовому засіданні під час апеляційного розгляду 09 лютого 2021 року захисник в інтересах обвинуваченого заявив клопотання про призначення у кримінальному провадженні повторної судово-медичної експертизи, посилаючись на те, що висновок судво-медичної експертизи №16 від 19 лютого 2019 року, є неповними та неточними.

Заслухавши думку обвинуваченого та його захисника, потерпілого, які підтримали заявлене клопотання, прокурора, який заперечував проти заявленого клопотання та наполягав на відсутності підстав для проведення повторної судово-медичної експертизи, розглянувши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання захисника підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою.

Згідно частин 1, 2 ст. 332 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених ст. 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

Суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо:

1) суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності;

2) під час судового розгляду виникли підстави, передбачені частиною другою статті 509 цього Кодексу;

3) існують достатні підстави вважати висновок експерта (експертів) необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 242 КПК України, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження необхідні спеціальні знання, за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням слідчого судді чи суду проводиться експертиза.

Колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання захисника, оскільки наведені в них доводи щодо необґрунтованості висновку експерта Глобинського відділення Полтавського обласного бюро СМЕ №16 від 19.02.2019, який на думку захисника є неналежним доказом у справі та містить невизначений зміст, будуть перевірені колегією суддів в нарадчій кімнаті при ухвалені одного з рішень, визначених ст. 407 КПК України за наслідками розгляду апеляційних скарг прокурора та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та самого обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок суду першої інстанції.

Сама по собі незгода сторони захисту з одним із доказів у кримінальному провадженні, а саме висновком експерта №16 від 19.02.2019, у відповідності до ст. 332 КПК України не є підставою для постановлення ухвали про доручення проведення додаткової експертизи.

Висновок експерта є процесуальним джерелом доказів, який у відповідності до ст. 94 КПК України, суд, керуючись законом, оцінить за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.

Окрім цього колегія суддів наголошує на тому, що в суді першої інстанції таке клопотання стороною захисту не заявлялося.

Керуючись ст. ст. 242-244, 332, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про призначення повторної судово-медичної експертизи - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4