Справа № 646/2723/21
№ провадження 1-кп/646/578/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.05.2021 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_2
потерпілого - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4
секретар судового засідання - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Червонозаводського районного суду м. Харкова обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 02 березня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000177 у відношенні:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працевлаштованого, неодруженого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 20 червня 2012 Харківським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 70 КК України до п`яти років позбавлення волі з конфіскацією належного йому особистого майна, 24 червня 2014 року звільненого на підставі Закону України «Про амністію»;
- 21 квітня 2015 року Ленінським районним судом міста Харкова за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до чотирьох років шести місяців позбавлення волі;
- 11 червня 2015 року Московським районним судом міста Харкова за ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 70 КК України до чотирьох років шести місяців позбавлення волі;
- 14 червня 2016 року Харківським районним судом Харківської області за ст. 395, ч. 4 ст. 70 КК України до чотирьох років шести місяців позбавлення волі, 19 грудня 2018 року звільненого за відбуттям строку покарання;
- 13 січня 2021 року Ленінським районним судом міста Харкова за ч. 1 ст. 296 КК України до трьох років 11 місяців обмеження волі, ОСОБА_4 вважати таким, що повністю відбув призначене покарання,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,
у с т а н о в и в:
1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.
ОСОБА_4 01 березня 2021 року приблизно о 21.00 годині, більш точного часу під час судового розгляду не встановлено, перебував біля будинку АДРЕСА_2 , де познайомився з ОСОБА_3 , який за зовнішніми ознаками перебував у стані алкогольного сп`яніння. Під час спілкування між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виник конфлікт, у ході якого ОСОБА_4 , з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, реалізуючи свій умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, з метою завдання фізичного болю та спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, підійшов до ОСОБА_3 та наніс йому один удар предметом, зовні схожим на ніж, в ліве стегно потерпілого. У подальшому, перебуваючи біля магазину «Кисет», що знаходиться за вищевказаною адресою, ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_3 та наніс йому один удар кулаком лівої руки в праву частину голови та правого ока. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, під час перебування ОСОБА_3 на сходах біля вищевказаного магазину, ОСОБА_4 підійшов до нього та, стоячи обличчям до ОСОБА_3 , наніс йому один удар головою в область обличчя, а саме: у лобну ділянку та перенісся. У зв`язку з чим, від отриманого удару ОСОБА_3 впав на сходи. У подальшому, ОСОБА_6 обома руками схопив ОСОБА_3 за куртку та по землі відтягнув у бік, де наніс йому два удари ступнею правої ноги в ділянку обличчя ОСОБА_3 .
В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_6 потерпілому спричинені тілесні ушкодження у виді рубців, які є наслідком загоєння забитих ран в лобній ділянці по умовно-серединній лінії, на переніссі, на верхній повіці правого ока, на верхній повіці правого ока ближче до зовнішнього кута, в лобній ділянці праворуч, які утворилися від травматичної дії тупих предметів, за механізмом удар чи удар - здавлення; рубець на лівому стегні в середній третині по зовнішній поверхні, який є наслідком загоєння різаної рани, що утворився від травматичної дії гострого предмету, який мав колюче-ріжучі властивості, але індивідуальні особливості цього предмету не відобразились в пошкодженні, які, згідно висновку судово-медичної експертизи від 26 березня 2021 року, за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більше трьох тижнів (двадцять одного дня), згідно п.п. 2.3.1.а, 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року.

Указаними діями ОСОБА_4 учинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.
2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального проступку, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, обвинувачений їх у повному обсязі підтверджує та пояснив про обставини, викладені в обвинувальному акті.
Прокурор у судовому засіданні зазначила, що під час судового розгляду достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинене обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк двісті сорок годин.
У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_3 підтримав позицію прокурора та просив суд призначити ОСОБА_4 покарання у виді громадських робіт на строк двісті сорок годин, зазначивши, що примирився з обвинуваченим, претензій матеріального та морального характеру до останнього не має.
2.2. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального проступку при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор також не оспорювала фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений ОСОБА_4 , правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції. При цьому, суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.
Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.
Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого та висновок судової експертизи, дійшов висновку щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
У судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального проступку визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. Крім того, протягом усього строку досудового розслідування також визнавав свою винуватість. У зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
4. Мотиви призначення покарання.
Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.
Згідно з приписами ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.
Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.
Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.
Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінального проступку відповідно до ст. 12 КК України, епізод злочинної діяльності, його вид, суспільну небезпечність та наслідки. Також, суд бере до уваги відомості про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не працевлаштований.
Разом з тим, у судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку, передбаченому ст.ст. 69, 69-1 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням викладених вище обставин у кримінальному провадженні, характеру вчиненого кримінального проступку, його наслідків, особи обвинуваченого, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наявності обставини, що пом`якшує покарання, та відсутності обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після вчинення інкримінованого йому кримінального проступку, суд вважає, що відповідно до вимог ст. 50 КК України, виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, отже, з метою запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень вважає за необхідне призначити йому покарання у виді громадських робіт на максимальний строк, встановлений санкцією статті Особливої частини КК України, за якою він обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинене правопорушення. Разом з тим, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу або виправних робіт з огляду на те, що ОСОБА_4 не працевлаштований, відомості щодо наявності у останнього будь-якого джерела доходу відсутні.
Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням ст.ст. 65-67 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень та відповідатиме особистості обвинуваченого, а також сприятиме його виправленню, тобто відповідає меті покарання.
При цьому, призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.
Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети, визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а й здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
5.1. Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.
Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлений.
5.2. Вирішення питання щодо обраного запобіжного заходу.
У даному кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід не застосовувався. Отже, ураховуючи те, що під час судового розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу від прокурора на розгляд суду не надходило, тому підстав, передбачених ст.ст. 177, 178 КПК України, для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
5.3. Процесуальні витрати
Процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.
5.3. Речові докази
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
5.4. Заходи забезпечення кримінального провадження.
Заходи забезпечення кримінального провадження у кримінальному провадженні не застосовувались.
Керуючись ст.ст. 7, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд -
у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин.
Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили - не обирати.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд міста Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя - ОСОБА_1