ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1925/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/102/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст. 286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою представника цивільного відповідача ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 грудня 2020 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Дружба Теребовлянського району Тернопільської області, проживаючого за адресою АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

Згідно ст.75 КК України ОСОБА_11 вирішено звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки.

Згідно ст.76 КК України покладено на ОСОБА_11 процесуальні обов`язки.

Заявлений цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задоволено, стягнуто з ФОП ОСОБА_9 в користь потерпілої двісті тисяч гривень завданої моральної шкоди.

Питання щодо судових витрат вирішено.

Згідно з вироком, 23 листопада 2019 року близько 06.55 год. водій ОСОБА_11 , керуючи технічно справним автобусом «ЗАЗ I-VAN А07А2» р.н. НОМЕР_1 , рухався крайньою лівою смугою руху пр.С.Бандери м.Тернополя в напрямку вул.Руська, наближаючись до регульованого перехрестя пр.С. Бандери-вул.Коновальця-вул.Слівенська, на якому ОСОБА_11 необхідно було виконати поворот ліворуч на вул. Слівенську. Під час руху ОСОБА_11 не був достатньо уважний, не стежив належно за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, чим порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3.(б) ПДР України. В цей час на вказаному перехресті, на регульований сигналом світлофора пішохідний перехід, який встановлений на вул.Слівенській та позначено знаками 5.35.1 та 5.35.2 ПДР України, а також дорожньою розміткою 1.42.2 ПДР України, на дозволяючий рух пішоходів зелений сигнал світлофора вийшла ОСОБА_7 , яка перетинала проїзну частину дороги вул.Слівенська в напрямку вул.Руська в спокійному темпі ходьби. Виконуючи поворот ліворуч із пр.С.Бандери на вул.Слівенську та наближаючись до пішохідного переходу, в межах якого рухалась ОСОБА_7 , водій ОСОБА_11 не вжив своєчасно заходів до зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до повної зупинки, щоб дати дорогу пішоходу ОСОБА_7 , а допустив наїзд на неї передньою правою частиною автобуса «ЗАЗ I-VAN А07А2» р.н. НОМЕР_1 , чим порушив вимоги п.п. 16.2, 18.2 ПДР України. В результаті даної ДТП пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді травми голови у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння та основи черепа (лінійний перелом лівої тім`яної кістки, який поширюється на ліву скроневу кістку та на ліве велике крило клиноподібної кістки), лицевого черепа (перелом передньої та латеральної стінок лівої верхньощелепної пазухи однойменної кістки, дуги лівої виличної кістки), що супроводжувалися забиттям скроневої частки лівої півкулі головного мозку та набряком його речовини, розвитком «малої» субдуральної гематоми скроневої частки лівої півкулі головного мозку із компресійно-дислокаційним синдромом, закритої травми грудної клітки у вигляді забиття правої легені з розвитком правобічного «малого» гемотораксу, закритої травми живота із заочеревинною гематомою з проявами внутрішньої кровотечі, які належать до тяжких тілесних ушкоджень. Порушення водієм ОСОБА_11 вимог п.п. 16.2, 18.2 ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної ДТП та спричиненням ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 просить скасувати оскаржуваний вирок в частині що стосується вирішення цивільного позову, у задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 - відмовити. Свої вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції було допущено порушення кримінального процесуального законодавства, оскільки ним було прийнято до розгляду уточнену позовну заяву, якою фактично замінено відповідача, поза межами строків прийняття цивільного позову та без відповідного процесуального рішення про прийняття такого цивільного позову. Вказує, що визначаючи розмір морального відшкодування у розмірі 200000 грн. суд першої інстанції зазначив, що враховує стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, ступінь зниження її авторитету, пережитий нею стрес та фізичні страждання, проте судом першої інстанції не зазначено жодного слова про те, який саме стан здоров`я потерпілої, які саме зміни відбулись у її життєвих стосунках, у чому полягає зниження її авторитету, пережитий нею стрес та фізичні страждання. Вважає, що надані позивачем документи не можуть бути належними доказами в підтвердження заявлених нею вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки вони не містять жодної інформації щодо вказаних у позовній заяві обставин зокрема психічних переживань. Також зазначає, що вирішуючи цивільний позов у кримінальному провадженні суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку не надав жодної оцінки твердженням цивільного відповідача щодо відшкодування завданої шкоди страховою компанією ПАТ Страхова група ТАС.

В запереченні на апеляційну скаргу представник потерпілої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить відмовити у її задоволенні та оскаржуваний вирок залишити без змін. Вважає доводи апеляційної скарги про неповноту з`ясування обставин в частині цивільного позову надуманими. Вказує, що З 23.11.2019 по 23.12.2019 ОСОБА_7 перебувала на стаціонарному лікуванні; перенесла оперативне втручання за життєвими показами; лікування по даний час продовжується амбулаторно, відчуває запаморочення і має труднощі із самостійним пересуванням; проходить обстеження у кабінеті МРТ. Моральна шкода внаслідок травм від ДТП полягала у тому, що вона перенесла фізичний біль, нервовий стрес, який ОСОБА_7 пережила і який триває надалі. Моральна шкода також полягає у психічних переживаннях, через тривале лікування і реабілітацію, внаслідок чого порушено звичний стан життя. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями часто проявляються емоційні спалахи, виникає дратівливість, збудливість, непокоять постійні неврози, які проявляються тривогою, страхом та нездатністю в повній мірі зосередитись на основних питання свого життя. Завдану моральну шкоду, оцінює у 202 000 (двісті дві тисячі) грн., з яких 2000 (дві тисячі) грн., буде відшкодовано ПрАТ «СГ «ТАС», а 200 000 (двісті тисяч) вважає правомірно стягнуто з ФОП ОСОБА_9 .

Заслухавши: доповідь судді апеляційного суду,

пояснення потерпілої, яка є похилого віку, вважає рішення суду першої інстанції законним і справедливим, після отриманих внаслідок злочину тяжких тілесних ушкоджень майже місяць перебувала в реанімації, після чого потребує постійного стороннього догляду і лікується по даний час,

доводи представника потерпілої, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуваний вирок залишити без змін,

думку прокурора, який вважає оскаржений вирок законним і обґрунтованим,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги і учасників провадження, колегія суддів з`ясувала наступне.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено і кваліфікація його дій та звільнення останнього від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому перевірці в ході апеляційного розгляду не підлягають.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо розміру відшкодування моральної шкоди завданої потерпілій внаслідок вчиненого злочину, колегія приходить до переконання про відсутність підстав для зміни вироку в цій частині.

Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції при вирішенні цивільного позову належно врахував вимоги ст.23 ЦК України, згідно якої моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Так, в ході судового розгляду було встановлено, що потерпілій ОСОБА_7 , 1956р.н., внаслідок вчиненого ОСОБА_11 злочину, а саме наїзду на неї передньою правою частиною автобуса, було спричинено наступні тілесні ушкодження:

травма голови у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння та основи черепа (лінійний перелом лівої тім`яної кістки, який поширюється на ліву скроневу кістку та на ліве велике крило клиноподібної кістки),

травма голови у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток лицевого черепа (перелом передньої та латеральної стінок лівої верхньощелепної пазухи однойменної кістки, дуги лівої виличної кістки),

забиття скроневої частки лівої півкулі головного мозку та набряк його речовини,

розвиток «малої» субдуральної гематоми скроневої частки лівої півкулі головного мозку із компресійно-дислокаційним синдромом,

закрита травма грудної клітки у вигляді забиття правої легені з розвитком правобічного «малого» гемотораксу,

закрита травма живота із заочеревинною гематомою з проявами внутрішньої кровотечі.

Вказані тілесні ушкодження належать до тяжких і згідно пояснень потерпілої викликали у неї тривалі фізичні та психологічні страждання, які в певній мірі тривають по даний час, вони потребували від неї значних зусиль для відновлення попереднього стану здоров`я і призвели до непоправних вимушених змін у її життєвих стосунках.

Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, порушення прав людини вже саме по собі тягне моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).

За таких обставин колегія суддів вважає надуманими доводи апеляційної скарги представника ФОП ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 про необґрунтованість визначеного вироком розміру відшкодування моральної шкоди.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції було допущено порушення кримінального процесуального законодавства, які на думку апелянта проявились у прийнятті до розгляду уточненої позовної заяви, якою було замінено відповідача, поза межами строків прийняття цивільного позову та без відповідного процесуального рішення про прийняття такого цивільного позову повністю спростовуються матеріалами справи.

За змістом ст. ст. 127, 128 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

09 лютого 2020 року потерпілою подано цивільний позов до ПП «ТЕРНОПІЛЬ ТРАНС». В подальшому встановлено, що обвинувачений на час вчинення злочину працював у фізичної особи підприємця ОСОБА_9 , який одночасно є і керівником ПП «ТЕРНОПІЛЬ-ТРАНС».

У зв`язку з цим до початку судового розгляду, а саме 12 березня 2020 року потерпіла подала до суду заяву про заміну цивільного відповідача.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду, яку постановлено в порядку ч.4 ст.371 КПК України і занесено до журналу судового засідання 13.03.2020 року, було задоволено заяву потерпілої як цивільного позивача і замінено неналежного відповідача ПП «ТЕРНОПІЛЬ-ТРАНС» на належного - ФОП ОСОБА_9 (а.с.139).

Копія позовної заяви про визнання цивільним позивачем у кримінальному провадженні та відшкодування моральної шкоди завданої злочином була вручена ФОП ОСОБА_9 20 червня 2020 року (а.с. 155), на дану позовну заяву ОСОБА_9 17 липня 2020 року подав письмові пояснення як цивільний відповідач (а.с.158). Про дату місце та час розгляду справи, представник цивільного відповідача ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_12 був належним чином повідомленим, але просив розгляд справи проводити без його участі (а.с. 172, 182).

Таким чином, доводи представника цивільного відповідача про порушення вимог процесуального закону судом першої інстанції є безпідставними. Крім того, наведені обставини вказують на те, що в даному випадку ФОП ОСОБА_9 було забезпечено реальну можливість реалізувати усі надані йому процесуальні права при розгляді цивільного позову, а тому його право на захист не було порушеним.

Зазначені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку не надав жодної оцінки твердженням цивільного відповідача щодо відшкодування завданої шкоди страховою компанією ПАТ Страхова група ТАС суд апеляційної інстанції оцінює критично з огляду на наступне.

В ході судового розгляду встановлено і в апеляційній скарзі не заперечується, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_11 , на «ЗАЗ I-УАКА07А2» р.н. НОМЕР_1 , на час вчинення злочину була забезпечена полісом № АО/6150525, ПрАТ «СГ «ТАС».

Згідно позовної заяви та доданих до неї матеріалів для відшкодування матеріальної шкоди потерпіла звернулася до ПрАТ «СТ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування від 28.01.2020 р. Відшкодування ПрАТ «СГ «ТАС» становить витрати на лікування на суму 37422 грн., та 1871,12 грн. моральної шкоди (5% від витрат на лікування).

Разом з тим, потерпіла оцінила завдану їй моральну шкоду на загальну суму 202 тисячі гривень, а тому звернулась із цивільним позовом до роботодавця обвинуваченого для стягнення суми коштів, яку не було забезпечено страховим відшкодуванням.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в даному випадку є правильним, оскільки розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Саме цю різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування суд першої інстанції правомірно стягнув із цивільного відповідача.

За наведених обставин та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер та обставини вчинення злочину, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди та інші наведені у вироку обставини даної справи, визначений судом першої інстанції розмір грошового відшкодування моральної шкоди колегія суддів вважає обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для зміни вироку та задоволення апеляційної скарги представника цивільного відповідача ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 .

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.404-419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 - залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 грудня 2020 року відносно ОСОБА_11 без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді