Номер провадження: 11-кп/813/226/21
Номер справи місцевого суду: 520/6226/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
04.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 про повторне дослідження доказів під час розгляду апеляційної скарги прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 13.12.2019 по кримінальному провадженні № 001523 внесеному до ЄРДР 26.04.2017р. відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у с. Квасово Берегівського району Закарпатської області, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого як фізична особа-підприємець, одруженого, маючого двох малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченогоу вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

встановив:

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення.

Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз, покладено на рахунок держави.

Вирішено долю речових доказів.

На зазначений вирок суду прокурором була подана апеляційна скарга, в якій він, посилаючись на незаконність та необґрунтованість вироку суду першої інстанції, просив скасувати його та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна, стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта під час здійснення досудового розслідування, речовими доказами розпорядитися відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

В своїй апеляційній скарзі прокурор просив повторно дослідити докази, а саме: ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 26.12.2016, протокол огляду від 30.12.2017 (30.12.2016), супровідний лист №37-СВ-3476 від 31.12.2016, постанову про призначення експертизи від 31.12.2016, висновок експерта від 06.03.2017 р. №61-Х, допитати свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Прокурор ОСОБА_6 підтримав клопотання прокурора ОСОБА_9 та просив його задовольнити, натомість обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 заперечували проти клопотання сторони обвинувачення та просили у ньому відмовити з огляду на необґрунтованість.
Заслухавши думку учасників, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Частинами 1, 2 статті 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 6 ст. 22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
За змістом цієї норми процесуального закону учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й повинен зазначити, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити, та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.

Апеляційний суд з даного питання зауважує, що розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України. Незгода сторони обвинувачення з показаннями свідків та письмовими доказами по справі, не є підставою для повторного дослідження цих доказів.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 10.02.2021 в справі №127/14811/17.

Таким чином, норми ч. 3 ст. 404 КПК України зобов`язують суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, лише коли суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушенням. Сама по собі незгода захисника та обвинуваченого з висновками, зробленими на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів, апеляційним судом за відсутності обставин, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України.

Як вбачається із вироку суду першої інстанції ним були досліджені письмові докази сторони обвинувачення в повному обсязі, в тому числі ухвала Київського районного суду м. Одеси від 26.12.2016, протокол огляду від 30.12.2017 (30.12.2016), постанова про призначення експертизи від 31.12.2016, висновок експерта від 06.03.2017 р. №61-Х, та відповідно до журналу судових засідань від 16.10.2018, під час дослідження та долучення доказів до матеріалів провадження, прокурор не заявляв про будь які обставини, що могли вказувати на необхідність їх перевірки.
При цьому, суд першої інстанції дослідив ці докази в присутності сторін, які не заперечували проти їх долучення та їх змісту, а незгода прокурора з висновками суду щодо долучених ним доказів, не надає підстав для повторного їх дослідження, оскільки вони були досліджені судом першої інстанції в повному обсязі та без порушень.
Клопотання прокурора про дослідження супровідного листа №37-СВ-3476 від 31.12.2016 по перше не обґрунтоване необхідністю його дослідження, по друге, судом першої інстанції такий документ не досліджувався, прокурором не долучався, а наявність клопотань про необхідність його дослідження у суді першої інстанції, матеріали провадження не містять.

Водночас, прокурором у своєму клопотанні не зазначено про виключність підстав для їх дослідження, та чому саме на його думку суд апеляційної інстанції має повторно їх дослідити, не зазначаючи про те, які саме порушення були допущені судом першої інстанції, на його думку, які могли вплинути на законність прийнятого рішення.

Судом першої інстанції в повній мірі надана оцінка допитам свідків та останні детально допитані щодо обставин інкримінованого ОСОБА_7 злочину, а прокурором у клопотанні не зазначено, в чому полягає необхідність у їх повторному допиті, посилаючись на те, що суд дав невірну оцінку показанням свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

При цьому, зазначені свідки допитані безпосередньо судом першої інстанції за участі прокурора, їх показання знайшли своє відображення у мотивувальній частині вироку, де зазначено, що їх привели в квартиру, де знаходилися обвинувачений ОСОБА_14 і жінка, що вказує на те, що поняті прибули на місце обшуку в той час, коли обвинувачений вже там перебував.

Більш того, зазначені показання підтверджуються допитом свідка ОСОБА_13 безпосередньо в судовому засіданні (головний спеціаліст УВБ в Одеській області), який також пояснив, що понятих до квартири привів хтось із присутніх працівників поліції після того, як слідчо-оперативна група разом з ОСОБА_14 вже зайшли в квартиру і якийсь час перебували в приміщенні, приблизно через 5-10 хвилин.

Допит свідка ОСОБА_10 судом був проведений двічі протягом судового розгляду, та жодного разу остання не повідомляла, що вона проживала за місцем проведення обшуку з кимось, а навпаки проживала там одна, а ОСОБА_7 був за її місцем мешкання, де був проведений обшук, декілька разів. Речей ОСОБА_7 у квартирі не було та на запитання прокурора, чи були у квартирі речі обвинуваченого, остання відповіла при повторному допиті, що про речі ОСОБА_7 у неї раніше ніхто не питав. Обставини, що стосуються одруження свідка ОСОБА_10 на думку апеляційного суду взагалі не мають відношення до обставин зазначеного провадження та не є такими, що могли вплинути на прийняття рішення судом першої інстанції.
Будь-яких інших доводів того, що судом першої інстанції були викривлені або спотворені показання вказаних свідків, клопотання прокурора не містить.
З огляду на що, колегія суддів вважає, що прокурором ОСОБА_9 не доведена необхідність у повторному досліджені доказів, а також допиті свідків, а також те, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, а тому у заявленому клопотанні слід відмовити.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

У задоволені клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 про повторне дослідження письмових доказів та допит свідків відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4