Справа № 754/5175/17 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/411/2021 Суддя в II-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурора - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

потерпілої - ОСОБА_12

розглянувши у закритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0012270 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 11 вересня 2020 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 11 вересня 2020 року,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючого неповну середню освіту, не працевлаштованого, одруженого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого:
14.06.1999 вироком Баришівського районного суду Київської області за ч. 2 ст. 141 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців;
30.07.2002 вироком Переяслав Хмельницького міськрайонного суду Київської області за ч. 1 ст. 115, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років, засуджено:
за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

за ч. 1 ст. 153 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;

за ч. 2 ст. 152 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років;

за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;

за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців з конфіскацією всього майна.

на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_9 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців з конфіскацією всього майна;

на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону від 26.11.2015 ОСОБА_9 у строк призначеного покарання зараховано час попереднього ув`язнення за період з 25 січня 2017 року по 11 вересня 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючого середню освіту, неодруженого, не працевлаштованого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , засуджено:
за ч. 1 ст. 153 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців з конфіскацією всього майна;

на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_13 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців з конфіскацією всього майна.

вирішене питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_9 , 18 вересня 2016 року, о 08 годині 30 хвилин, знаходячись в номері готелю «Лама», розташованого по вул. Братиславській, 14 Б в м. Києві, з метою незаконного заволодіння чужим майном, повторно, таємно викрав майно належне потерпілій ОСОБА_14 загальною вартістю 1 189 гривень, чим спричинив останній матеріальної шкоди у вказаному розмірі.

Крім того, 14 жовтня 2016 року, приблизно о 00 годині 30 хвилин, ОСОБА_9 , знаходячись в номері готелю, розташованого по АДРЕСА_4 , з метою незаконного заволодіння чужим майном, повторно, таємно викрав майно належне потерпілій ОСОБА_15 , загальною вартістю 26 000 гривень, чим спричинив останній матеріальної шкоди у вказаному розмірі.

Крім того, 26 грудня 2016 року, приблизно о 05 годині, ОСОБА_9 , знаходячись в номері готелю «Придеснянський», що розташованого по вул. Шевченко в м. Чернігів, з метою незаконного заволодіння чужим майном, повторно, таємно викрав майно належне потерпілій ОСОБА_16 , загальною вартістю 15 815 гривень, чим спричинив останній матеріальної шкоди у вказаному розмірі.

Крім того, 16 січня 2017 року, приблизно о 02 годині, ОСОБА_9 , знаходячись в парку «Дружби народів», по проспекту Ватутіна в м. Києві, на задньому сидінні автомобіля «Chevrolet Lacetti», номерний знак НОМЕР_1 , з метою задоволення статевої пристрасті неприроднім способом та зґвалтування, погрожуючи потерпілій ОСОБА_12 застосуванням фізичного насильства, подолавши опір останньої, задовольнив статеву пристрасть з потерпілою ОСОБА_12 неприроднім шляхом.

Крім того, 16 січня 2017 року, приблизно о 02 годині 15 хвилин, ОСОБА_9 , будучи особою, яка раніше вчиняла злочин, передбачений ст. 153 КК України, знаходячись в парку «Дружби народів», по проспекту Ватутіна в м. Києві, на задньому сидінні автомобіля «Chevrolet Lacetti», номерний знак НОМЕР_1 , з метою зґвалтування та задоволення статевої пристрасті природнім способом, скориставшись тим, що опір потерпілої ОСОБА_12 був подоланий раніше застосованим до неї насильством, та, продовжуючи погрожувати застосовуванням фізичного насильства,вступив з останньою в статеві зносини природнім способом проти її волі.
Крім того, 16 січня 2017 року, приблизно о 02 годині 30 хвилин, ОСОБА_9 , вступивши в злочинну змову з обвинуваченим ОСОБА_13 , знаходячись в парку «Дружби народів», по проспекту Ватутіна в м. Києві, на задньому сидінні автомобіля «Chevrolet Lacetti», номерний знак НОМЕР_1 , з метою заволодіння чужим майном, із погрозою застосування насильства небезпечного для життя потерпілої ОСОБА_12 , предметом схожим на ніж, який був направлений до шиї останньої, заволоділи майном потерпілої ОСОБА_12 на загальну суму 9 053 гривень, чим спричинили останній матеріальної шкоди у вказаному розмірі.

Крім того, 16 січня 2017 року, приблизно о 02 годині 40 хвилин, ОСОБА_13 знаходячись в парку «Дружби народів», по проспекту Ватутіна в м. Києві, на задньому сидінні автомобіля «Chevrolet Lacetti», номерний знак НОМЕР_1 , з метою задоволення статевої пристрасті неприроднім способом, погрожуючи потерпілій ОСОБА_12 застосуванням насильства небезпечного для життя предметом схожим на ніж, здолавши опір останньої проти її волі, задовольнив з нею статеву пристрасть неприроднім способом.

Крім того, 20 січня 2017 року, приблизно о 21 годині, ОСОБА_9 діючи згідно попередньої змови та розподіленими ролями з ОСОБА_13 , знаходячись в лісі поблизу С/Т «Дніпро», у с. Старі Петрівці, Вишгородського району, Київської області, в автомобілі «Chevrolet Lacetti», номерний знак НОМЕР_1 , з метою незаконного заволодіння чужим майном, повторно, відкрито, заволоділи майном потерпілої ОСОБА_17 загальною вартістю 145 450 гривень, чим спричинили останній матеріальної шкоди у вказаному розмірі.

В апеляційній скарзі обвинувачений указав на неповноту судового розгляду. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що висунуте проти нього обвинувачення за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 152, 153 КК України не підтверджено жодними доказами, окрім як показаннями потерпілої ОСОБА_12 . Так, на переконання апелянта, на тілі потерпілої ОСОБА_12 відсутні сліди фізичного насилля, одяг у потерпілої, в тому числі спідня білизна, був цілий та чистий. Наведені дані, на думку обвинуваченого, указують про те, що з його боку щодо потерпілої ОСОБА_12 не вчинялись будь-які протиправні дії. Крім того, апелянт зазначив також про те, що висунуте проти нього обвинувачення за ч. 2 ст. 187 КК України є безпідставним, та ґрунтується виключно на показаннях обвинуваченої ОСОБА_12 . Так, обвинувачений зазначив про те, що після його затримання та затримання обвинуваченого ОСОБА_13 у них був відсутній ніж, яким начебто був вчинений розбій, а на тілі потерпілої ОСОБА_12 не виявлено будь-яких слідів фізичного насилля. Поряд з цим, обвинувачений вважав безпідставним не задоволенням місцем судом його клопотання про повторний допит потерпілої ОСОБА_12 , що, на переконання останнього, свідчить про неповноту судового розгляду. Просив виправдати його за пред`явленим обвинуваченням за ч.2 ст. 152, ч. 1 ст. 153 КК України, у зв`язку з не доведенням його вини у вчиненні інкримінованих злочинів. Також просив змінити кваліфікацію з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України та зменшити йому покарання за даним злочином. Крім цьому просив зарахувати йому строк попереднього ув`язнення з 26.01.2017 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирок щодо ОСОБА_13 не оскаржується.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, які підтримали вимоги поданої апеляційної скарги;

пояснення захисника обвинуваченого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_10 , яка також підтримала вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 ;

прокурора, який апеляційну скаргу обвинуваченого вважав необґрунтованою, просив залишити її без задоволення, а вирок без змін;

потерпілу ОСОБА_12 , яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого,

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 153 КК України (в редакції, чинній на час вчинення злочину), ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України та правильності кваліфікації його дій за вказаними статтями та висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України та правильності кваліфікації його дій за вказаними статтями ґрунтується на сукупності зібраних та досліджених в ході судового розгляду доказів по справі, яким суд дав належну оцінку та учасниками судового розгляду не оскаржується.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 153 (в редакції, чинній на час вчинення злочину) та ч.2 ст. 152 КК України за обставин, встановлених судом, ґрунтуються на доказах, які були досліджені та перевірені в ході судового розгляду, яким суд дав належну оцінку у вироку і є правильними.

Не дивлячись на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_9 в цій частині обвинувачення, свій висновок суд першої інстанції обґрунтовував, зокрема показаннями потерпілої ОСОБА_12 , яка в ході розгляду справи в суді показала, що з обвинуваченим ОСОБА_9 вона познайомилась на сайті знайомств. На той час він представився ОСОБА_18 . 16.01.2017р. вони зустрілись з обвинуваченим ОСОБА_9 в ТЦ «Дрім Таун» та після цього продовжили вечір в якомусь кафе, куди приїхали на білому «Шевроле». Пізно ввечері вони знову сіли в автомобіль і поїхали, за дорогою вона не слідкувала. Потім побачила, що вони зупинились у незнайомому місці, де кругом були дерева. Автомобіль зупинився і водій автомобіля вийшов на вулицю. Тоді вона обернулась і виявила, що ОСОБА_9 сидить без штанів. Вона відчула сильні переживання внаслідок такої поведінки, намагалася сховати хвилювання за жартами. Далі автомобіль продовжив рух, а вона хотіла виплигнути з автомобіля, відчуваючи загрозу, однак ОСОБА_9 сильно придавив її за шию. Автомобіль заїхав у парк Дружби народів, зупинився в безлюдному місці. ОСОБА_9 декілька разів душив її за горло, погрожував, що задушить, поріже обличчя, роздягне, прив`яже скотчем до дерева, коли на вулиці було дуже холодно, а ОСОБА_13 підтвердив, що скотч для цього в машині є. В лісі вона відчувала для себе велику небезпеку й дуже злякалася за своє життя. Оскілки вона була одна в лісі, погрози сприйняла реально і побоюючись за своє життя була змушена на вимогу ОСОБА_9 оральним способом задовольнити його статеву пристрасть. Після цього він поставив її в автомобілі на коліна та зґвалтував шляхом вагінального контакту, закінчивши статевий акт у фізіологічному розумінні, залишки сперми якого вона витерла паперовою серветкою, що була в автомобілі, а серветку поклала собі в кишеню, яку потім добровільно віддала співробітникам поліції. Після цього ОСОБА_9 покликав ОСОБА_13 і сказав, що тепер його черга. На той час її воля була повністю пригнічена і зламана, внаслідок погроз насильницьких дій вона була змушена оральним способом задовольнити статеву пристрасть також і ОСОБА_13 . Тоді ж ОСОБА_13 погрожував їй ножем з маленьким лезом, який вона бачила, та який ОСОБА_13 тримав в своїх руках і приставив до неї, який вона відчувала на животі та інших частинах тіла. Під час ґвалтування ОСОБА_9 її дуже сильно принижував та ображав. Коли ОСОБА_9 пересів на переднє сидіння, то забрав її сумочку, звідки забрав грошові кошти в сумі 2 500 грн., також обвинувачені примусили її зняти з шиї золотий ланцюжок з кулоном, що становить для неї велику цінність. Після зґвалтування і нападу на неї, її відвезли до району Оболонь, де ОСОБА_9 вийшов з нею і не дав побачити номер автомобіля, поки той не від`їхав. Біля 4 ранку вона звернулася до поліції.
Вказані показання потерпілої узгоджуються з протоколом огляду від 16.01.2017р., відповідно до якого в службовому кабінеті за адресою АДРЕСА_5 потерпіла ОСОБА_12 добровільно надала використану паперову серветку. Відповідно до висновку експерта №45 від 16.02.2017 року на паперовій серветці, наданій на дослідження, знайдена сперма з домішкою крові, виявлений білок людини. Згідно даних протоколу про отримання зразків для експертизи від 17.02.2017 року, у ОСОБА_9 відібрано зразок крові та відповідно до висновку експерта судово-медичної генетичної ідентифікації №60 від 17.03.2017 року, при дослідженні паперової серветки встановлений змішаний ДНК- профіль в якому, по всіх досліджуваних локусах, виявлені алельні поєднання властиві генотипу ОСОБА_9 . Виходячи з вищевикладеного, походження сперми, виявленої на паперовій серветці, від ОСОБА_9 не виключається.
Відповідно до висновку експерта №123 від 31.01.2017 року при проведенні судово-медичної експертизи у ОСОБА_12 виявлено ушкодження у вигляді синців в проекції кута нижньої щелепи зліва, в здухвинній ділянці зліва. Характер та морфологічні властивості ушкоджень, свідчать про те, що вони утворилися від дії тупого (тупих) предметів, характерні властивості якого (яких) в ушкодженнях не відобразились, які могли бути заподіяні за встановлених у справі обставин і відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм розладу здоров`я).

Як вбачається з протоколу пред`явлення особи для впізнання від 13.01.2017 року, потерпіла ОСОБА_12 на фото під №3 впізнала чоловіка на ім`я ОСОБА_18 , з яким познайомилася через мережу інтернет та з яким зустрілася, який в подальшому проти її волі неприродним способом змусив її вступити з ним в статевий акт та після чого під погрозою застосування насильства вступив в статевий акт та після чого відібрав гроші, золотий ланцюг. Все це відбувалося в автомобілі білого кольору. Особою на фото під №3 є ОСОБА_9 .

Згідно даних протоколу пред`явлення особи для впізнання від 24.01.2017 року, потерпіла ОСОБА_12 на фото під №1, вказала на особу, яка схожа на чоловіка, який проти її волі неприроднім способом змусив її вступити з ним в статевий акт та після чого під погрозою застосування насильства відібрав гроші та золотий ланцюг. На фото під №1 зображений ОСОБА_13 .

Таким чином суд першої інстанції на підставі досліджених доказів вірно кваліфікував дії ОСОБА_9 за ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 153 (в редакції, чинній на час вчинення злочину) та ч.2 ст. 152 КК України.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи ОСОБА_9 про те, що його дії невірно були кваліфіковані судом першої інстанції за ч.2 ст. 187 КК України, оскільки під час досудового розслідування не було встановлено наявності ножа, яким вони з ОСОБА_13 начебто погрожували потерпілій ОСОБА_12 , також у потерпілої не було виявлено тілесних ушкоджень, які б могли свідчить про застосування до неї ножа, а тому його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст. 186 КК України.

Так, в суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_12 вказала, що вона бачила ніж у руках обвинуваченого ОСОБА_13 , яким останній їй погрожував, спочатку пристявляючи до живота, а потім до шиї. Вказаний ніж був невеликим з маленьким лезом. Крім того, як вбачається зі встановлених судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_13 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, ОСОБА_13 погрожував потерпілій ОСОБА_12 застосуванням насильства небезпечного для життя при цьому демонструючи предмет, схожий на ніж, який він направляв до шиї потерпілої. Відповідно до показань потерпілої у суді першої інстанції та її пояснень у суді апеляційної інстанції вона реально сприймала погрози застосування ножа як у процесі вчинення статевих злочинів, так і у ході вчинення розбою. Обстановка вчинення злочинів та спосіб вчинення дають підстави стверджувати реальність сприйняття потерпілою даних погроз, які за своєю суттю є погрозами застосування щодо потерпілої насильства небезпечного як для її здоров`я, так і для її життя.

Висновки суду першої інстанції про те, що обстановка, в якій опинилась потерпіла, безлюдне місце, нічна пора доби, зміст і суть погроз, що лунали на адресу потерпілої з придушуванням шиї та демонстрацією предмета, схожого на ніж указують на необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 саме за ч.2 ст. 187 КК України, а саме, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб. Колегія суддів визнає вказані висновки суду першої інстанції обґрунтованими і погоджується із ними.

Є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 в частині недоведеності його вини у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 153 (в редакції, чинній на час вчинення злочину) та ч.2 ст. 152 КК України.

Не дивлячись на те, що обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні вказаних злочинів не визнав, суд вірно встановив фактичні обставини справи та обґрунтував їх доказами, а саме, показаннями потерпілої ОСОБА_12 , яка як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції підтверджувала факт задоволення ОСОБА_9 статевої пристрасті неприроднім способом із застосуванням фізичного насильства та погрози його застосування та факт її зґвалтування обвинуваченим ОСОБА_9 із погрозою застосування фізичного насильства, вчиненого особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 153 КК України. Показання потерпілої є послідовними, такими що підтверджуються висновками експертів, протоколом огляду та протоколами пред`явлення особи для впізнання. Обставин, які б могли свідчити про те, що потерпіла оговорює обвинуваченого, судом апеляційної інстанції не встановлено та не було наведено таких обставин і ОСОБА_9 в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Аналіз та оцінка наведених доказів, які були всебічно та в повному обсязі досліджені судом першої інстанції дають колегії суддів підстави вважати обґрунтованими висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні вказаних злочинів і його дії судом першої інстанції в цій частині обвинувачення кваліфіковані вірно.

Доводи апеляційної скарги щодо неповноти судового розгляду у зв`язку з відмовою суду у повторному допиті потерпілої ОСОБА_12 є безпідставними, оскільки потерпіла ОСОБА_12 була допитана в ході розгляду справи в суді, обвинувачений ОСОБА_9 мав можливість здійснити допит потерпілої, що указує на повноту судового розгляду у цій частині. Щодо повторного допиту потерпілої, то обвинуваченим як у суді першої інстанції, так і у суді апеляційної інстанції не наведено підстав для повторного допиту потерпілої. Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що давати показання у суді першої інстанції є правом потерпілої, у зв`язку із чим не проведення її повторного допиту може указувати лише на порушення прав саме потерпілої. Між тим, потерпіла не заявила апеляційному суду про порушення будь-яких її прав у суді першої інстанції. Наведене дає підстави стверджувати про те, що не проведення повторного допиту потерпілої не може бути розцінено як неповнота судового розгляду та бути підставою для скасування вироку.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_9 на необхідність виправлення помилки у вироку в частині вірного зазначення дати його народження суд до уваги не приймає, оскільки ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12.10.2020р. була виправлена описка у вступній частині вироку від 11.09.2020р. та зазначено вірну дату народження ОСОБА_9 як 10 січня 1982 року.

Є необгрунтованими і посилання обвинуваченого на необхідність врахування у цьому кримінальному провадженні вироку Оболонського районного суду м. Києва від 15.10.2020 року. Так дійсно вироком Оболонського районного суду м. Києва від 15.10.2020 року ОСОБА_9 засуджено за ч.1 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років і 6 місяців. Проте цей вирок був ухвалений після ухвалення оскаржуваного вироку, а саме вироку Вишгородського районного суду Київської області від 11.09.2020 року, а тому не міг бути врахований при ухваленні вироку від 11.09.2020 року, та не може будь-яким чином бути врахований апеляційним судом при винесенні ухвали щодо цього вироку за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 , що указує на необґрунтованість відповідних доводів обвинуваченого. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що питання про застосування покарання за наявності кількох вироків може бути вирішене на підставі п.11 ч.1 ст. 537 КПК України в порядку, передбаченому ст. 539 КПК України.

Дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає обставин та фактів, які могли вплинути на обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 153 (в редакції, чинній на час вчинення злочину) та ч.2 ст. 152, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України, правильності кваліфікації його дій, а також правильності призначеного йому покарання за кожен злочин окремо та за сукупністю злочинів.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає порушень вимог закону при розгляді вказаного провадження судом першої інстанції, які можуть бути підставою для скасування чи зміни вироку, а тому вважає за необхідне вирок Вишгородського районного суду Київської області від 11 вересня 2020 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_13 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 без задоволення.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України (в ред. Закону від 26.11.2015 року № 838-VIII) підлягає зарахуванню ОСОБА_9 у строк покарання попереднє ув`язнення за період з 25.01.2017р. по 24.05.2021р. включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 11 вересня 2020 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_13 залишити без змін.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26.11.2015р. ОСОБА_9 у строк покарання зарахувати попереднє ув`язнення за період з 25.01.2017р. по 24.05.2021р. включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим, який перебуває під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4