КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/2125/21 Провадження № 11-кп/824/2219/2021 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 22 січня 2021 року, якою повернуто заяву засудженого ОСОБА_6 про вирішення питання щодо встановлення порушення права на захист під час розгляду касаційної скарги Верховним судом України 21 липня 2005 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 22 січня 2021 року повернуто заяву засудженого ОСОБА_6 про вирішення питання щодо встановлення порушення права на захист під час розгляду касаційної скарги Верховним судом України 21 липня 2005 року.

Таке рішення вмотивоване тим, що заява засудженого про вирішення питання щодо встановлення порушення права на захист під час розгляду касаційної скарги Верховним судом України 21 липня 2005 року подана до неналежного суду, оскільки така заява підлягає розгляду судом в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання або який ухвалював вирок.

Не погодившись з прийнятим рішенням, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 22 січня 2021 року та повернути справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Також в апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просив застосувати ст.ст. 12, 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та визначити Шевченківський районний суд, як суд першої інстанції, що має розглядати дану заяву.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 не погоджується із ухвалою суду першої інстанції та вважає її незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, оскільки перш за все було порушено його конституційне право на захист і на справедливий судовий розгляд та доступ до правосуддя.
Засуджений посилаючись на положення ст. 55 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 та від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012 вважає, що має право на звернення до Шевченківського районного суду міста Києва за захистом своїх прав.
Також ОСОБА_6 звертає увагу на те, що його було засуджено Апеляційним судом Автономної Республіки Крим, відтак вважає, що до нього повинні застосовуватись положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15 квітня 2014 року.

Під час апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурор заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів судового провадження 20 січня 2021 року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшла заява засудженого ОСОБА_6 про вирішення питання щодо встановлення порушення права на захист під час розгляду касаційної скарги Верховним судом України 21 липня 2005 року.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 22 січня 2021 року, заяву засудженого ОСОБА_6 про вирішення питання щодо встановлення порушення права на захист під час розгляду касаційної скарги Верховним судом України 21 липня 2005 року, повернуто особі, яка її подала з тих підстав, що заява подана до неналежного суду, оскільки така заява підлягає розгляду судом в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання або який ухвалював вирок.
Колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що заява ОСОБА_6 подана до суду з порушенням правил підсудності.
Оскаржуючи ухвалу суду першої інстанції засуджений ОСОБА_6 посилаючись на ст. 55 Конституції України та низку рішень Конституційного суду України зазначає, що може звертатись із заявою про вирішення питання щодо встановлення порушення права на захист під час розгляду касаційної скарги Верховним судом України 21 липня 2005 року до Шевченківського районного суду міста Києва.
Однак, відповідно до офіційного тлумачення ст. 55 Конституції України, реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом. Зокрема, вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку має відбуватись у відповідності до положень Розділу VIIІ КПК України.
Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
При цьому положеннями п. п. 1, 4 ч. 2 ст. 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, у разі необхідності вирішення питань, передбачених, зокрема, пунктом 14 частини першої статті 537 цього Кодексу подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання або до суду, який ухвалив вирок.
Як вбачається із листа ДУ «Київський слідчий ізолятор», засуджений ОСОБА_6 в ДУ «Київський слідчий ізолятор» покарання не відбуває, а прибув з ДУ «Новгород-Сіверський слідчий ізолятор Чернігівської області» на підставі ухвали Київського апеляційного суду для доставки в суд.
При цьому із матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_6 засуджений 26 січня 2004 року вироком Апеляційного суду Автономної Республіки Крим за ст. 93 п. ж, з, и; ст. 142 ч. 3; ст. 142 ч. 2; ст. 142 ч. 3; ст. 142 ч. 3; 19-69; ст. 263 ч. 1; ст. 307 ч. 2; ст. 185 ч. 2; ст. 198; 42 КК України до довічного позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», на який посилається ОСОБА_6 , було змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя судам, зокрема і кримінальних проваджень, підсудних Апеляційному суду Автономної Республіки Крим та Апеляційному суду міста Севастополя.
Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для застосування наведених норм закону та визначення суду, який би розглянув заяву ОСОБА_6 , оскільки положеннями ст. 539 КПК України визначено, що питання, пов`язані з виконанням вироку вирішуються місцевим судом в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання або судом, який ухвалив вирок.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вирішення питання щодо встановлення порушення права на захист під час розгляду касаційної скарги Верховним судом України 21 липня 2005 року під час виконання вироку не відноситься до територіальної підсудності Шевченківського районного суду міста Києва.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 22 січня 2021 року, якою повернуто заяву засудженого ОСОБА_6 про вирішення питання щодо встановлення порушення права на захист під час розгляду касаційної скарги Верховним судом України 21 липня 2005 року, залишити без змін.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4