27.07.2021 Єдиний унікальний номер 205/1926/21
Провадження №1-кп/205/712/21
Єд.унік.№205/1926/21
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року Ленінський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

потерпілої: ОСОБА_4

представника потерпілої: адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м.Дніпро, кримінальне провадження, яке зареєстроване в ЄРДР за №0000167 від 19 лютого 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, освіта середня, розлученого, раніше не засудженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.164 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_6 , згідно судового наказу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 червня 2019 року, зобов`язаний до сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 14 травня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття або змін в майновому становищі сторін, на користь ОСОБА_4 . Проте, обвинувачений ОСОБА_6 , будучи обізнаним про рішення суду, встав на шлях злісного ухилення від сплати аліментів. Так, обвинувачений ОСОБА_6 , в період часу з 14 травня 2019 року по 01 березня 2021 року виплат по аліментам не здійснював, іншої будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, на попереджувальні листи державного виконавця про необхідність погашення заборгованості та сплачувати аліменти не реагував, в результаті чого у нього утворилася заборгованість по аліментам, станом на 01 березня 2021 року на загальну суму 62 654 грн.85 коп.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою провину визнав повністю та пояснив суду, що за наказом Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 червня 2019 року, він зобов`язаний до сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 14 травня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття або змін в майновому становищі сторін, на користь ОСОБА_4 . Аліменти він не сплачував через фінансові проблеми, тому утворилася заборгованість у сумі 62654,85 грн.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 також підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_4 , яка пояснила суду, що обвинувачений ОСОБА_6 , згідно з наказом Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 червня 2019 року, він зобов`язаний до сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 14 травня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття або змін в майновому становищі сторін, на її користь. Починаючи з травня 2019 до березня 2021 року, обвинувачений аліменти не сплачував, будь-якої майнової допомоги на утримання дитини не надавав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість по аліментам у сумі 62654,85 коп.

Крім того, вина ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме:

- копією свідоцтва про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13);

- копією наказу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 червня 2019 року, згідно з яким обвинувачений зобов`язаний до сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 14 травня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття або змін в майновому становищі сторін, на користь ОСОБА_4 (а.с.18);

- копією виконавчого листа, виданого на підставі рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 липня 2012 року (а.с.9);

- копіями викликів та попереджень Новокодацького ВДВС м.Дніпро про відповідальність за ухилення від сплати аліментів (а.с.23-24);

- протоколом огляду довідки та довідкою-розрахунком заборгованості по аліментам ОСОБА_8 згідно якої заборгованість останнього по аліментам станом на 01.03.2021 року складає 62 654 грн. 85 коп. (а.с.26, 27).

Таким чином, допитавши обвинуваченого та потерпілу, дослідивши письмові докази та матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що вони поза всяким розумним сумнівом доводять в повному обсязі винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримано прокурором та кваліфікує дії обвинуваченого за ч.1 ст.164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, належить до категорії кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченого, який винним себе визнав повністю, раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, характеризується позитивно, має малолітню дитину.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , передбаченою ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , передбачених ст.67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання суд також враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З огляду на зазначене, враховуючі обставини вчинення кримінального правопорушення, позиції прокурора, який орієнтував суд на застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України та думки потерпілої, яка підтримала позицію прокурора, суд вважає, що наявні підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України і таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення і досягнення інших цілей покарання.

Потерпілою ОСОБА_4 заявлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 моральної шкоди в сумі 10 000 грн.

При вирішенні заявленого цивільного позову суд виходить з наступного.

Згідно із положеннями ст.12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову.

Стаття 128 КПК України передбачає, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідностідо ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода полягає у тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що внаслідок не сплати обвинуваченим аліментів на утримання неповнолітньої дитини, яка є інвалідом дитинства, потерпіла зазнала моральної шкоди, оскільки вона була змушена додавати додаткових зусиль як для організації свого життя та життя дитини, а також для отримання коштів на лікування дитини. Разом з тим, суд вважає, що розмір моральної шкоди - 10000 грн., який просить стягнути потерпіла ОСОБА_4 визначений без врахування глибини душевних страждань та засад розумності, виваженості і справедливості. Враховуючи обставини справи, суд вважає, що цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди з врахуванням принципів розумності і справедливості, підлягає задоволенню частково, а тому з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_4 необхідно стягнути на відшкодування моральної шкоди 5 000 (п`ять тисяч) грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.164 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_6 наступні обовязки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 , в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1