ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/4280/20 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2411/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участі прокурора - ОСОБА_6 ,

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 02 червня 2021 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 02 червня 2021 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_6 та продовжено ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб до 28 липня 2021 року, включно.
В обґрунтування рішення судом зазначено, що необхідність продовження застосування обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, була визначена з урахуванням тих фактів, що у кримінальному провадженні не допитані свідки, не досліджені матеріали справи, та існують ризики, які передбачені п.п. 1,3,4,5 ч.1 чт.177 КПК України, які на даний час не зменшилися та не змінилися.
Не погодившись з рішенням районного суду захисником обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 адвокатом ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 02 червня 2021 року, в якій вона просить скасувати оскаржувану ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області і постановити нову ухвалу, якою обрати, відносно обвинувачених, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресами обвинувачених.
Крім того, в апеляційній скарзі міститься клопотання від адвоката про витребування з Дергачівського районного суду Харківської області матеріалів клопотання про продовження строку тримання під вартою щодоОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ..
В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що ухвала районного суду є необґрунтованою, без врахування всіх обставин справи та ухвалена з порушенням процесу.
Вважає, що судом не в повному обсязі досліджено підстави для продовження запобіжного заходу; зазначає, що прокурором не доведено наявність ризиків п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України; вважає , що навіть при існуванні таких ризиків, на які посилається прокурор, не доведено обставини щодо неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу , а тому суд вправі обрати більш м`який вид запобіжного заходу ніж той, що зазначено, а саме - цілодобовий домашній арешт. Вказує на те, що в оскаржуваній ухвалі, суду, не визначено альтернативного запобіжного заходу обвинуваченим, а саме застави.
Адвокат ОСОБА_7 звертає увагу на характеристики обвинувачених та зазначає, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання, є інвалідом та потребує постійного нагляду лікарів, має міцні соціальні зв`язки, офіційну дружину, двох малолітніх дітей, які є на його утриманні, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності;

ОСОБА_10 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, матір з якою мешкає та бабусю похилого віку, та також раніше не притягувався до кримінальної відповідальності;

ОСОБА_11 - має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, а саме матір з якою мешкає та неповнолітнього брата.

Крім того, захисник вказує, на той факт, що потерпілі мають інший район проживання в Харківській області ніж підозрювані, тому впливу на них бути не може та акцентує увагу та тому, що потерпілі вже допитані в судовому засіданні.

Апелянт зазначає, що вищенаведені факти та характеристики обвинувачених, свідчать, про те що твердження прокурора та суду першої інстанції, щодо можливості вчиняти інші злочини, переховуватися чи знищити речові докази не відповідають дійсності.

Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи обвинуваченихОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їх захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, що заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та ухвалено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо наявності та продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Так, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні тяжких корисливих злочинів проти особи, передбачених ч.4 ст.189, ч.3 ст.146 КК України, а саме незаконне позбавлення волі або викрадення людини, вчинені організованою групою та вимагання, що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах вчинене організованою групою, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено, свідки не допитані, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачені з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих їм злочинів зможуть вдатися до відповідних дій.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Окрім цього, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачуються ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

В даному кримінальному провадженні ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України, тобто незаконному позбавлені волі людини, з корисливих мотивів, вчиненому організованою групою та кримінальному правопорушенню - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, тобто вимозі передачі чужого майна та вчинення дій майнового характеру з погрозою застосування насильства над потерпілим (вимаганні), що завдало майнової шкоди у великих розмірах, вчинене повторно, організованою групою.
Так згідно даних, що містяться в обвинувальному акті та матеріалах справи, колегія суддів, аналізуючи характеристики обвинувачених зазначає:

ОСОБА_11 не одружений, працездатний з незакінченою вищою освітою, має місце реєстрації та мешкання, раніше неодноразово судимий (останній раз притягувався до кримінальної відповідальності в 2017 році за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.189, ч.1 ст.263 КК України) В даному кримінальному провадженні, як організатор та активний учасник організованої групи ОСОБА_11 розробив план вчинення злочину проти власності; особисто залучив до вказаних злочинних дій осіб, які разом з ним повинні були заволодівати майном потерпілих - раніше знайомих ОСОБА_12 та ОСОБА_10 ; розподілив та погодив із усіма учасниками організованої групи функції кожного з них;керував діями усіх співучасників при вчиненні злочинів;маючи досвід вчинення тяжких корисливих злочинів, особисто взяв участь у скоєнні вимагання з потерпілих;штучно створив умови для того, щоб у потерпілого ОСОБА_13 виникли перед ним зобов`язання майнового характеру; вживав заходи конспірації з метою мінімізації ймовірності викриття злочинної діяльності.
ОСОБА_9 одружений, працездатний з середньою освітою, має місце реєстрації та проживання, в даному кримінальному провадженні, як активний учасник організованої групи висловивши бажання вчиняти злочини в її складі, будучи обізнаним у розробленому ОСОБА_11 злочинному плані та беручи активну участь у його реалізації, підшукав потерпілого та спільно з ОСОБА_11 штучно створив умови останньому для виникнення зобов`язань майнового характеру перед ОСОБА_11 ; встановив інформацію стосовно місця проживання родичів потерпілого ОСОБА_13 та його майнового стану; безпосередньо взяв участь у скоєнні злочину, виказуючи погрози в бік потерпілих.; підшукав та забронював на своє ім`я готельні номери у готелі «Дарницкий» де утримувався потерпілий ОСОБА_13 , здійснював переклад ОСОБА_11 розмов ОСОБА_13 та ОСОБА_14 які вони вели на вірменській мові з метою контролю їх розмов, контролював разом з ОСОБА_10 дії потерпілого ОСОБА_14 у момент коли останній перебував на пропускному пункті державного кордону України «Гоптівка» де останній отримав від родичів грошові кошти та передав їх ОСОБА_11 за звільнення ОСОБА_13 , вживав заходи конспірації від викриття організованої групи правоохоронними органами у вигляді завуальованого спілкування.
ОСОБА_10 не одружений, працездатний з вищою освітою, має місце реєстрації та проживання, в даному кримінальному провадженні, бажаючи збагатитися за рахунок чужого майна у складі організованої злочинної групи та беручи активну участь з метою забезпечення мобільності учасників організованої групи надав для вчинення злочину наявний у його користуванні автомобіль «Хюндай Елантра» д.н.з. НОМЕР_1 , яким безпосередньо керував при підготовці та вчиненні злочину організованою групою; безпосередньо взяв участь у скоєнні злочину, виказуючи погрози в бік потерпілих, для придушування волі до супротиву наносив тілесні пошкодження потерпілому ОСОБА_13 , перебував разом з потерпілим контролюючи його діїпід час того як ОСОБА_9 та ОСОБА_11 вимагав грошові кошти за його звільнення у ОСОБА_15 ; підшукав та забронював на своє ім`я готельні номери у готелі « ОСОБА_16 » де утримувався потерпілий ОСОБА_13 ; контролював разом з ОСОБА_9 дії потерпілого ОСОБА_14 у момент коли останній перебував на пропускному пункті Державного кордом Украіни «Гоптівка» де останній отримав від родичів грошові кошти та передав їх ОСОБА_11 за звільнення ОСОБА_13 ; вживав заходи конспірації.
З урахуванням вищевказаних фактичних обставин кримінального провадження, які містяться в матеріалах судового провадження, а саме того, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні тяжких корисливих злочинів проти особи, на думку колегії суддів, внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також можуть вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доведеності обґрунтованості підозри, наявності ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України та необхідності застосування до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином обставини, що відповідно до ст. 178 КПК України враховуються при обранні запобіжного заходу, а саме: тяжкість покарання, що загрожує особі; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, яка носить формальний характер; відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутація обвинуваченого ; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, безумовно свідчать про обґрунтованість висновків суду першої інстанції, що інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою зможе дієво запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Колегія суддів, не погоджується з апеляційними доводами про необхідність зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, внаслідок зазначеної адвокатом, наявності у ОСОБА_9 постійного місця проживання, інвалідності, дружини, двох малолітніх дітей, які є на його утриманні, та факту, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності; наявності у ОСОБА_10 матері та бабусі похилого віку, та факту, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності; наявності у ОСОБА_11 постійного місця проживання, матері з та неповнолітнього брата - оскільки ці доводи не спростовують висновків суду про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не минули та продовжують існувати на даний час.
Посилання захисника щодо упередженості суду та формального підходу до справи при розгляді цього кримінального провадження є суб`єктивними, так як апелянтом не надано будь-яких обґрунтованих доказів на підтвердження цих апеляційних доводів.
Колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризику п.3 ч.1 ст.177 КПК України, в зв`язку з акцентуванням в апеляційній скарзі на тому факті, що потерпілі вже допитані в судовому засіданні, а тому підозрювані не можуть мати на них ніякого впливу. Оскільки, ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції, про необхідність дотримання судом вимог ч.5 ст.28 КПК України, згідно яких кримінальне провадження щодо особи, яка тримається від вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першої інстанції першочергово.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 02 червня 2021 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді