Справа № 307/547/21
Провадження № 1-кп/307/61/21
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

25 лютого 2021 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області
у складі судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
його захисника адвоката ОСОБА_6 ,
провівши в залі суду відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні № 0000014 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, який має на утриманні двоє малолітніх дітей, раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 286 та ч. 3 ст. 135 КК України,
в с т а н о в и в:

18 лютого 2021 року до суду надійшов обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні, відповідно до якого ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що він 02 січня 2021 року 17 год. 45 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки « MERCEDES-BENZ», моделі «SPRINTER 311 CDI», номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись в селі Ганичі по вул. Народній, поблизу будинку № 327 Тячівського району, у напрямку села Калини, діючи в супереч вимог п. п. 1.5, 2.3 «б», 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, якими передбачено: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу; під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху, тобто, під час керування транспортним засобом, розмовляючи по мобільному телефону, проявив неуважність та необережність, відволікся від керування транспортним засобом, не дотримався безпечної дистанції до рухаючогося попереду нього неповнолітнього пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який йшов попутно по краю проїзної частини дороги, у результаті чого, правою передньою частиною автомобіля здійснив наїзд на останнього, від чого пішохода ОСОБА_7 відкинуло у праву сторону від автомобіля з дороги у русло водного потічка, так як наслідок ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді розсіченої рваної (лоскутної) рани м`яких тканин голови, підшкірного крововиливу в тім`яній області справа, субарахноїдальних крововиливів правої та лівої тім`яних долей, які відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, так як являються небезпечними для життя потерпілого у момент їх спричинення, у зв`язку з чим, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли тяжкі тілесні ушкодження.

Окрім цього, ОСОБА_5 , вчинивши при вищевказаних обставинах дорожньо-транспортну пригоду, достовірно знаючи, що внаслідок ДТП поставив потерпілого ОСОБА_7 у небезпечний для життя стан, усупереч вимогам п. 2.10 ПДР України, нехтуючи моральними і правовими нормами, що зобов`язують надати допомогу людині, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через отримані травми, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене діяння, не намагався вжити заходи щодо надання потерпілому медичної допомоги та транспортування його до найближчого медичного закладу, хоча сам поставив його в небезпечний для життя стан та завідомо залишив потерпілого у небезпеці, у результаті чого ОСОБА_7 перебуваючи у водяному струмку, помер через асфіксію шляхом утоплення, у зв`язку з чим, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України, тобто завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, якщо вони спричинили смерть особи.

Згідно ухвали суду від 19 лютого 2021 року призначено підготовче судове засідання.

Прокурор під час підготовчого засідання заявив клопотання про обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на час судового розгляду посилаючись на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти доведеним ризикам.

Відповідно до вимог п. 4) ч. 1 ст. 184 КПК України на даний час встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, що дає достатні підстави вважати, що обвинувачений може порушити покладені на нього більш м`які зобов`язання.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів, які згідно ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів за вчинення яких йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років, у зв`язку із чим він може переховуватися від суду; перебуваючи на волі може незаконно впливати на потерпілу та свідків, з метою зміни ними показань, так як розгляд кримінального провадження не розпочато, потерпіла та свідки судом не допитані, а також не досліджені докази; крім цього він може вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим вбачається необхідність в обранні щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор у підтримання клопотання посилався на викладені у ньому обставини.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав клопотання про зміну запобіжного заходу.

В обґрунтування вказаного клопотання посилався на те, що на підставі ухвали слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 5 січня 2021 року щодо ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру та можливості застави та під час обрання вказаного запобіжного заходу ОСОБА_5 пояснив, що не побачив потерпілого на дорозі, оскільки події відбувалися в нічний час, а потерпілий рухався не по узбіччю, а по краю дороги, в темному одязі без будь-яких освітлювальних знаків чи жилету не назустріч транспортним засобам, а в попутному напрямку, порушуючи правила дорожнього руху.

Свої дії, а саме те, що не зупинився відразу на місці події пояснює тим, що в автомобілі перебували його двоє дітей, відтак вирішив відвезти їх додому та повернутися на місце, де почув удар, оскільки це відбулося неподалік його будинку. Після того, як залишив дітей вдома, одразу повернувся на місце події з`ясувати обставини. Однак, оглянувши місце, де відчув удар, нікого не виявив та вирішив, що не завдав значних тілесних ушкоджень, а тільки зачепив потерпілого боковим дзеркалом, який пішов далі. Також намагався з`ясувати чи не надходило звернення до медичної швидкої допомоги та чи ніхто з власників будинків поблизу не чув жодних скарг, однак жодної інформації за даним фактом не було.

Крім цього, ОСОБА_5 не заперечує свою причетність до скоєного, розкаюється та розповів слідству про всі обставини події. Сім`я обвинуваченого самостійно довідалася про батьків потерпілого та їх адресу проживання, дружина ОСОБА_5 принесла вибачення та розкаяння батькам потерпілого, надала матеріальну допомогу для організації проведення ритуальних заходів та поховання, а також відшкодувала завдану шкоду, в межах, визначених між потерпілим та родиною обвинуваченого.

Також, ОСОБА_5 є одруженим, має двоє малолітніх дітей, офіційно працевлаштований, раніше не судимий, з бездоганною репутацією на утриманні якого перебуває безробітна дружина та двоє дітей, тому, ураховуючи особу підозрюваного, характеристику з місця роботи та позитивну репутацію застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто суворим і не виправданим, оскільки призведе до втрати постійного місця роботи, а його дружина та діти втратять годувальника.

Крім цього, прокурором не наведені будь-які ризики, передбачені ст. 177 КПК України , а відтак такі відсутні, крім цього досудове розслідування завершено, всі речові та письмові докази зібрані, свідки та потерпілі допитані, потерпілі не бажають карати ОСОБА_5 , не мають претензій до нього, а тому є всі підстави змінити запобіжний захід із тримання під вартою на більш м`який.

Заслухавши думку учасників судового провадження, з`ясувавши обставини заявлених клопотань про застосування запобіжного заходу та про зміну запобіжного заходу, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу та застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, керуючись таким.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити ці дії.

Стаття 178 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 194 цього Кодексу під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою містить виклад обставин, які свідчать про заявлені ризики, що виправдовують обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до п. 4) ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Суд відповідно до ст. 178 КПК України враховує мету і підстави застосування запобіжного заходу, вагомість доказів про вчинення ОСОБА_5 даних злочинів, наслідки, які наступили від їх вчинення, ймовірне покарання, яке йому загрожує у разі доведення винуватості, дані про його особу, а також його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків у місці його проживання та наявність постійного місця роботи.

Так, ОСОБА_5 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, внаслідок чого вчинив два тяжкі злочини, а саме, здійснив наїзд на пішохода, спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження та після скоєного, завідомо залишив неповнолітнього потерпілого, травмованого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди без допомоги, внаслідок чого він був позбавлений можливості вжити заходів для самозбереження, що спричинило його смерть.

Надаючи оцінку можливості ОСОБА_5 переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що він з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів може вдатися до відповідних дій.
Також суд враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
З урахуванням конкретних обставин злочинів у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , наслідків, які настали, а також те, що у разі доведення його вини і визнання його винним у їх вчиненні, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, а також наявність ризиків, зокрема: він може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені ним злочини та може впливати на потерпілу та свідків з метою зміни ними показань у вказаному кримінальному провадженні, оскільки судовий розгляд не розпочато, докази не досліджені і наведені ризики та обставини є реальними і триваючими, об`єктивно існують, а тому його тримання під вартою буде виправданим та необхідним.

Разом з тим, такий ризик як можливість вчинити інший злочин під час розгляду вказаного клопотання не знайшов свого підтвердження.

Хоча ОСОБА_5 має сталі міцні соціальні зв`язки у місці його постійного проживання, у нього наявна сім`я та малолітні діти, має місце праці, він раніше не судимий, однак беручи до уваги в сукупності всі обставини вчинених злочинів, свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

Крім цього, у даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав як інтересів суспільства, так і потерпілого, що застосування більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання зазначеним ризикам, а тому суд не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави на запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, а з метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків вбачає підстави застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до шестидесяти днів.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно п. 2) ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.
Відтак, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не вбачає підстав для визначення застави у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 371, 372, 376 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу.

Клопотання прокурора Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обрати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителя АДРЕСА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів без визначення розміру застави.

Строк запобіжного заходу рахувати з 14. год. 30 хв. 25 лютого 2021 року по 14 год. 20 хв. 26 квітня 2021 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Контроль за виконанням вказаної ухвали покласти на прокурора Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 .

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_5 .

Текст повної ухвали буде складено та оголошено 26 лютого 2021 року в 14 год. 30 хв.

Суддя ОСОБА_1