У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 березня 2021 року, стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенськ, Миколаївської області, громадянина України, який має середню світу, офіційно непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Возсіятське, Єланецького району, Миколаївської області, громадянина України, який має середню світу, офіційно непрацюючого, інваліда III групи, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Глядки, Волочийського району, Хмельницької області, громадянина України, який має середню світу, офіційно не працюючого, неодруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2
- якою обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, повернуто прокурору.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_10
захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Прокурор Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_5 просить ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 березня 2021 року в частині повернення обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Захисник ОСОБА_6 , просить змінити ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 березня 2021 року, шляхом зміни запобіжного заходу ОСОБА_7 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою місця проживання підзахисного, а саме: АДРЕСА_2 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 березня 2021 року, частково задоволено клопотання захисника ОСОБА_6 про повернення обвинувального акта.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003432, за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, повернуто прокурору.

Задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовжено обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 07 травня 2021 року включно.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.
Прокурор вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та порушенням вимог КПК України.
Вказує, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні 0003432 містить повні анкетні дані обох потерпілих, а саме ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та вказано (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).
Зазначає, що у вказаному обвинувальному акті окремими розділами зазначено фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується кожен з обвинувачених, у тому числі і ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також окремими розділами викладено формулювання обвинувачення усім обвинуваченим у тому числі і ОСОБА_8 , зазначено місце вчинення кримінального правопорушення, об`єкт злочину, об`єктивна сторона та суб`єктивна сторона злочину.

На думку прокурора, обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною, постановленою з порушенням норм процесуального права, що потягло за собою свавільне позбавлення свободи її підзахисного.

Зазначає, що в порушення положень п. 5 ч. 1 ст. 184 КПК України, прокурором не було обґрунтовано та доведено у клопотанні про продовження запобіжного заходу, існування заявлених ризиків, та те що вони не зменшились, а лише констатував висновки щодо них.

На думку апелянта, тяжкості злочину, яке інкримінується обвинуваченому ОСОБА_7 , недостатньо для постійного позбавлення свободи її підзахисного. Вказує, що згідно з рішенням ЄСПЛ від 06 грудня 2007 року у справі «Попков проти Росії» тяжкість правопорушення не може бути достатньою підставою для застосування найбільш тяжкого запобіжного заходу.

Вказує, що суд не взяв до уваги наявність тяжкого психіатричного захворювання у ОСОБА_7 , що перешкоджає тримання його під вартою, адже у нього часто відбуваються епілептичні напади, під час яких в умовах слідчого ізолятора ОСОБА_7 ніхто медичної допомоги не надає.

Узагальнений виклад позицій інших учасників судового провадження.
Захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , вважає апеляційну скаргу прокурора такою, що не підлягає задоволенню, а ухвалу суду в частині повернення обвинувального акта, законною та обґрунтованою.

Вказує, що прокурору та слідчому достеменно було відомо про те, що ОСОБА_7 має інвалідність у зв`язку з вродженим психічним захворюванням, що є підставою для застосування примусових заходів медичного характеру та призначення психіатричної експертизи. За такого прокурор повинен був надати захиснику клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , яке б відповідало вимогам, які ставляться до обвинувального акта, однак цього зроблено не було.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Як слідує з обвинувального акта у кримінальному провадженні №50003432 від 09.12.2020, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством (розбій), небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникненням в житло.
Захисником ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , було заявлено клопотання про повернення обвинувального акта.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції, пославшись на порушення вимог ст. 291 КПК України, дійшов висновку про невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України, зазначив, що обвинувальний акт не містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчинені якого обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , також не в повному обсязі викладено формулювання обвинувачення ОСОБА_8 (не зазначено місце вчинення кримінального правопорушення, об`єкт злочину, об`єктивна та суб`єктивна сторона злочину), окрім того, зі змісту обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що в цьому кримінальному провадженні, окрім ОСОБА_13 , потерпілою є ОСОБА_15 , проте обвинувальний акт не містить анкетних відомостей потерпілої ОСОБА_15 .

Судом першої інстанції було задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , оскільки ризики передбачені ст. 177 КПК України не зменшились, що унеможливлює відносно них застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до змісту ст. 291 КПК України, обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом досудового слідства, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, та в якому викладається його сутність і підстави, дається юридична оцінка та кваліфікація дій обвинуваченого, визначаються межі судового розгляду.

За правилами п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню провадження до судового розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

9) дату та місце його складення та затвердження.

Таким чином, у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт перевіряється на відповідність саме вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України.
Як слідує із змісту обвинувального акта, за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_9 дії яких кваліфіковано за ч. 3 ст. 187 КК України, у ньому не викладені фактичні обставини вказаного кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Також належним чином не викладено формулювання обвинувачення ОСОБА_8 із зазначенням всіх елементів, а саме місце вчинення кримінального правопорушення, об`єкт злочину, об`єктивна та суб`єктивна сторона злочину, яке йому інкримінується, окрім того в обвинувальному акті не вказано жодних анкетних відомостей щодо потерпілої ОСОБА_15 .

Такий обвинувальний акт, який містить недоліки та суперечності, суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79).

Також слід врахувати, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; п. 58; рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року.

Як зазначено у постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16, в обвинувальному акті важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

Як слідує із тексту обвинувального акта, у ньому відсутній виклад фактичних обставин щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, що позбавляє обвинуваченого захищатись від висунутого проти нього обвинувачення.

В порушення вимог передбаченими п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті відсутні анкетні відомості щодо потерпілої ОСОБА_15 .

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України з наведених в оскаржуваній ухвалі підстав. Такі порушення перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Саме тому обвинувальний акт з доданими до нього документами підлягає поверненню прокуророві, для приведення у відповідність до вимог КПК України.

Відсутність конкретного викладення формулювання обвинувачення в обвинувальному акті може істотно вплинути на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд та порушення права на захист обвинувачених. В подальшому це позбавить суд можливості належним чином роз`яснити обвинуваченим суть обвинувачення на виконання вимог ст. 348 КПК України та розглянути кримінальне провадження в його межах.

Доводи прокурора про те, що обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, є необґрунтованими.

Згідно із приписом п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Розглядаючи апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та в якій вона наводить доводи для зміни запобіжного заходу щодо її підзахисного з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, суд апеляційної інстанції вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Як слідує з положень ст. 177 КПК України, підставою як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Згідно положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, а також інші обставини зазначені в законі.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

Як вбачається зі змісту обвинувального акта ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за яке передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна, а тому суд першої інстанції обґрунтовано, посилаючись на високий рівень суспільної небезпечності вказаного кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжив обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо невідповідності вимогам КПК України обвинувального акта відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
З урахуванням викладеного, відсутні правові підстави для скасування та зміни оскаржуваної ухвали, а відтак, і для задоволення апеляційних скарг прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 .

Що стосується клопотання прокурора ОСОБА_10 , заявленого під час промови в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, про необхідність продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, то воно не може бути предметом розгляду під час апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції. Оскільки, до Миколаївського апеляційного суду не надходили письмові клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, копії клопотань обвинуваченим та їх захисникам не вручались.

За такого, враховуючи вимоги кримінального процесуального закону, щодо письмової форми клопотання про застосування запобіжного заходу, або його продовження, а також обов`язку сторони, яка звернулась з таким клопотанням вручити його копії обвинуваченим та їх захисникам, та за відсутності у апеляційного суду клопотання, оформленого з дотриманням вимог ст. 184 КПК України, колегія суддів позбавлена можливості прийняти рішення про продовження обвинуваченим запобіжного заходу, оскільки це виходить за межі судової функції та призведе до порушення принципів незалежності та безсторонності судової влади і суперечить вимогам ч.1 та ч.2 ст. 29 Конституції України.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 березня 2021 року, якою обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, повернуто прокурору залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: