КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали з кримінального провадження № 0001874 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2021 рокупродовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою по 02 серпня 2021 року, та залишено без змін раніше визначений йому розмір застави, що становить 54 925 грн.

Таке рішення суд, врахувавши особу обвинуваченого, який, будучи раніше неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів, знову обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що обвинувачений, будучи обізнаним про тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих йому злочинів, може переховуватись від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення, та ним не може запобігти жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , вважаючи ухвалу суду _____________________________________________________________

Справа №11-кп/824/3087/2021 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_1
незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати та постановити нове рішення, яким обрати йому міру запобіжного заходу не пов`язану з триманням під вартою.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що оскаржувана ухвала суперечить ст. 370 КПК України, оскільки прокурором, в порушення вимог ст. 184 КПК, не було надано на ознайомлення клопотання про продовження запобіжного заходу та матеріали, які підтверджують наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, а також не було надано обставин та фактів, які б доказували його не процесуальну поведінку, відсутність у нього роботи та соціальних зв`язків, чим було порушено ст. 62 Конституції та його право на захист.
Також судом не була надана можливість дослідити докази та документи, на які посилається прокурор, чим було порушено ст. 193 та ч. 6 ст. 22 КПК.
Крім того, зазначає, що суд не прийняв до уваги його заяву про наявність у нього неповнолітньої дитини та матері-інваліда, які потребують постійного догляду та перебувають на його утриманні, а також те, що він має постійне місце проживання та реєстрації, а злочин вчинив під час оголошеного карантину через епідемією коронавірусу, так як розважальний центр, в якому він працював менеджером, закрився за розпорядженням Кабінету Міністрів, у зв`язку з чим він був поставлений у тяжке фінансове положення по забезпеченню своєї сім`ї.
Таким чином, вважає, що суд, приймаючи оскаржуване рішення, не взяв до уваги практику Європейського Суду та допустив численні порушення процесуального законодавства, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Броварського міськрайонного суду Київської областіперебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України.

Суд першої інстанції дійшовши висновку, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою може завадити спробам обвинуваченого ОСОБА_7 вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, 04 червня 2021 року постановив ухвалу про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 02 серпня 2021 року.
З таким рішенням суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, зважаючи на наступне.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненніособою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме - повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи особу обвинуваченого, який, будучи раніше неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів, знову обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 3 ст. 185 КК України, під час перебування на іспитовому строку, будучи засудженим 15.06.2020 року Броварським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки,та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений, будучи обізнаним про тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих йому злочинів, може переховуватись від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду на те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і неможливість застосування до нього жодного з більш м`яких запобіжних заходів, є безпідставними, оскільки суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував ступінь тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого в їх сукупності, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які послався прокурор в клопотанні, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду з метою уникнути покарання за вчинене та вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто вказані прокурором та встановлені судом ризики є реальними, у зв`язку з цим суд дійшов обґрунтованого висновку, що більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти зазначеним ризикам.

Крім того, характер висунутого ОСОБА_9 обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень в сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження, на час винесення оскаржуваної ухвали, переконливо доводить, що суспільний інтерес, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважував вимоги забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 дані про його особу, а саме - наявність у нього неповнолітньої дитини та матері-інваліда, які потребують постійного догляду та перебувають на його утриманні, а також те, що він має постійне місце проживання та реєстрації, а злочин вчинив під час оголошеного карантину через епідемією коронавірусу, так як розважальний центр, в якому він працював менеджером, закрився за розпорядженням Кабінету Міністрів, у зв`язку з чим він був поставлений у тяжке фінансове положення по забезпеченню своєї сім`ї, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення очевидно наявних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до нього іншого, більш мякого запобіжного заходу.

При цьому колегія суддів зважує і на те, що обвинуваченому при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою була визначена, з урахуванням вимог ч. 5 ст. 182 КПК України, застава як альтернативний запобіжний захід, розмір якої може забезпечити належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та є співмірним з існуючими у даному кримінальному провадженні ризиками.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про порушення судом його права на захист, оскільки йому завчасно не було вручено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є непереконливими, оскільки матеріали провадження свідчать про те, що суд першої інстанції при вирішенні питань, пов`язаних із запобіжними заходами, дотримав вимог ст. 22 КПК України і сторона захисту не була позбавлена можливості надати свої аргументи з приводу порушеного прокурором питання та заявити клопотання про зміну запобіжного заходу, натомість поклалась на розсуд суду у вирішенні клопотання прокурора, зайнявши пасивну, не аргументовану та бездоказову позицію щодо відсутності підстав для задоволення клопотання прокурора і наявності таких для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу і відповідно таких клопотань не заявляла.

Враховуючи наведене, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при прийнятті судом рішення про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, що є змістом апеляційної вимоги обвинуваченого, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не встановила.
За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2021 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2021 року, якою продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою по 02 серпня 2021 року, та залишено без змін раніше визначений йому розмір застави, що становить 54 925 грн., - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ ____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3