Справа № 544/440/21
Пров. № 1-кп/544/83/2021
В И Р О К
іменем України
20 квітня 2021 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області
у складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Пирятинського районного суду Полтавської області на вул. Соборна, 41 обвинувальний акт у кримінальному провадженні, унесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за № 0000007 від 05.01.2021, відносно обвинуваченого:
ОСОБА_3 , народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , освіта середня спеціальна, одруженого, має на утриманні малолітню дититну ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовець військової служби за контрактом, гранатотехник номера обслуги гармати самохідно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», урядових нагород не має, учасник бойових дій, не є депутатом, раніше не судимого,
який органами досудового розслідування обвинувачується у скоєнні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 164 Кримінального кодексу України (далі - КК),
із участю сторін кримінального провадження з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_5 , із боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 ,
У С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_3 відповідно до судового наказу, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області від 11.10.2018, зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.07.2018 і до досягнення дитиною повноліття. 01.04.2020 ОСОБА_3 уклав конракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на 3 роки та 23.04.2020 солдата ОСОБА_3 призначено на посаду гранатометника самохідно-артилерійського взводу самохідно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_2 , зараховано до списків особового складу частини та поставлено на всі види забезпечення. Однак ОСОБА_3 , знаючи, що він зобов`язаний виплачувати кошти на утримання дитини, ігноруючи вказане вище рішення суду та неодноразові попередження органів державної виконавчої служби, будучи працевлаштованим, починаючи з квітня 2020 року, приховував отримання ним доходів та не повідомляв державного виконавця про отримання доходу, злісно ухилявся від сплати аліментів, маючи реальну можливість їх сплачувати, внаслідок чого за період з квітня 2020 по січень 2021 року допустив заборгованість по невиплаті аліментів за вказаний період у сумі 21 754 гривні, а всього з липня 2018 року по 05.01.2021 в сумі 49 157 грн 16 коп.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , не оспорюючи фактичних обставин справи, свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, суду пояснив, що був обізнаний з рішенням суду, відповідно до якого зобов`язаний виплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина, але аліменти не виплачував, зобов`язується погасити заборгованість, розкаюється у скоєному, просить суд суворо не карати.

Суд, реалізуючи своє право, передбачене частиною 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, ураховуючи, що учасники судового розгляду проти цього не заперечують.
З`ясовано, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що вони в такому випадку будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи наведене, суд, у межах ч.3 ст.349 КПК України, приходить до висновку про повну доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, за обставин, встановлених судом.

Суд дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфікує за ч.1 ст.164 КК України як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).
При призначенні покарання, суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення відноситься до категорії кримінального проступку.
Обвинувачений ОСОБА_3 має молодий вік, є учасником бойових дій, має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання та служби характеризується позитивно, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався.
Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття в скоєному та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Беручи до уваги викладене та положення ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд вважає, що з метою виправлення обвинуваченого, попередження з його боку вчинення нових кримінальних правопорушень і досягнення інших цілей покарання, та враховуючи ступінь небезпеки вчиненого, ОСОБА_3 слід призначити покарання у виді обмеження волі.

Ураховуючи ступінь тяжкості та конкретні обставини скоєного кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу винного, який щиро розкаявся у вчиненому, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання і вважає за можливе застосувати відносно нього звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України в умовах здійснення контролю за його поведінкою відповідно до вимог ст. 76 КК України.
На переконання суду виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, тому обране йому покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Призначення покарання у виді обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленимст.2 КПК України.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 не застосовувався.
Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк один рік.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком один рік.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирок суду може бути оскаржений до апеляційного суду Полтавської області через Пирятинський районний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Вирок суду не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копія вироку негайно після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору.

Головуюча: