Номер провадження: 11-кп/813/1517/21
Номер справи місцевого суду: 522/8054/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 21.05.2021, якою в підготовчому судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження №0000193 від 02.04.2021 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Врадіївка Миколаївської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 19.07.2021 включно, без визначення розміру застави,

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Підгірне Кременчуцького району Полтавської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 20.09.2018 Знам`янським міськрайсудом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном строком на 3 роки;

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 19.07.2021 включно, без визначення розміру застави,

установив:
Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 21.05.2021 в підготовчому судовому засіданні в процесі розгляду обвинувального акту в межах кримінального провадження №0000193 від 02.04.2021 за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України було задоволено клопотання прокурора та стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 19.07.2021 включно, без визначення розміру застави стосовно кожного.

Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належної поведінки обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та запобігти доведеним прокурором ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, перебуваючи на свободі кожен із обвинувачених може вдатись до спроб переховування від суду; незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, з огляду на їх особу, міцність соціальних зв`язків, обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого покарання, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання їх винними, а також те, що кожен із обвинувачених не одружений, не працевлаштований.

Крім того, на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд вважав за недоцільне визначати розмір застави обвинуваченим.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 зазначила, що вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою з огляду на наступне:
- суд 1-ої інстанції проігнорував ту обставину, що сам по собі факт підозри у вчиненні тяжкого злочину не є доказом на підтвердження існування ризику переховування, а є лише припущенням сторони обвинувачення;
- судом не було враховано, що прокурором не доведено та жодним чином не підтверджено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, натомість ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується у житті та побуті, є спортсменом з нагородними грамотами, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , де проживає разом із матір`ю;
- суд не навів жодних виняткових обставин щодо не визначення суми застави, яка передбачена ст. 182 КПК України;
- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що стороною обвинувачення не надано жодних доказів неможливості застосування відносно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.
Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_3 , з носінням електронного засобу контроля, або визначити заставу у мінімальному розмірі, передбаченого ст. 182 КПК України.
Ухвала суду 1-ої інстанції в частині застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 не оскаржується.
В судове засідання апеляційного суду прокурор Приморської окружної прокуратури м. Одеси не з`явився, жодних клопотань до суду не надавав, у зв`язку із чим, враховуючи положення ст. 422 -1 КПК України, апеляційний суд вважає можливим розглянути провадження за відсутності прокурора.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, яка підтримали доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Приморському райсуді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Проте, зважаючи на обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину, який скоєний за попередньою змовою групою осіб та пов`язаний із застосуванням відносно потерпілої особи насильства, небезпечного для життя та здоров`я, його характеру, тяжкості та зухвалості, розміру завданої майнової шкоди, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим ( позбавлення волі на строк від 8 до 15 років із конфіскацією майна), колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду, який обумовлюється характеристикою обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема, він не одружений, офіційно не працевлаштований, тобто в нього відсутні міцні соціальні зв`язки.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім того, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не прийнято та на теперішній час судовий розгляд кримінального провадження триває, потерпілий та свідки підлягають безпосередньому допиту судом, колегія суддів вважає, що в даному випадку існує ризик можливого незаконного впливу останнього на потерпілого та свідків у вказаному кримінального провадженні.

Апеляційний суд вважає, що в зазначеному кримінальному провадженні також існує доведений прокурором ризик можливого вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення, з огляду на те, що він обвинувачується у вчинення особливо тяжкого злочину проти власності, офіційно не працевлаштований, тобто в нього відсутні постійне джерело доходу.

Що стосується посилань сторони захисту щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_7 позитивних характеристик, а також нагород за спортивні досягнення, колегія суддів оцінює критично, з огляду на те, що матеріалами справи та апеляційної скарги зазначене не підтверджується.

Водночас, апеляційний суд приймає до уваги доводи захисника ОСОБА_6 з приводу того, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та має постійне місце проживання, проте наголошує на тому, що зазначена обставина не виключає та не зменшує існування зазначених вище доведених стороною обвинувачення ризиків.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованого обвинуваченому злочину, судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно ОСОБА_7 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно існують з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_6 з приводу не визначення обвинуваченому розміру застави, яка передбачена ст. 182 КПК України, апеляційний суд вважає безпідставними та зазначає наступне.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Так, відповідно до формулювання обвинувачення, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину скоєного із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я для особи, яка зазнала напади, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, тому колегія суддів вважає, що суд 1-ої інстанції вірно застосував відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Отже, доводи захисника ОСОБА_6 про наявність підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого залишенню без змін як законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 21.05.2021, якою стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України під час судового розгляду кримінального провадження в підготовчому судовому засіданні застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19.07.2021 включно без визначення розміру застави стосовно кожного залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4