Справа № 296/3216/20
Вирок
Іменем України

29 квітня 2021 року колегія суддів Корольовського районного суду м. Житомира в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарях судового

засідання: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

обвинуваченої: ОСОБА_8 ,

потерпілого: ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000588 по обвинуваченню ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Житомира, освіта середня-спеціальна, не працююча, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України, не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

встановила:

Згідно пред`явленого обвинувачення, 14.02.2020 р. близько 18 години 00 хвилин ОСОБА_8 перебувала у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , де на ґрунті тривалих неприязних відносин між нею та співмешканцем ОСОБА_10 виник словесний конфлікт.

В цей же час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , у вказаний день, час, місці та за вказаних обставин ОСОБА_8 , перебуваючи навпроти ОСОБА_10 та утримуючи в правій руці ніж, умисно нанесла один удар клинком ножа із значною силою прикладання, в область грудної клітки ОСОБА_10 , внаслідок чого умисно заподіяла ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаного поранення передньої поверхні грудної клітки зліва, раневий канал, який направлений зверху вниз, зліва направо, спереду назад, довжиною 11 см проходить через 3,4- те міжребір`я з ушкодженням передньої стінки перикарду та серця з утворенням крововиливу, які мають ознак тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і знаходяться в прямому зв`язку зі смертю.

Таким чином, сторона обвинувачення, вважає, що ОСОБА_11 своїми протиправними діями, які виразилися в умисному вбивстві, тобто в умисному - протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України.

За результатами судового розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що за ч.1 ст.115 КК України, відносно ОСОБА_11 слід ухвалити виправдувальний вирок, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченою, виходячи з наступного.

В ході судового розгляду кримінальному провадження обвинувачена ОСОБА_8 свою вину у вчиненому злочині не визнала та від дачі показань в суді відмовилася.

В ході судового розгляду потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що він проживає в кв. АДРЕСА_3 . В цьому ж будинку, в сусідньому під`їзді проживав його син ОСОБА_10 разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_8 . Про конфлікти, які відбувалися між ними йому не відомі. 14.02.2020 р. у вечірній час йому зателефонувала ОСОБА_12 та звинуватила його в тому, що нібито він вбив свого сина. Коли він вийшов на вулицю, біля під`їзду та у квартирі, де проживав син були працівники поліції.

Також в судове засідання, за клопотанням сторони обвинувачення були викликані свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , які користуючись своїм правом, передбаченим ст. 69 Конституції України, від дачі показань відмовилися.

Крім того в ході судового розгляду стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_11 надано письмові матеріали кримінального провадження, які буди дослідженні в судовому засіданні, а саме:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000588;

- рапорт чергового інспектора від 14.02.2020 р. про отримання повідомлення від невідомої особи про вбивство гр. ОСОБА_10 ;

- протокол огляду місця події від 14.02.2020 р., в ході якого було оглянуто приміщення квартири АДРЕСА_2 , де виявлено труп гр. ОСОБА_10 ;

- постанова від 15.02.2020 р. про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів, виявлених та вилучених під час огляду місця події 14.02.2020 р.;

- висновок експерта № 180 від 24.03.2020 р., згідно якого при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_10 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаного поранення передньої поверхні грудної клітки зліва, раневий канал, який направлений зверху вниз, зліва направо, спереду назад, довжиною 11 см проходить через 3,4- те міжребір`я з ушкодженням передньої стінки перикарду та серця з утворенням крововиливу, які мають ознак тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і знаходяться в прямому зв`язку зі смертю, утворилися від дії колючо-ріжучих предметів, що мають лезо та обух з невираженими ребрами, в результаті 1-го удару клинком ножа зі значною силою прикладання, в короткий проміжок часу, що виміряється секундами до настання смерті;

- протокол огляду трупа від 15.02.2020 р., в ході якого було оглянуто труп ОСОБА_10 ;

- протокол отримання зразків для експертизи від 21.02.2020 р., в ході якого у ОСОБА_8 були відібрані зразки крові для проведення судово-імунологічної експертизи;

- протокол отримання зразків для експертизи від 21.02.2020 р., в ході якого у ОСОБА_8 були відібрані зразки букального епітелію для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи;

- висновок експерта №158 від 21.02.2020 р., відповідно до якого кров гр. ОСОБА_8 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО;

- висновок експерта № 154 від 04.03.2020 р. щодо приналежності крові гр. ОСОБА_10 та крові гр. ОСОБА_8 , виявленої у вирізках зі спортивних штанів, вилучених під час огляду місця події;

- висновок експерта № 152 від 02.03.2020 р., щодо приналежності крові гр. ОСОБА_10 та крові гр. ОСОБА_8 , виявленої у вирізках з рушника, вилученого під час огляду місця події;

- висновок експерта № 153 від 27.02.2020 р., згідно якого у вирізках з рушника, вилученого під час огляду місця події крові не знайдено;

- висновки експерта № 160 та № 159 від 04.03.2020 р., щодо приналежності крові гр. ОСОБА_10 та крові гр. ОСОБА_8 , виявленої у вирізці з марлевого тампону, на який зроблено змиви з лівої долоні трупа ОСОБА_10 ;

- висновок експерта № 161 від 02.03.2020 р., щодо приналежності крові гр. ОСОБА_10 та крові гр. ОСОБА_8 , виявленої у вирізці з марлевого тампону, на який зроблено змиви із речовини бурого кольору з підлоги поблизу вхідних дверей до під`їзду № 2 по АДРЕСА_4 ;

- висновок експерта № 162 від 02.03.2020 р., щодо приналежності крові гр. ОСОБА_10 та крові гр. ОСОБА_8 , виявленої у вирізці з марлевого тампону, на який зроблено змиви із речовини бурого кольору з підлоги у під`їзді № 2 по АДРЕСА_4 ;

- висновок експерта № 163 від 03.03.2020 р., щодо приналежності крові гр. ОСОБА_10 та крові гр. ОСОБА_8 , виявленої у вирізці з марлевого тампону, на який зроблено змиви із речовини бурого кольору зі сходів у під`їзді № 2 по АДРЕСА_4 ;

- висновок експерта № 164 від 03.03.2020 р., щодо приналежності крові гр. ОСОБА_10 та крові гр. ОСОБА_8 , виявленої у вирізці з марлевого тампону, на який зроблено змиви із речовини бурого кольору з вхідних дверей кв. АДРЕСА_2 ;

- висновок експерта № 166 від 06.03.2020 р., щодо приналежності крові гр. ОСОБА_10 та крові гр. ОСОБА_8 , виявленої у вирізці з марлевого тампону, на який зроблено змиви із речовини бурого кольору із внутрішньої сторони дверей ванної кімнати кв. АДРЕСА_2 ;

- висновок експерта № 165 від 06.03.2020 р., щодо приналежності крові гр. ОСОБА_10 та крові гр. ОСОБА_8 , виявленої у вирізці з марлевого тампону, на який зроблено змиви із речовини бурого кольору із підлоги коридору кв. АДРЕСА_2 ;

- висновок експерта № 167 від 03.03.2020 р., згідно якого на вирізці з марлевого тампону, на який зроблено змиви із речовини бурого кольору із внутрішньої сторони ванни кв. АДРЕСА_2 слідів крові не виявлено;

- висновок експерта № 168 від 03.03.2020 р., згідно якого на вирізці із обшивки стільця із речовиною бурого кв. АДРЕСА_2 слідів крові не виявлено;

- висновок експерта № 312 від 15.02.2020 р., згідно якого у ОСОБА_8 яких-небудь тілесних ушкоджень не виявлено;

- висновок експерта № 66/ц від 06.04.2020 р.;

- висновок судово-психіатричного експерта № 91-2020 від 24.03.2020 р., згідно якого ОСОБА_8 в період часу, до якого відноситься інкриміновані їй протиправні вчинки будь-якими психічними захворюванням або слабоумством не страждала. ОСОБА_8 могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в період часу, до якого відноситься інкриміновані їй протиправні вчинки, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на даний час. По своєму психічному стану не потребує застосування щодо неї примусових заходів медичного характеру;

- висновок експерта №84/ц від 10.04.2020 р.;

- висновок експерта №40-МК від 30.03.2020 р., відповідно до якого не виключається можливість утворення ушкодження на тілі постраждалого ОСОБА_10 від дії клинка ножа, який був представлений на дослідження, тому що конструктивні характеристики клинка досліджуваного ножа відповідають характеру та розмірам ушкодження на тілі постраждалого;

- клопотання про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшувої) ді від 20.02.2020 р.;

- протокол про результати проведення негласних слідчих(розшукових) дій від 07.04.2020 р. за особою ОСОБА_8 , матеріали яких містяться на оптичному носії DVD-R інвентарний номер 381т від 20.02.2020 р.;

- ухвала Житомирського апеляційного суду № 557т від 20.02.2020 р. про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій відносно ОСОБА_8

- протоколи про надання доступу до матеріалів провадження від 10.09.2020р., 13.04.2020 р., 15.04.2020 р. та 22.04.2020 року;

Суд, керуючись приписами ч. 1 ст. 89 КПК України, вирішуючи питання допустимості наданих доказів, виходить з наступного.

Згідно зі ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Як слідує із змісту протоколу про результати проведення негласних слідчий (розшукових) дій №1054т від 07.04.2020 року по кримінальному провадженню №0000588, а саме аудіо-відеоконтроль особи ОСОБА_8 , на твердження прокурора вказана дія була проведена відносно ОСОБА_11 перебуваючи в умовах ІТТ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області, яка в ході розмови з іншою особою підтвердила факт заподіяння ОСОБА_10 ножового поранення, однак в супереч вимогам ст. 104 КПК України, в протоколі не вказано місце проведення процесуальної дії та технічні засоби фіксування процесуальної дії.

Пунктом 4.8. Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні, затвердженої спільним наказом Генеральної прокуратури, Міністерства внутрішніх справ, Служби безпеки, Адміністрації Державної прикордонної служби, Міністерства фінансів та Міністерства юстиції України №114/1042/516/1199/936/1687/5 від 16.11.2012 р., передбачено, що фіксація результатів негласної слідчої (розшукової) дії повинна здійснюватися таким чином, щоб завжди була можливість експертним шляхом встановити достовірність цих результатів.

Водночас, ч. 8 ст. 95 КПК України прямо визначає, що пояснення учасника кримінального провадження, отримане стороною кримінального провадження, не є джерелом доказів.

05.03.2020 року Верховний суд у справі №666/5448,15к вказав, якщо зміст протоколу про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій з аудіо- та відеоконтролю підозрюваних, які тимчасово утримуються в ІТТ, вказує на їх фактичний допит під виглядом проведення негласних слідчих дій, то такі докази визнаються судом недопустимими, отриманими з порушенням права зберігання мовчання та свободи від самовикриття.

У справі «Аллан проти Сполученого Королівства» від 12 липня 2012 року (§ 50) Європейський Суд з прав людини звернув увагу на те, що право зберігати мовчання і не свідчити проти себе в принципі служить захисту свободи підозрюваного обирати, свідчити йому, чи зберігати мовчання під час допиту поліцією. Така свобода вибору буде серйозно порушена, якщо представники влади у випадку, коли підозрюваний вирішив зберігати мовчання під час допиту, вдаватимуться до інсинуацій, аби змусити його до зізнання або інших заяв, що свідчать проти нього, і які вони не змогли отримати під час допиту (у даній справі, зізнання, зроблені співкамернику, який був інформатором поліції), і якщо отримані у такий спосіб зізнання або заява під час судового процесу надаються як докази.

Аналагічне твердження Європейський Суд з прав людини висвітлив в своєму рішенні «Хан проти Сполученого Королівства» від 04.05.2000 року.

Відповідно до положень ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

З огляду на викладене, допущені стороною обвинувачення порушення під час проведення слідчої дії у вигляді аудіо-, відеоконтролю за особою є наслідком для визнання протоколу про результати аудіо-, відеоконтролю за особою від 07.04.2020 року та DWD-R диск, інв. №381-т фактичних даних, зафіксованих у цій слідчій дії, - недопустимими доказами, інші докази, на які посилається прокурор, наголошуючи на доведеності вини обвинуваченої, зазначаючи лише пояснення ОСОБА_11 за результатами НРСД, які судом не можуть бути прийняті до уваги як достатні для констатації факту доведеності вини обвинуваченої, оскільки ніякими іншими доказами не підтверджуються, тому суд не допускає відомості, що містяться в цих матеріалах кримінального провадження як докази та вони не використовуються при ухваленні вироку.

В сукупності наданих прокурором доказів, безпосередньо досліджених судом, зокрема, протоколах огляду місць подій, зафіксовано лише наслідки і обстановку після виявлення трупа потерпілого, виявлення та вилучення предметів, зразків, а інші, надані в розпорядження суду і досліджені висновки експертиз не є доказами, які підтверджують винність обвинуваченої.

Крім наданих стороною обвинувачення доказів, частина яких визнана недопустимими, а частина такими, що не є достатніми та переконливими доказами винності обвинуваченого, інших доказів, тобто фактичних даних, отриманих у визначений КПК України спосіб, які би вказували на винуватості обвинуваченої до інкримінованого їй злочину (показання, речові докази, документи, висновки експертиз), стороною обвинувачення суду не надано.

Ствердження сторони обвинувачення, що обвинувачена ОСОБА_11 штучно створювала слідову інформацію та знищувала речові докази, жодним наданим доказом прокурором не підтверджено.

Враховуючи, що згідно вимог ст. 63 Конституції України, ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи, суд прийшов до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_11 за ч.1 ст. 115 КК України.

Таким чином, в ході судового слідства прокурором не надано належних, допустимих і достатніх доказів винуватості ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого їй злочину, не доведено, що діями цієї особи було вчинено протиправне діяння, а надані докази не доводять вини ОСОБА_11 у вчиненому поза розумним сумнівом.

При цьому судом повністю врахована практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Отже, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримавшись принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, дотримавшись принципу диспозитивності, тобто діючи виключно у межах своїх повноважень та компетенції, суд вирішив ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, зберігаючи при цьому об`єктивність та неупередженість прав та виконання ними процесуальних обов`язків та дійшов висновку, що вина ОСОБА_11 прокурором не була доведена поза розумним сумнівом, в зв`язку з чим ухвалює в даному кримінальному провадженні виправдувальний вирок.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений.

Відповідно до ст. 100 КПК України суд вирішує питання про долю речових доказів.

Процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 373, 374 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

ОСОБА_8 визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 115 КК України та виправдати, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченою.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Речові докази: мобільний телефон в корпусі чорного кольору «LG»,

IMEI1 НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 , сім - картка НОМЕР_3 , які повернуті на зберігання потерпілому ОСОБА_9 , після набрання вироком чинності, залишити останньому; рушник білого кольору, просякнутий речовиною бурого кольору, рушник червоного кольору просякнутий речовиною бурого кольору, спортивні штани, виріз тканини зі стільця із речовиною бурого кольору, предмет, зовні схожий на ніж із слідами речовини бурого кольору, ганчірку просякнуту речовиною бурого кольору, залишити на зберіганні в камері схову речових доказів Житомирського ВП ГУ НП в Житомирській області.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3