1Справа № 335/5310/21 1-кс/335/2952/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2021 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Запорізької обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаною скаргою, у якій просить, згідно вимог ст. 214 КПК України, зобов`язати прокурора Запорізької обласної прокуратури внести відомості до ЄРДР про кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 382 КК України за його заявами від 03.04.2021, 04.04.2021, 05.04.2021, та надати йому документи, що підтверджують прийняття і реєстрацію вказаних заяв.

В обґрунтування скарги вказав, що він звернувся до Офісу генерального прокурора України із заявою від 03.04.2021 у якій просив, у порядку ст. 214 КПК України, внести до ЄРДР відомості про вчинення слідчим Третього СВ СУ ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366 КК України та ч. 2 ст. 382 КК України, які полягають у невиконанні слідчим рішення суду, оскільки слідчий після скасування слідчим суддею постанови про закриття кримінального провадження №00002380 від 30.09.2020, виніс аналогічну постанову про закриття вказаного кримінального провадження від 11.01.2021, та у тому що до постанов про закриття кримінального провадження він вніс завідомо недостовірні відомості.

Також, він звернувся до Офісу генерального прокурора України із заявою від 04.04.2021 у якій просив, у порядку ст. 214 КПК України, внести до ЄРДР відомості про вчинення слідчим Третього СВ СУ ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, яке полягає у тому, що слідчий вніс до постанови про закриття кримінального провадження №00002380 від 11.01.2021 недостовірні відомості.

Крім того, він звернувся до Офісу генерального прокурора України із заявою від 05.04.2021 у якій просив, у порядку ст. 214 КПК України, внести до ЄРДР відомості про вчинення слідчим Третього СВ СУ ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, яке полягає у тому, що слідчий вніс до постанови про закриття кримінального провадження №00002380 від 30.09.2020 недостовірні відомості.

Офісом генерального прокурора України його заяви від 03.04.2021, 04.04.2021, 05.04.2021 були направлені для розгляду до Запорізької обласної прокуратури.

12.05.2021 він отримав лист №31/1-5966-13 від 30.04.2021 за підписом начальника управління Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_5 , у якому ОСОБА_3 повідомлено, що його заяви за змістом та суттю не є повідомленням про злочин, оскільки не містять жодних даних про вчинення будь-якого кримінального правопорушення, у зв`язку із чим підстав для їх реєстрації у ЄРДР не встановлено.

Враховуючи, що відомості за його заявами до ЄРДР не внесені, вважає такі дії Запорізької обласної прокуратури незаконними, у зв`язку із чим просить скаргу задовольнити.

ОСОБА_3 , повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, подав електронне звернення про розгляд скарги у його відсутність.

Представник Запорізької обласної прокуратури у судове засідання не з`явився. Від в.о. начальника відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 надійшла заява, у якій він просив скаргу ОСОБА_3 розглянути без участі прокурора, та відмовити у її задоволенні.

У зв`язку із неприбуттям в судове засідання заявника та представника органу, бездіяльність якого оскаржується, фіксування за допомогою технічних засобів не здійснювалось, відповідно до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя доходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до Офісу генерального прокурора України заявами від 03.04.2021, 04.04.2021, 05.04.2021, у яких просив внести відомості до ЄРДР за ч. 1 ст. 366 КК, ч. 2 ст. 382 КК України відносно слідчого Третього СВ СУ ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_4 , за невиконання слідчим рішення суду, оскільки слідчий, після скасування слідчим суддею постанови про закриття кримінального провадження №00002380 від 30.09.2020, виніс аналогічну постанову про закриття вказаного кримінального провадження від 11.01.2021, та у тому що до постанов про закриття кримінального провадження він вніс завідомо недостовірні відомості.

Положеннями статті 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні частини 2 статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України, від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Згідно із ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням (частина 1 статті 1 КК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1 КК України для здійснення цього завдання КК України визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили.

Кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 11 КК України).

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання вказаних завдань і покликана, з одного боку, забезпечити рішуче оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого виключити незаконне і необґрунтоване залучення громадян в орбіту кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів.

Чинним КПК України закріплено спрощену процедуру початку досудового розслідування (без проведення дослідчої перевірки).

Так, відповідно до ч. 1 та 2 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.

Проте така спрощена процедура не означає, що взагалі відсутні критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до ЄРДР. Її спрощеність виражається у тому, що для перевірки наявності зазначених вище критеріїв не потрібно проводити попередню перевірку викладених у заяві відомостей, а необхідно лише перевірити зміст самої заяви.

Так, до ЄРДР, серед іншого, вносяться відомості про: (1) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; (2) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п. 4 та 5 ч. 5 ст. 214 КПК України).

Отже, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті КК України). Вказане узгоджується з позицією, викладеною у згаданому Узагальненні ВССУ № 9-49/0/4-17 від 12 січня 2017 року, за якою КПК дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що (1) обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або (2) в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

Такий висновок відповідає і Рішенню Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_7 від 17 червня 2020 року, згідно пункту 5 мотивувальної частини якого зазначено, що встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16 травня 2019 року (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) наголосив, що якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.

Внесення до ЄРДР неконкретних тверджень (у тому числі припущень) заявника про вчинення кримінального правопорушення за відсутності будь-яких об`єктивних відомостей про обставини його вчинення призвело б до: (1) розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення, що в свою чергу (2) не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень; (3) порушення права та законних інтересів осіб, згаданих в таких повідомленнях; (4) використання інструментів статті 214 КПК України не для ініціювання початку досудового розслідування щодо конкретного кримінального правопорушення, а для спрямування сил і засобів правоохоронних органів загалом на всю діяльність визначеного заявником підприємства, установи чи організації або окремої людини з метою вже самостійного виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а це є вже іншим приводом для початку досудового розслідування за статтею 214 КПК України), а також (5) унеможливлення застосування механізму притягнення заявників до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення (стаття 383 КК України). Зазначене не відповідає завданням кримінального провадження, які визначені в статті 2 КПК України.

Таким чином, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Зі змісту заяв ОСОБА_3 убачається, що він не погоджується із процесуальними рішеннями слідчого Третього СВ СУ ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_4 , який здійснює досудове розслідування кримінального провадження №00002380, яке було внесено до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 та вважає, що у діях слідчого наявні ознаки кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 366 КК України та ч. 2 ст. 382 КК України.

Відповідно до ст. 11 КК України кримінальне правопорушення є передбачене цим кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Частиною 1 статті 366 КК України передбачена кримінальна відповідальність за складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.

При цьому у примітці до ст. 358 КК України вказано, що під офіційним документом у цій статті та статтях 357 і 366 цього Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Слід зазначити, що постанови слідчого Третього СВ СУ ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №00002380 від 30.09.2020 та 11.01.2021 заявником до скарги не долучені, а зі змісту самої скарги неможливо встановити, які ж недостовірні відомості слідчий вніс до них.

Крім того, постанова слідчого про закриття кримінального провадження, відповідно до ст. 110 КПК України, містить лише зміст обставин, які ним встановлені за наслідками досудового розслідування кримінального провадження, мотиви, з яких він вважає, що необхідно прийняти рішення про закриття кримінального провадження, посилання на норми закону, тобто не є офіційним документом у розумінні примітки до ст. 358 КК України.

До того ж, постанова слідчого про закриття кримінального провадження не свідчить, що досудове розслідування такого кримінального провадження закінчено, оскільки її можливо оскаржити в порядку ст. 303 КПК України, що і було зроблено ОСОБА_3 , як встановлено слідчим суддею зі змісту скарги.

Таким чином, заяви ОСОБА_3 від 03.04.2021. 04.04.2021, 05.04.2021, не містять жодних фактів, які б вказували на вчинення кримінальних протиправних дій, зокрема передбачених ч. 1 ст. 366 КК України, слідчим Третього СВ СУ ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_4 , у свою чергу ці заяви містять лише незгоду ОСОБА_3 із ходом досудового розслідування та прийнятими слідчим процесуальними рішеннями.

Щодо заяв ОСОБА_3 від 03.04.2021, 04.04.2021, та 05.04.2021 в частині внесення відомостей до ЄРДР за ч. 2 ст. 382 КК України відносно слідчого Третього СВ СУ ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_4 , слідчий суддя зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 382 КК України передбачена кримінальна відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню службовою особою.

У своїй скарзі ОСОБА_3 зазначає, що слідчим не було виконано ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, якою скасовано постанову слідчого від 30.09.2020 про закриття кримінального провадження №00002380.

Разом з тим, як убачається із листа №31/1-5966-13 від 30.04.2021 за підписом начальника управління Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_5 , який ОСОБА_3 долучив до скарги, станом на день надання такої відповіді, тобто 30.04.2021 досудове розслідування кримінального провадження №00002380 триває, що свідчить про те, що слідчий виконав ухвалу слідчого судді.

Щодо доводів ОСОБА_3 про те, що слідчий в рамках кримінального провадження №00002380 не вчиняє ті слідчі дії, які він повинен вчинити на його думку, то вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється..

Отже, подані ОСОБА_3 03.04.2021, 04.04.2021, 05.04.2021 до Офісу генерального прокурора України, які були скеровані до Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_3 заяви не можуть вважатись заявами про вчинення кримінального правопорушення, а тому відсутні підстави для внесення відомостей за вказаними заявами до ЄРДР.

Враховуючи, що скарга ОСОБА_3 містить виключно його власні міркування та припущення щодо вчинення кримінального правопорушення слідчим Третього СВ СУ ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_4 , та не містить об`єктивних даних про вчинення вказаною особою кримінального правопорушення, то дії Запорізької обласної прокуратури щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не суперечать вимогам ст. 214 КПК України, у зв`язку з чим слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення скарги, а відтак доходить до висновку, що скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 214, 303, 306-307, 309, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Запорізької обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1