Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Справа № 357/626/21
У Х В А Л А

04 березня 2021 року м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судового засідання № 1 в м. Біла Церква Київської області кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000081 від 15.01.2021 відносно:

ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 186 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_4 ,

захисник-адвокат: ОСОБА_5 ,

обвинувачений: ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

Суть питання, що вирішується ухвалою.
Кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, перебуває в провадженні суду на стадії судового розгляду.
Відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строком на шістдесят днів, тобто по 15.03.2021 включно, однак до вказаного терміну прийняти остаточне рішення по справі не представляється можливим, оскільки наступне судове засідання по справі узгоджено та призначено на 06.04.2021.
Під час виконання вимог, передбачених ч. 3 ст. 331 КПК України, судом поставлено питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку.
Позиція сторін та інших учасників.
Так, прокурором заявлене клопотання про продовження строків запобіжного заходу терміном на 60 днів відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки ризики, які слідчий суддя врахував обвинуваченому при обранні запобіжного заходу тримання під вартою не зменшились та продовжують існувати, а саме ризики передбачені п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які підтверджуються тим, що ОСОБА_3 притягується до кримінальної відповідальності за вчинення злочину відносно свого батька, отже місце проживання потерпілого та свідка, яким є його мати ОСОБА_3 відомо. Отже обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого та свідка по кримінальному провадженню, які ще не були допитані безпосередньо судом. Крім цього враховуючи, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, який мав місце під час відбування покарання обвинуваченим за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.12.2018 за ч. 2 ст. 186 КК України, яким призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на три роки. Таким чином прокурор вважає, що ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є дійсним, тобто обвинувачений може продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення. Таким чином, прокурор вважає за необхідне обрати (продовжити) відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу не запобігатиме ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_3 просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Захисник адвокат у судовому засіданні підтримала позицію обвинуваченого та просила змінити запобіжний захід обвинуваченому з тримання під вартою на домашній арешт.
Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався у ракурсі встановлених обставин із вказаних питань.
Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Так, строк тримання під вартою ОСОБА_3 закінчується 15.03.2021, тому виникло питання про доцільність продовження строків тримання під вартою обвинуваченому.
Враховуючи характер інкримінованого обвинуваченому злочину, а саме за ч. 2 ст. 186 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, дані про його особу, а саме ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, має місце реєстрації та місцем проживання, які не співпадають, раніше судимий, обвинувачується, що під час іспитового строку вчинив корисний, тяжкий злочин відносно свого батька, який є людиною похилого віку, неодружений, не має на утриманні членів сім`ї, які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останнім, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, не виражає допустимі соціальні зв`язки.
Крім цього відповідно до ч. 3 ст. 95 КПК України суд може обґрунтувати свої висновки лише на показах, які він безпосередньо отримав під час судового засідання, а притягнення останнього до кримінальної відповідальності за тяжкий злочин, за який передбачена кримінальна відповідальність у вигляді позбавлення волі строком до шості років, приводять суд до висновку, що ризики та обставини відповідно до п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177, ст. 178 КПК України є дійсними та дають підстави вважати, що надалі ОСОБА_3 може незаконно впливати на потерпілого та свідка, вчиняти інші кримінальні правопорушення. Отже ризики, які враховував суд при обранні ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на сьогодні не зменшилися, таким чином, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам протиправної поведінки обвинуваченого.
Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Суд вважає необхідним продовжити щодо обвинуваченого винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення відсутності визначених вище ризиків.
Враховуючи всі обставини по справі, суд вважає, що строк тримання під вартою ОСОБА_3 повинен бути продовжений до 60-ти днів.
Суд також враховує те, що будь-які дані, які б свідчили про неможливість тримання ОСОБА_3 під вартою, сторонами кримінального провадження не надавалися.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 131-132, 176-178, 183, 193, 194, 196, 331, 369-372, 376 КПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В :

Міру запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін - у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, продовжити до 60 днів по 02.05.2021, включно.

Відкласти судовий розгляд по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 186 КК України на 06.04.2021 о 09.30 год.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити начальнику Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала суду в частині продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором протягом п`яти днів з дня її оголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

СуддяОСОБА_1