Дата документу 15.04.2021 Справа № 337/3528/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/884/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 337/3528/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула у закритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середньо-технічну освіту, не одруженого не працевлаштованого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
21.08.1985 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.118, ч.1 ст.121, ч.2 ст.206 КК України (в ред. 1960 року) до 4 років позбавлення волі;
25.12.1985 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.121 КК України (в ред. 1960 року) до 4 років позбавлення волі. 12.12.1986 звільнений умовно-достроково з невідбутим покарання 2 роки 6 місяців 18 днів;
18.02.1988 року Василівським районним судом Запорізької обл. за ч.2 ст.118, ч.2 ст.206 КК України (в ред. 1960 року) до 10 років позбавлення волі. 23.10.1995 звільнений по відбуттю строку покарання;
22.09.1997 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.141, ч.2 ст.206 КК України (в ред. 1960 року) до 2 років позбавлення волі з конфіскацією майна. 19.03.1999 звільнений по відбуттю строку покарання;
25.06.1999 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.141, ч.2 ст.206 КК України (в ред. 1960 року) до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна. 20.03.2002 звільнений по відбуттю строку покарання;
03.06.2003 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч 4 ст.152, ч.3 ст.153 КК України до 9 років позбавлення волі. 03.11.2010 звільнений умовно-достроково з невідбутим строком 6 місяців 28 днів;
26.09.2011 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.15 ч.2 ст.152 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. 24.11.2014 звільнений умовно-достроково з невідбутим строком 10 місяців 18 днів,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.152 КК України,
продовжено стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів, до 14 травня 2021 року включно,

в с т а н о в и л а:

згідно з ухвалою, 10 вересня 2019 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001124 від 21.06.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України.
У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 оскільки існують ризики передбачені ст.177 КПК України, які дають підставу для заявлення даного клопотання, а саме: останній скоїв злочин, який відноситься до тяжких злочинів, може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та може вчинити новий аналогічний злочин, а тому з метою забезпечення обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків,та запобігання спробам перешкоджання здійснення кримінального провадження та з підстав того, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти приведеним ризикам, існує необхідність в продовжені строку утримання під вартою.

Законний представник потерпілої та її захисник підтримали клопотання прокурора та просили суд продовжити ОСОБА_7 термін дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки неповнолітня потерпіла побоюється того, що перебуваючи на волі, обвинувачений лап ОСОБА_9 може здійснювати на неї тиск.

Також, представник потерпілої звернула увагу колегії суддів, що ОСОБА_7 неодноразово був засуджений за аналогічні злочини, тому є вірогідність того, що перебуваючи на волі, він може вчинити новий злочин.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, оскільки останнім не наведені ризики, передбачені ст.177 КПК України. Послався на стійки соціальні зв`язки, до того часу, поки його не було затримано він мав постійне місце роботи. У нього не має наміру переховуватисявід суду. У нього на утриманні перебуває мати похилого віку, яка потребує стороннього догляду, інших родичів не має. Його рідна сестра проживає у Росії та прибути на Україну у неї не має можливості, тому ОСОБА_7 просив суд змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт цілодобово.

Суд першої інстанції, розглянувши доводи прокурора, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов до висновку, що наведені доводи сторони обвинувачення дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п.п.1, 3, 4, ч.1 ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення враховувались лише доводи сторони обвинувачення, які нічим не обґрунтовані та не підтверджені. На думку апелянта, тяжкість злочину, наявність попередніх судимостей, складність кримінального провадження не може бути достатніми підставами для тримання під вартою такий тривалий час. Просить врахувати, що всі свідки та потерпіла у даному провадженні допитані судом першої інстанції, а тому він жодним чином не може вплинути на них. Крім того, розгляд кримінального провадження, який триває 1 рік 9 місяців, затягується з вини сторони обвинувачення. За час перебування під вартою здоров`я обвинуваченого та його матері, 1940 р.н. погіршується. Нових ризиків сторона обвинувачення не наводить, а ті які існували раніше, підтвердити не може. Посилається на наявність офіційного працевлаштування, позитивні характеристики з місця роботи та проживання. Наявність на утриманні хворої матері, 1940 р.н., яка потребує його догляду.
Просить рішення суду від 16.03.2021 скасувати застосувати до нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого; дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Право на свободу та особисту недоторканність може бути обмежене, однак таке обмеження має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина, принципів справедливості, рівності та домірності (пропорційності), із забезпеченням справедливого балансу інтересів особи та суспільства, на підставі та в порядку, визначених законами України, з урахуванням актів міжнародного права, позицій Європейського суду з прав людини, за вмотивованим рішенням суду, прийнятим в порядку справедливої судової процедури.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Суд першої інстанції обґрунтовано послався на необхідність продовження запобіжного заходу з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Також судом враховано дані, які характеризують особу обвинуваченого, конкретні обставини вказаного кримінального провадження, наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи тяжкість інкримінованого злочину, відсутність у нього обставин, які б унеможливлювали перебування останнього в ізоляції, данні про особу обвинуваченого, який був раніше неодноразово судимий за злочини проти статевої свободи і недоторканості та обвинувачується в скоєні злочину, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, для запобігання ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, підстави для продовження запобіжного заходу тримання під вартою не зникли та не зменшилися.
Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, враховуючи тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, суворість покарання за кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , можливість його переховування від суду, впливати на свідків, потерпілу у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, колегія суддів вважає, що не можуть бути застосовані інші запобіжні заходи до обвинуваченого, окрім тримання під вартою.
Доводи обвинуваченого щодо відсутності ризиків у кримінальному провадженні містять лише посилання на незгоду з наданими стороною обвинувачення матеріалами, а тому вони є непереконливими, оскільки обставини, на які посилається обвинувачений не можуть у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення ним дій, спрямованих на переховування від суду, незаконного впливу на свідків, потерпілу, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Щодо посилання ОСОБА_7 не те, що він офіційно працевлаштований, має позитивну соціально-побутову характеристику, має соціальні зв`язки, на думку апеляційного суду, не може бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки такі обставини не спростовують висновків суду про ризики неналежної процесуальної поведінки, навіть з урахуванням наявних у обвинуваченого певних соціальних зв`язків, запобігти яким можливо через застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також твердження, що стороною обвинувачення не доведено, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові обставини, колегія суддів вважає безпідставними. При розгляді клопотання прокурором доведене об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 та встановлена наявність ризиків, визначених ст.177 КПК України.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказані в апеляційній скарзі доводи обвинуваченого не тягнуть за собою підстав для скасування ухвали суду.

Отже, вирішуючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 суд першої інстанції дотримався вимог ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає необхідним вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2021 року, якою задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення за ч.4 ст.152 КК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4