Справа № 461/9020/19
Провадження № 1-кс/461/842/21
УХВАЛА

12.03.2021 року, слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участі:

захисника ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

розглянувши в судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0000012 від 13 лютого 2014 року, внесеного до ЄРДР за ознаками злочинів, передбачених ч.5 ст. 27, ч.2 ст.305 Кримінального кодексу України, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження. Свої вимоги мотивував тим, що слідчим відділом Управління СБУ у Львівській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №00012 від 13 лютого 2014 року, відносно ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 305 КК України. Зазначає, що 28 березня 2014 року слідчим в ОВС слідчого відділу УСБ України у Львівській області підполковником юстиції ОСОБА_6 складено повідомлення про підозру. 08 грудня 2014 року, постановою слідчого в ОВС 2-го відділення слідчого відділу Управління СБ України підполковника юстиції ОСОБА_6 зупинено досудове розслідування та оголошено розшук підозрюваного. Однак, станом на день подання клопотання про закриття кримінального провадження, повідомлення про підозру не було вручено ОСОБА_5 . Крім того, в повідомленні про підозру, яке міститься в матеріалах справи не зазначено права підозрюваного, відсутні дата та час його вручення. Більше того, не вказано особу, яка здійснила його вручення та відсутній підпис підозрюваного із зазначенням дати та часу вручення. Таким чином, протягом майже 7 років органом досудового розслідування не здійснено повідомлення про підозру його підзахисного, а також не прийнято жодного з процесуальних рішень, передбачених ст. 283 КПК України. У зв`язку з вищевикладеним просить слідчого суддю кримінальне провадження №00012 від 13 лютого 2014 року, відносно ОСОБА_5 , закрити на підставі ч. 9 ст. 284 КПК України.

Заявник в судовому засіданні повідомив суд, що слідчим було порушено процедуру повідомлення про підозру його підзахисного ОСОБА_5 , а тому клопотання про закриття кримінального провадження просив задовільнити в повному обсязі.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання захисника заперечив, та зазначив, що про наявність повідомлення про підозру ОСОБА_5 , відомо з 2014 року, оскільки в цей час його було затримано у Республіці Польща, з метою розгляду подання про його екстрадицію до України, а також передачі копії повідомлення про підозру його рідним. Зазначив, що 15 січня 2021 року ухвалою слідчого судді скасовано постанову про зупинення досудового розслідування, у зв`язку з чим 18 лютого 2021 року, досудове розслідування у провадженні відновлено та цього ж дня слідчим повторно вручено повідомлення про підозру батькові ОСОБА_5 23 лютого 2021 року, у зв`язку з ухиленням останнього від явки до слідчого, його оголошено в розшук, а слідство у справі повторно зупинено. Крім того, повідомив суд, що обгрунтовуючи своє клопотання, заявник покликається на положення ст. 219 КПК України, в редакції Закону №2147-VІІІ від 03 березня 2017 року, яким починаючи з 16 березня 2018 року встановлено строки досудового розслідування у кримінальних провадженнях, де особі не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Таким чином, строки слідства, які було встановлено з 16 березня 2018 року для тяжких злочинів не закінчились, оскільки такі не поширюються на дане кримінальне провадження з огляду на його реєстрацію у 2014 році, тобто до вступу змін до ч. 1 ст. 219 КПК України в законну силу. У зв`язку з вищевикладеним, в задоволенні клопотання захисника підозрюваного про закриття кримінального провадження просив відмовити.

Слідчий суддя, заслухавши думку представника заявника та прокурора, дослідивши матеріали клопотання, а також матеріали кримінального провадження, дійшов наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що слідчим відділом Управління СБУ у Львівській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №00012 від 13 лютого 2014 року, відносно ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 305 КК України.

Відповідно до ч. 9 ст. 294 КПК України якщо закінчилися строки досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру, встановлені частиною першою статті 219 цього Кодексу, слідчий суддя може винести ухвалу про закриття кримінального провадження за клопотанням іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника.

Згідно з ч. 1 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

В силу ч. 1 ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Офіційне тлумачення даного конституційного положення наведено в Рішенні Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року.

Як зазначено в пункті другому вказаного рішення КСУ, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

Відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу.

Висновки щодо застосування ст. 5 КПК України містяться і в рішеннях Верховного Суду України, зокрема у справах № 5-205кс15(15) від 17 грудня 2015 року, № 5-213кз(15)15 від 20 квітня 2017 року, розглядаючи питання щодо зворотної дії кримінально-процесуального закону в частині можливості (наявності повноважень) для перегляду судових рішень Верховним Судом України з підстав пункту 2 частини першої статті 445 КПК України (Неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень), яка була доповнена Законом України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» і який набрав чинності 28 березня 2015 року.

Так, які суспільно небезпечні діяння є злочинами та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили, визначає Кримінальний кодекс України.

Кримінальним процесуальним законодавством України визначається порядок провадження в кримінальних справах, тобто порядок вчинення процесуальних дій і прийняття кримінальних процесуальних рішень.

На відміну від кримінального матеріального закону, новий кримінальний процесуальний закон не має зворотної дії навіть у тих випадках, коли його правила є більш сприятливі для учасників кримінального провадження. Повернення процесу (процесуальних дій) неможливе. Це положення випливає з частини першої статті 5 КПК України, відповідно до якої процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Законом № 2548-VIII, статтю 284 КПК України було доповнено новою частиною дев`ятою згідно якої, якщо закінчилися строки досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру, встановлені частиною першою статті 219 цього Кодекс, слідчий суддя може винести ухвалу про закриття кримінального провадження.

Тобто, положення ч. 9 ст. 284 КПК України відсилають до положень ч. 1 ст. 219 КПК України.

Законом № 2147-VIII ч. 1 ст. 219 КПК України викладено в новій редакції та запроваджені нові правила обчислення строків досудового розслідування, згідно яких строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Разом з тим, відповідно до пункту 4 § 2 розділу 4 вказаного Закону № 2147-VIII, підпункти 11-27, 45 пункту 7 § 1 цього розділу (в тому числі і положення ст. 219 КПК України) вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, не мають зворотньої дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін (після 15.03.2018 року).

Застосовуючи системний аналіз положень ч. 9 ст. 284, ч. 1 ст. 219 КПК України (в редакції Закону № 2147-VIII) та пункту 4 § 2 розділу 4 Закону № 2147-VIII, апеляційний суд доходить висновку, що за наявності законодавчих вимог пункту 4 § 2 розділу 4 Закону № 2147-VIII, кримінальні провадження можуть бути закритті слідчим суддею в порядку ч. 9 ст. 284 КПК України по яким відомості про кримінальне правопорушення внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після 15.03.2018 року.

Таким чином, застосування ч. 9 ст. 284 КПК України пов`язується саме із закінченням строку досудового розслідування з моменту внесення відомостей до ЄРДР( ні доповнень, ні змін, ні уточнень - виходячи з буквального тлумачення процесуального закону) до повідомлення особі про підозру, але такий порядок обчислення строків досудового розслідування, запроваджений ч. 1 ст. 219 КПК України (в редакції Закону № 2147-VIII) застосовується тільки до кримінальних провадження по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в ЄРДР після 15 березня 2018 року.

Отже, враховуючи що досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 305 КК України, здійснювалось до вступу положень ч. 1 ст. 219 КПК України, якими обмежено строки досудового розслідування 18 місяцями, такі не застосовуються до даного кримінального провадження, а тому в задоволенні скарги слід відмовити.

Слідчий суддя, керуючись ст. 219, 284, 294 КПК України,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0000012 від 13 лютого 2014 року, внесеного до ЄРДР за ознаками злочинів, передбачених ч.5 ст. 27, ч.2 ст.305 Кримінального кодексу України, - відмовити.

Повний текст ухвали проголошений 16 березня 2021 року.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1