ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/309/14-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/1546/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 03 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілих по справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, від частини з яких надійшли заяви про розгляд справи без них, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 11 01 2021 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Донець Зміївського району Харківської області, який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, неодруженого, із неповною середньою освітою, в силу ст.89 КК України немаючого судимості,-

визнано винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням на строк 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України.

Визначено, що початок іспитового строку слід обчислювати з моменту проголошення вироку.

Зараховано в строк відбування покарання строк перебування під вартою з 05 05 2020 року по 09 11 2020 року.

Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Як встановлено судом першої інстанції, в ніч на 23 10 2013 року інша особа, матеріали кримінального провадження відносно якої виділені в окреме провадження, за попередньою змовою в групі з ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прибули до приміщення гаражу АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_12 , де реалізуючи свій злочинний умисел, скориставшись тим, що їх злочинні дії ніким помічені не будуть, таємно, з корисливих мотивів, з метою наживи, шляхом зриву навісного замку, проникли в приміщення гаражу, звідки викрали майно, детально перераховане у вироку суду, що належить ОСОБА_12 , на загальну суму 1257,6 грн.

Заволодівши викраденим майном, інша особа та ОСОБА_7 покинули приміщення гаражу та розпорядилися викраденим майном на свій розсуд, чим спричинили потерпілому майнову шкоду вищевказану суму.

Після цього, в ніч на 23 10 2013 року, інша особа, матеріали кримінального провадження відносно якої виділені в окреме провадження, за попередньою змовою в групі з ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, за аналогічних обставин, шляхом підбору ключів до замка, проникли в приміщення гаражу АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_13 , де, реалізуючи свій злочинний умисел, здійснили крадіжку належного потерпілому майна на загальну суму 2985 грн.

Заволодівши викраденим майном, інша особа та ОСОБА_7 покинули приміщення гаражу та розпорядилися викраденим майном на свій розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 2985 грн.

Крім того, в ніч на 07 12 2013 року, ОСОБА_7 за попередньою змовою в групі з іншою особою, діючи умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, за аналогічних обставин, шляхом зриву навісного замку з дверей, проникли в приміщення гаражу АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_14 , де, реалізуючи свій злочинний умисел, здійснили крадіжку належного потерпілому майна на загальну суму 744 грн.

Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_7 та інша особа покинули приміщення гаражу та розпорядилися викраденим майном на свій розсуд, чим спричинили потерпілому майнову шкоду на вищевказану суму.

Після того, в ніч на 07 12 2013 року, інша особа, матеріали кримінального провадження відносно якої виділені в окреме провадження, за попередньою змовою в групі з ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, за аналогічних обставин, шляхом віджимання дверей, проникли в приміщення гаражу АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_15 , де реалізуючи свій злочинний умисел, здійснили крадіжку належного потерпілому майна на загальну суму 1809 грн. після чого ОСОБА_7 та інша особа покинули приміщення гаражу та розпорядилися викраденим майном на свій розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_15 майнову шкоду на вищезазначену суму.

Крім того, приблизно в 20-х числах грудня 2013 року, ОСОБА_7 за попередньою змовою в групі з іншою особою, матеріали кримінального провадження відносно якої виділені в окреме провадження, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна прибули до приміщення дачного будинку АДРЕСА_4 , який належить ОСОБА_11 , де реалізуючи свій злочинний умисел, скориставшись тим, що їх злочинні дії ніким помічені не будуть, повторно, таємно, з корисливих мотивів, з метою наживи, шляхом зриву навісного замку з дверей, проникли в приміщення дачного будинку, звідки викрали майно, що належить ОСОБА_11 , на загальну суму 4149 грн.

Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_7 та інша особа покинули приміщення будинку та розпорядилися викраденим майном на свій розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду вищевказану суму.

Крім цього, приблизно в 20-х числах грудня 2013 року, інша особа, матеріали кримінального провадження відносно якої виділені в окреме провадження, за попередньою змовою в групі з ОСОБА_7 , діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, за аналогічних обставин, шляхом пошкодження вікна, проникли в приміщення дачного будинку АДРЕСА_4 , який належить ОСОБА_10 , звідки викрали майно, що належить останньому, вартість яких в загальному становить 2793 грн.

Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_7 та інша особа покинули приміщення будинку та розпорядилися викраденим майном на свій розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на зазначену вище суму.

Крім того, приблизно в 20-х числах грудня 2013 року, ОСОБА_7 за попередньою змовою в групі з іншою особою, матеріали кримінального провадження відносно якої виділені в окреме провадження, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, за аналогічних обставин, шляхом пошкодження вікна, проникли в приміщення дачного будинку АДРЕСА_5 , який належить ОСОБА_16 , звідки викрали майно, що належить останньому, на загальну суму 1760 грн.

Після скоєння протиправних дій ОСОБА_7 та інша особа покинули приміщення будинку та розпорядилися викраденим майном на свій розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_16 майнову шкоду на вищевказану суму.

Крім того, приблизно в кінці грудня 2013 року, ОСОБА_7 за попередньою змовою в групі з іншою особою, матеріали кримінального провадження відносно якої виділені в окреме провадження, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прибули до приміщення гаражу АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_12 , та, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом зриву навісного замку, проникли в приміщення гаражу, звідки викрали майно, що належить останньому, на загальну суму 368 грн.

Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_7 та інша особа покинули приміщення гаражу та розпорядилися викраденим майном на свій розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на зазначену суму.

Далі, в ніч з 23 12 2013 року на 23 12 2013 року ОСОБА_7 за попередньою змовою в групі з іншою особою, матеріали кримінального провадження відносно якого виділені в окреме провадження, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна прибули до приміщення гаражу АДРЕСА_6 , який належить ОСОБА_17 , та діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом зриву навісного замку, проникли в приміщення гаражу, звідки викрали майно, що належить останньому, загальна вартість якого становить 4847 грн.

Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_7 та інша особа покинули приміщення гаражу та розпорядилися викраденим майном на свій розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_17 майнову шкоду на загальну суму 4847 грн.

Крім того, в ніч з 07 01 2014 року на 08 01 2014 року, ОСОБА_7 за попередньою змовою в групі з іншою особою, матеріали кримінального провадження відносно якої виділені в окреме провадження, діючи умисно, потворно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом віджимання воріт, проникли в приміщення гаражу АДРЕСА_7 , який належить ОСОБА_18 , звідки викрали майно, що належить останньому, загальна вартість якого складає 4607 грн.

Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у приміщення, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб (т.6 а.с.184-190).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що виразилося у необґрунтованому застосуванні ст.75 КК України.

Просив ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Такі вимоги обґрунтував кількістю епізодів, а також відомостями, що характеризують особу обвинуваченого, зокрема щодо його віку, освіти та відсутністю працевлаштування.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор в даному судовому засіданні просила задовольнити вимоги апеляційної скарги у повному обсязі.

Обвинувачений вважав, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора. Вказав, що покарання, призначеного судом першої інстанції, буде достатньо для його виправлення.

Потерпілі, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не з`явився. Від частини з них надійшли заяви про розгляд справи без них.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_7 , встановлені обставини справи, а також кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.3 ст.185 КК у апеляційній скарзі прокурор не оспорює, тому колегія суддів вирок суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.

Надаючи оцінку доводам прокурора щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до вимог ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Водночас згідно із ч.2 зазначеної норми покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Статтею 65 КК передбачено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини КК, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Водночас, за правилами ст.75 КК, якщо суд при призначенні покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається з матеріалів справи, при призначенні ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції враховано: тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які згідно класифікації, наведеної у ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів; особу винного, який судимостей не має, вину свою визнав повністю, розкаявся у вчинених злочинах, офіційно не працює, має зареєстроване місце проживання в с. Донець Зміївського району Харківської області, де характеризується позитивно як особа, яка громадський порядок не порушував, скарг та нарікань від сусідів та мешканців с. Донець на його адресу до ОСББ станом на 15 05 2020 року не надходило, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває; щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, відшкодування матеріальних збитків як обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих обставин.

Наведені дані про особу обвинуваченого ОСОБА_19 , обставини вчинення кримінальних правопорушень та їх ступінь тяжкості, ставлення обвинуваченого до вчиненого, позиція потерпілих, на думку колегії суддів, у даному випадку, давали підстави суду першої інстанції дійти висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та звільнення його від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

В апеляційній скарзі прокурор послався на те, що ОСОБА_7 за нетривалий проміжок часу вчинив за попередньою змовою в групі з особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, 10 епізодів таємного викрадення чужого майна (крадіжок), поєднаних з проникненням до приміщення та житла, що свідчить про кримінальну протиправну направленість його особи та бажання покращити своє матеріальне становище за рахунок вчинення кримінальних правопорушень.

На думку колегії суддів, такі висновки прокурора є неспроможними, з огляду на таке.

Дійсно, судом встановлено та ніким із учасників не заперечується, що ОСОБА_7 в кінці 2013 початку 2014 років скоїв ряд кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких злочинів. Тобто злочини скоєні ОСОБА_7 понад 8 років назад.

З огляду на значний проміжок часу, який минув з моменту скоєння кримінальних правопорушень, в даному випадку, особливу увагу слід приділити посткримінальній поведінці обвинуваченого, його ставленню до скоєного, а також відомостям, які характеризують його особу протягом часу після скоєння кримінальних правопорушень.

Так, з оскаржуваного вироку вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях по всіх епізодах визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, показав, що кримінальні правопорушення вчинені ним при вищевикладених обставинах. Показання обвинуваченого повністю відповідали фактичним обставинам справи, які він не заперечував.

Обвинувачений ОСОБА_7 активно сприяв розкриттю злочинів, а також встановленню істини в суді.

В матеріалах справи містяться нотаріально завірені заяви потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 (т.6 а.с.156,157,179), якими раніше було заявлені цивільні позови до обвинуваченого, з яких вбачається, що ОСОБА_7 відшкодовано завдану його протиправними діями шкоду обвинуваченим у повному обсязі, у зв`язку з чим вони не наполягають на суворому покаранні та просять не позбавляти обвинуваченого волі.

З матеріалів справи також вбачається, що інші потерпілі цивільні позови не заявляли та не наполягали на суворому покаранні.

Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей щодо будь-якого порушення ОСОБА_7 закону в період з 2014 року (після скоєння ним злочину за даним кримінальним провадженням) до теперішнього часу.

Не представлено таких відомостей і прокурором під час апеляційного перегляду справи.

Наведене свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_7 дійсно усвідомив протиправність своїх дій, став на шлях виправлення та, наразі, не є суспільно-небезпечною особою, виправлення якої можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор вказала на наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 попередніх судимостей, а також на ту обставину, що до нього вже застосовувався інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Однак ці відомості не можуть бути враховані судом при призначенні покарання, оскільки судимість за вказані злочини погашена у встановленому законом порядку.

Враховуючи наведене, не можна стверджувати, що протягом іспитового строку, в умовах здійснення контролю за поведінкою ОСОБА_7 з боку відповідних органів, він знову вдасться до скоєння протиправних дій.

Інших обставин, які б не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та свідчили про необґрунтованість застосування щодо ОСОБА_7 положень ст.75 КК України, прокурором в апеляційній карзі не наведено та під час судового засідання не вказано.

Згідно зі ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Водночас, слід зазначити, що відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Статтею 7 КПК цей принцип віднесений до загальних засад кримінального провадження. Однією із складових верховенства права є принцип пропорційності, який має також застосовуватись і при вирішенні питання про відповідність злочину і покарання.

На думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні суд першої інстанції, застосувавши положення ст.75 КК України, діяв відповідно до зазначених правових принципів. Обране судом покарання відповідає ступеню тяжкості скоєного злочину, його суспільній небезпечності, особі обвинуваченого, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації. Призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства, як про це просить прокурор у апеляційній скарзі, за вищевказаних обставин, а також враховуючи наявність кількох пом`якшуючих обставин, позицію потерпілих та поведінку обвинуваченого протягом 8 років після скоєння злочинів, було б явно несправедливим внаслідок суворості та таким, що не відповідає принципу пропорційності.

Отже правових підстав вважати обрану форму відбування покарання явно несправедливою або неправильною за встановлених судом обставин колегія суддів не вбачає.

Усі доводи сторони обвинувачення, викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та, відповідно, не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного вироку та постановлення нового, як про це просить прокурор.

Враховуючи наведене, підстав для скасування вироку суду щодо ОСОБА_7 з ухваленням нового судом апеляційної інстанції, при перевірці кримінального провадження в апеляційному порядку, з урахуванням доводів апелянта, колегія суддів не встановила, а тому вважає за необхідне вирок районного суду в частині призначеного покарання, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається. Тому судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 11 01 2021 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ________________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4