печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , представника заявника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» на бездіяльність слідчого,
В С Т А Н О В И В :
В провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90) на бездіяльність слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна в ході обшуку, проведеного 22 лютого 2021 року у кримінальному провадженні № 0000033 від 18.01.2021р.
В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що 22 лютого 2021 було проведено обшук в будинку АДРЕСА_1 , під час якого незаконно було вилучено майно, яке є непричетним до даного кримінального провадження та не було зазначено в ухвалі Печерського районного суду м. Києва від 08 лютого 2021 року, а належить Державній установі «Північна виправна колонія (№ 90), а відтак вилучене майно має статус тимчасово вилученого та відповідно підлягає поверненню його законному володільцю.
З огляду на викладене, вилучені речі та документи є такими, що не входили до переліку, щодо якого було прямо надано дозвіл на відшукання та вилучення вищевказаною ухвалою слідчого судді № 757/7896/21-к, а відтак підлягають поверненню його законному володільцю.
Представник особи, що подала скаргу ОСОБА_3 , в судовому засіданні вимоги скарги підтримала та просила задовольнити, так як майно на поверненні якого вонв наполягає, має статус тимчасово вилученого.
Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні проти вимог скарги заперечив та просив відмовити.
Вивчивши скаргу, заслухавши обґрунтування адвоката та слідчого, дослідивши письмові докази, слідчий суддя приходить до наступного.
За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.
Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000033 від 18.01.2021 за фактом службового підроблення та заволодіння грошовими коштами шляхом зловживання службовим становищем посадовими особами державних установ виконання покарань та слідчих ізоляторів Міністерства юстиції України за попередньою змовою з службовими ознаками ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 191 КК України.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року, слідчим слідчої групи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , іншим слідчим слідчої групи та прокурорам групи прокурорів, якими здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000033 надано дозвіл на проведення обшуку в приміщеннях, які використовує в господарській діяльності ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» (), в будинку № 113 по вулиці Шевченка в місті Ніжин Чернігівської області, право власності на який зареєстровано за Державою в особі Міністерства освіти і науки, молоді і спорту України, перебуває в оперативному управлінні Ніжинського професійного ліцею побуту та сервісу Чернігівської області (), з метою відшукання та вилучення: документів щодо проведення інвентаризацій товариством за 2020 2021 роки (накази про призначення, інвентаризаційні описи, акти інвентаризацій), регістрів бухгалтерського обліку по взаєморозрахунках за договорами (зі всіма змінами, додатками, додатковими угодами, тощо до них); систем та пристроїв нагляду та охорони (сповіщувач ємнісний СЄ-2, контролер СОЄ); документів які підтверджують господарські відносини товариства з суб`єктами господарської діяльності щодо закупівлі комплектуючих деталей для виробництва сповіщувача ємнісного СЄ-2 та контролера СОЄ; комплектуючих деталей придбаних товариством для виробництва сповіщувача ємнісного СЄ-2 та контролера СОЄ у ТОВ «Квазар-Мікро. Компненти і системи» (), ТОВ «Авангард» () та інших суб`єктів господарської діяльності; документів які підтверджують господарські відносини (договори, додаткові договори, угоди, додаткові угоди, документи про їх виконання та оплату, накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, технічні умови, сертифікати, акти прийому-передачі, платіжні документи, книги (реєстри, журнали), в тому числі роздруківки з електронних баз, щодо реєстрації зазначених договорів, додаткових договорів та угод; листування щодо виконання зазначених договорів та угод; документів щодо введення майна в експлуатацію (пуско-налагоджувальні роботи); актів звіряння взаєморозрахунків за укладеними договорами; підтверджуючих документів щодо проведення ремонтних робіт та їх оплати в межах гарантійного терміну) між ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» () та наступними суб`єктами господарської діяльності: ТОВ «Квазар-Мікро. Компненти і системи» (), ТОВ «Авангард» (), Державна установа «Вільнянська виправна колонія № 4» (), Державна установа «Дніпровська установа виконання покарань № 4» (), Державна установа «Торецька виправна колонія № 2» (), Державна установа «Полтавська установа виконання покарань № 23» (), Державна установа «Шепетівська виправна колонія № 98» (), Державна установа «Петрівська виправна колонія № 49» (), Державна установа «Черкаський слідчий ізолятор» (), Державна установа «Селидівська виправна колонія № 82» () , Державна установа «Бердичівська виправна колонія № 70» (), Державна установа «Криворізька виправна колонія № 80» (), Державна установа «Київський слідчий ізолятор» (), Державна установа «Білоцерківська виправна колонія № 35» (), Державна установа «Катеринівська виправна колонія № 46» (), Державна установа «Луцький слідчий ізолятор» (), Державна установа «Коломийська виправна колонія № 41» (), Державна установа «Коростенська виправна колонія № 71» (), Державна установа «Софіївська виправна колонія № 55» (), Державна установа «Софіївська виправна колонія № 45» (), Державна установа «Збаразька виправна колонія № 63» (), Державна установа «Покровська виправна колонія № 17» (), Державна установа «П`ятихатська виправна колонія № 122» (), Державна установа «Хмельницький слідчий ізолятор» (), Державна установа «Херсонський слідчий ізолятор» (), Державна установа «Івано-Франківська установа виконання покарань № 12» (), Державна установа «Білоцерківська виправна колонія № 35» (), Державна установа «Снігурівська виправна колонія» (), Державна установа «Маневицька виправна колонія № 42» (), Державна установа «Мелітопольська установа виконання покарань № 144» (), Державна установа «Бахмутська установа виконання покарань № 6» (), Державна установа «Первомайська виправна колонія № 117» (), Державна установа «Запорізький слідчий ізолятор» (), Державна установа «Личаківська виправна колонія № 30» (), Державна установа «Літинська виправна колонія № 123» (), Державна установа «Дніпровська виправна колонія № 89» (), Державна установа «Райківська виправна колонія № 73» (), Державна установа «Солонянська виправна колонія № 21» (), Державна установа «Кам`янська виправна колонія № 101» (), Державна установа «Диканівська виправна колонія № 12» (), Державна установа «Оріхівська виправна колонія № 88» (), Державна установа «Приазовська виправна колонія № 107» (), Державна установа «Північна виправна колонія № 90» (), Державна установа «Житомирська виправна колонія № 4» (), Державна установа «Миколаївський слідчий ізолятор» (), Державна установа «Сокирянська виправна колонія № 67» (), Державна установа «Миколаївська виправна колонія № 50» (), Державна установа «Харківський слідчий ізолятор» (), Державна установа «Маріупольський слідчий ізолятор» (), Державна установа «Голопристанська виправна колонія № 7 (), Державна установа «Холодногірська виправна колонія № 18 () Державна установа «Одеська виправна колонія № 14» (), Державна установа «Бердянська виправна колонія № 77» (), Державна установа «Казанківська виправна колонія № 93» (), Державна установа «Божковська виправна колонія № 16» (), Державна установа «Синельниківська виправна колонія № 94» (), Державна установа «Сумський слідчий ізолятор» (), Державна установ «Чернівецький слідчий ізолятор» (), Державна установ «Старобільський слідчий ізолятор» (), Державна установа «Дрогобицька виправна колонія № 40» (), Державна установа «Качанівська виправна колонія № 54 (), Державна установа «Кропивницька виправна колонія № 6» (), Державна установа «Вознесенська виправна колонія № 72» (), Державна установа «Могилів-Подільська виправна колонія № 114» (), Державна установа «Кам`янська виправна колонія № 34» (), Державна установа «Чортківська установа виконання покарань № 26» (), Державна установа «Вінницька установа виконання покарань № 1 (), Державна установа «Сумська виправна колонія № 116» (), Державна установа «Вінницька виправна колонія № 86» (), Державна установа «Стрижавська виправна колонія № 81» (), Державна установа «Ладижинська виправна колонія № 39» (), Державна установа «Замкова виправна колонія № 58» (), Державна установа «Арбузинська виправна колонія № 58» (), Державна установа «Чернігівська виправна колонія № 44» (),Державна установа «Роменська виправна колонія № 56» (), Державна установа «Кропивницький слідчий ізолятор» (), Державна установа «Біленьківська виправна колонія № 99» (), Державна установа «Темнівська виправна колонія № 100» (), Державна установа «Одеський слідчий ізолятор» ().
Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.
Згідно положень ч.ч. 8, 9 ст. 236 КПК України, особи, у присутності яких здійснюється обшук, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу обшуку. Другий примірник протоколу обшуку разом із доданим до нього описом вилучених документів та тимчасово вилучених речей (за наявності) вручається особі, у якої проведено обшук, а в разі її відсутності - повнолітньому членові її сім`ї або його представникові.
Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.
Слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Частиною 5 статті 9 КПК України, передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» (<...>) [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).
ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).
У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).
Згідно зі ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.
Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.
У судовому засіданні встановлено, що вилучене, відповідно до протоколу обшуку від 22 лютого 2021 року в будинку АДРЕСА_1 , майно на поверненні якого наполягає володілець, підпадає під критерії, визначені ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року на підставі якої працівниками органу досудового розслідування проведено слідчу дію обшук.
Відтак, вилучене майно, не є тимчасово вилученим майном, а тому не може застосовуватися порядок, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України, та процедура за ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу.
За вказаних обставин, під час судового розгляду даної скарги за наданими матеріали, встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що даний час забезпечується «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.
На підставі викладеного, враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність вимог скарги, а відтак у задоволенні вимог скарги слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 100, 169170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
У задоволенні скарги Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» на бездіяльність слідчого відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1