Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
02 березня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

За участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0002082 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцьк Волинської області, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , громадянина України, в силу ст. 89 КК України не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2019 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.1 ст.309 КК України, і призначено покарання: за ч.1 ст.307 КК України чотири роки позбавлення волі; за ч.1 ст.309 КК України один рік позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання призначено чотири роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком в три роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишено попередній особисте зобов`язання.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі та скасовано арешт на майно ОСОБА_5 , накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.08.2018 року. Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в сумі 2431 грн.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_5 , придбавши за невстановлених досудовим розслідуванням обставин особливо небезпечну психотропну речовину метамфетамін (первитин),21.12.2017 року близько 12.14 год, перебуваючи в автомобілі біля буд. № 4, що по вул. Відродження в м. Ковель Волинської області, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту та збут психотропних речовин, незаконно збув ОСОБА_8 за 1000 грн. психотропну речовину метамфетамін, масою 0,1922 г, обіг якої заборонено.
08 серпня 2018 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , придбавши за невстановлених досудовим розслідуванням обставин наркотичні засоби та психотропну речовину, без мети збуту привласнив знайдені небезпечні наркотичні засоби каннабіс масою 311,07 г, екстракт каннабісу 0,2794 г, та психотропну речовину PVP масою 0,0125 г, які, в порушення вимог ст.ст. 13, 24, 26, 36 ЗУ Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори від 15.02.1995 року, приніс до місця свого проживання за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , де незаконно зберігав.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненому та правильності кваліфікації його дій, покликається на безпідставність застосування щодо ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України, оскільки, таке покарання, на його думку, не відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, який раніше притягався до кримінальної відповідальності, внаслідок м`якості, у звязку з чим просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 307 КК України чотири роки позбавлення волі; за ч. 1 ст. 309 КК України один рік позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.
В обгрунтування своїх вимог зазначає, що суд не взяв до уваги, що ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин з корисливих мотивів у сфері незаконного обігу особливо небезпечних наркотичних засобів та психотропних речовин, який має підвищену суспільну небезпеку, оскільки є злочином проти здоров`я нації, а тому призначення ОСОБА_5 реальної міри покарання, на його думку, сприятиме запобіганню вчиненню ним нових злочинів.
Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання апеляційної скарги, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника-адвоката ОСОБА_7 щодо залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень за вказаних у вироку обставин підтверджується сукупністю зібраних у провадженні доказів, які за згодою учасників судового провадження, відповідно до положень ст. 349 КПК України, не досліджувалися, і яким дана правильна юридична оцінка, що не оспорюється ніким з учасників судового розгляду.

Із змісту апеляційної скарги прокурора вбачається, що він фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання, яке, на його думку, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Між тим, як ствердив прокурор при апеляційному розгляді, матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних щодо негативних характеристик ОСОБА_5 , який повністю визнав свою вину у вчиненому, щиро розкаявся та сприяв розкриттю злочину, і прокурором не надано таких доказів суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справах про призначення судом більш м`якого покарання.
Так, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі Довженко проти України) зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття особа обвинуваченого вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття особа винного.
Термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності від 23 грудня 2005 року № 12, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і м`якість призначеного ОСОБА_5 покарання у зв`язку з безпідставним, на його думку, звільненням обвинуваченого на підставі ст.75 КК України від покарання з випробуванням не є переконливими.

Мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_5 покарання, суд врахував тяжкість вчинених ним злочинів, дані про особу винного, який в силу ст. 89 КК України рахується не судимим, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, добровільно пройшов курс лікування від наркотичної залежності, ряд обставин, що помякшують покарання щире розкаяння у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочинів, та відсутність обтяжуючих покарання обставин, і призначив ОСОБА_5 покарання в межах закону, яке відповідає меті запобігання вчиненню обвинуваченим нових злочинів.

Разом з тим, зваживши на обставини, що пом`якшують покарання щире каяття ОСОБА_5 та сприяння слідству, що виразилося в детальній розповіді про всі фактичні обставини вчинення ним вказаних злочинів, виключно позитивну характеристику особи обвинуваченого, який добровільно звернувся для лікування від наркотичної залежності, працевлаштований та отримує стабільний дохід, що не заперечується апелянтом, а також другорядну роль кари, як мети покарання, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

При апеляційному розгляді встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 , який у 2006 році притягувався до кримінальної відповідальності за злочин, не пов`язаний з обігом наркотичних речовин, є не судимим, протягом майже трьох років з моменту вчинення злочинів будь-яких кримінальних правопорушень не вчиняв, до адміністративної відповідальності не притягувався, добровільно пролікувався від наркоманії, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, що підтверджується характеристикою РЖКП-2, громадський порядок не порушує, скарг щодо його поведінки не надходило, працює в ТзОВ Саша-К на посаді маляра, і дані обставини підтверджено самим прокурором.

Такі дані про особу ОСОБА_5 , який щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочинів і позитивно характеризується за місцем проживання, а також пом`якшуючі покарання обставини, на переконання колегії суддів, свідчать, що обвинувачений зможе довести своє виправлення і в умовах здійснення за ним контролю з боку органів пробації протягом іспитового строку, встановленого судом.

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система (пункти 34-35).

При цьому враховується і практика Європейського Суду з прав людини, як джерело права, викладена в рішеннях від 09.06.2005 року та 16.10.2008 року Бакланов та Ізмайлов проти Росії, де Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним, а для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2019 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду засудженим протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з дня проголошення ухвали.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
(підпис) (підпис) (підпис)
Суддя Рівненського
апеляційного суду ОСОБА_1 03.03.2021 року