Справа №403/446/20
провадження №1-кп/403/22/21
В И Р О К І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 квітня 2021 року смт.Устинівка
Устинівський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_3 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
с.Цибулеве Знамянського району
Кіровоградської області, адреса фактичного
непрацюючого, маючого базову загальну
середню освіту, не одруженого, громадянина
України, відомості про перебування на обліку
як військовозобовязаного - відсутні, раніше
судимого:
1) 14.02.2017 року Устинівським районним
судом Кіровоградської області за ч.1 ст.185
КК України до 1 року позбавлення волі, на
підставі ст.75 КК України звільненого від
відбування покарання з випробуванням із
встановленням іспитового строку на 1 рік;
2) 22.09.2017 року Устинівським районним
судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185,
ст.ст.71, 72 КК України до 3 років 1 місяця
позбавлення волі; звільненого 10.02.2020
року умовно-достроково на невідбутий строк
покарання 8 місяців 22 дні згідно ухвали
Ленінського районного суду м.Кіровограда
від 30.01.2020 року
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,-
18 листопада 2020 року близько 17 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_4 , будучи особою, яка раніше вчиняла кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України, судимості за які не зняті та не погашені у встановленому законом порядку та який, за усною домовленістю, з лютого 2020 року проживав в належному потерпілій ОСОБА_5 житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає і його дії ніким не будуть помічені, від господарської будівлі, розташованої у вказаному домоволодінні, умисно, з корисливих спонукань, переслідуючи мету особистого збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, повторно, шляхом вільного доступу, з використанням фізичної сили своїх рук, викрав чотири металеві стовпчики загальною вагою 53,145 кг та вартістю за 1 кг - 05 грн. 60 коп., після чого з викраденим з місця злочину зник, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду в загальному розмірі 297 грн. 61 коп..
Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, визнав повністю. Суду показав, що в листопаді 2020 року, під вечір, точних дати та часу не пам`ятає, проживаючи за усною домовленістю в будинку потерпілої ОСОБА_5 , розташованому по АДРЕСА_2 , він з метою здачі металобрухту та отримання за рахунок цього грошових коштів, взяв без дозволу потерпілої чотири металеві стовпчики, які лежали на подвір`ї вказаного домоволодіння неподалік сараю. В подальшому, погрузивши стовпчики на велосипед, поїхав до пункту прийому металобрухту, однак по дорозі був зупинений працівниками поліції, на запитання яких повідомив про те, де він їх взяв. В скоєному щиро розкаявся, зазначивши, що вчинив крадіжку майна потерпілої необдумано. Вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням.
Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання по розгляду кримінального провадження не з`явилась. Про дату, час та місце розгляду кримінального провадження повідомлялась у встановленому законом порядку. Згідно поданої до суду письмової заяви прохала розглянути кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, без її участі. Цивільний позов до обвинуваченого наміру пред`являти не має. Права потерпілого, передбачені ст.56 КПК України, їй зрозумілі. Покарання обвинуваченому прохає призначати на розсуд суду (а.п.64).
З огляду на викладене, відповідно до положень ст.325 КПК України судом, після заслуховування думки учасників судового провадження щодо можливості за відсутності потерпілої з`ясувати всі обставини, передбачені ч.1 ст.91 КПК України, та, враховуючи, що згідно п.2 ч.3 ст.56 КПК України брати участь у судовому провадженні є правом потерпілої, судовий розгляд кримінального провадження проведено без участі потерпілої ОСОБА_5 ..
При визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд, з урахуванням думки учасників судового провадження: прокурора та обвинуваченого, які не заперечували проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ними визнаються та не оспорюються, зокрема, події кримінального правопорушення (часу, місця, способу вчинення), винуватості обвинуваченого у його вчиненні, виду та розмір у шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; переконавшись, що вони правильно розуміють зміст цих обставин та немає сумнівів у добровільності їх позицій; роз`яснивши учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням доказів, характеризуючих особу обвинуваченого, та необхідних для вирішення судом відповідно до п.2 ч.4 ст.374 КПК України питань щодо речових доказів та судових витрат.
На підставі викладеного, враховуючи показання обвинуваченого ОСОБА_4 щодо обставин вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, які є послідовними, логічними та не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння змісту цих обставин обвинуваченим, суд приходить до висновку, щомало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 ; це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) за кваліфікуючою ознакою повторності; вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, є встановленою та доведеною і він підлягає покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення.
При цьому вважаючи встановленою в діях обвинуваченого ОСОБА_4 таку кваліфікуючу ознаку крадіжки, як повторність, суд приймає до уваги, що за змістом примітки 1 ст.185 КК України у статтях 185, 186, 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу. Судом встановлено, що обвинуваченим ОСОБА_4 до вчинення ним 18.11.2020 року крадіжки майна у потерпілої ОСОБА_5 за даним вироком суду, раніше 25.07.2017 року вже був вчинений злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, винуватість обвинуваченого у вчиненні якого встановлена вироком Устинівського районного суду Кіровоградської області від 22.09.2017 року з призначенням йому відповідного покарання на підставі ст.71 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки один місяць (а.п.49-51). За вказаних обставин, з урахуванням строків погашення судимості, передбачених ст.89 КК України, факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 18.11.2020 року таємного викрадення майна у потерпілої ОСОБА_5 визнається судом повторним. При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч.4 ст.12 КК України вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, класифікується як нетяжкий злочин.
За змістом п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі - Постанови №7 від 24.10.2003 року), досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
З урахуванням викладеного, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 являється особою, раніше судимою. Неодноразово вчиняв умисні злочини проти власності, за які засуджувався до покарання у виді позбавлення волі із звільненням в подальшому від його відбування з випробуванням та умовно-достроково.
Останній раз засуджувався 22.09.2017 року Устинівським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185, ст.ст.71, 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць. На підставі ухвали Ленінського районного суду м.Кіровограда від 30.01.2020 року звільнений 10.02.2020 року умовно-достроково на невідбутий строк покарання 8 місяців 22 дні (а.п.100-102, 103-105).
Таким чином, кримінальне правопорушення, щодо якого здійснюється судовий розгляд, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив через незначний проміжок часу (шістнадцять днів) після закінчення 02.11.2020 року строку покарання, від відбування якого він був звільнений умовно-достроково.
Судом також встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, згідно вироку Устинівського районного суду Кіровоградської області від 22.09.2017 року, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив під час іспитового строку, встановленого вироком Устинівського районного суду Кіровоградської області від 14.02.2017 року, через п`ять місяців десять днів з дня проголошення вказаного вироку суду (а.п.88-91).
Вказані обставини свідчать про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого, його схильність до вчинення нових злочинів та небажання ставати на шлях виправлення.
Обвинувачений ОСОБА_4 не працюючий, постійних доходів для проживання не має, суспільно-корисною діяльністю не займається.
Після звільнення з кримінально-виконавчої установи обвинувачений ОСОБА_4 проживає за різними адресами, оскільки не має власного житла, яке б належало йому на праві власності. По місцю проживання характеризується задовільно (а.п.109).
Обвинувачений ОСОБА_4 не одружений, власної сім`ї не має, проживає одиноко (а.п.110). Доказів наявності в обвинуваченого сталих сімейних відносин, а також утримання ним малолітніх та (або) неповнолітніх чи непрацездатних осіб, догляд та матеріальне забезпечення яких він здійснює, матеріали кримінального провадження не містять.
Згідно відповіді КНП «Устинівська центральна районна лікарня» Устинівської районної ради Кіровоградської області обвинувачений ОСОБА_4 на «Д» обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.п.107).
За змістом досудової доповіді, складеної органом пробації стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ризик вчинення останнім повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства, в тому числі, окремих осіб, оцінюється як середній. Виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства. Виконання покарання у громаді можливе у крайньому випадку за умови здійснення органом пробації нагляду та застосування соціально-виховних заходів: офіційного працевлаштування та профілактичних бесід. У разі звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, доцільним є покладення обовязків згідно ст.76 КК України (а.п.82).
Відповідно до ст.66 КК України обставиною, що помякшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття з огляду на критичну оцінку обвинуваченим вчиненого ним протиправного діяння, його осуді та визнанні ним своєї вини у вчиненні крадіжки належного потерпілій ОСОБА_5 майна.
Відповідно до ст.67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує також вимоги ст.65 КК України щодо призначення судом покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з урахуванням того, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
З огляду на викладене судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше вчиняв умисні корисливі злочини проти власності, за які має не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості. При цьому будучи звільненим від відбування покарання з випробуванням за вироком Устинівського районного суду Кіровоградської області від 14.02.2017 року, обвинувачений жодних висновків для себе щодо необхідності дотримуватися встановлених у суспільстві правил співжиття та не порушувати охоронювані кримінальним законом відносини власності не зробив і в період іспитового строку вчинив умисний тяжкий злочин проти власності, передбачений ч.3 ст.185 КК України, а кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, щодо якого здійснюється судовий розгляд, обвинувачений вчинив через шістнадцять днів після закінчення строку покарання, від відбування якого його було звільнено умовно-достроково, що свідчить про стійку антисоціальну спрямованість особистості обвинуваченого, його небажання ставати на шлях виправлення та дотримуватись загальноприйнятих правил співжиття у суспільстві без посягання на право власності інших людей.
За вказаних обставин суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 положень ст.69 КК України, виходячи з даних про його особу та наявності лише однієї обставини, яка пом`якшує покарання у виді щирого каяття.
З огляду на викладене суд також не вбачає підстав для призначення ОСОБА_4 покарання відповідно до положень ст.75 КК України, оскільки з урахуванням характеру вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та його особи, наявності у нього непогашених та не знятих судимостей за вчинені раніше умисні злочини, а також лише однієї пом`якшуючої покарання обставини, яка не є такою, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим суспільно-небезпечного діяння, судом не встановлені обставини, за яких призначення покарання в межах санкції ч.2 ст.185 КК України є недоцільним, а виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень можливе без відбування обвинуваченим ОСОБА_4 покарання у кримінально-виконавчій установі.
Вказаний висновок суду узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 28.11.2018 року у справі №242/2232/17 та від 19.07.2018 року у справі №755/6254/17.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до санкції ч.2 ст.185 КК України крадіжка, вчинена повторно, карається арештом на строк від трьох до шести місяців або обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.61 КК України покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи у кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обовязковим залученням засудженого до праці. Обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.
З досліджених судом матеріалів кримінального провадження та особистих пояснень обвинуваченого ОСОБА_4 , даних в судовому засіданні під час встановлення його особи, судом з`ясовано, що до жодної із зазначених вище категорій осіб обвинувачений ОСОБА_4 не відноситься. На підставі викладеного, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 з урахуванням: ступеня тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення; особи обвинуваченого, який раніше неодноразово вчиняв умисні злочини проти власності та маючи не зняті та непогашені у встановленому законом порядку судимості за їх вчинення позитивних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний закінчений злочин через короткий проміжок часу після закінчення строку покарання, від відбування якого його було звільнено умовно-достроково, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого, його схильність до вчинення нових кримінальних правопорушень та стійку асоціальну спрямованість; високого ризику вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та середнього ризику небезпеки для суспільства, суд приходить до висновку, що у відповідності до ст.65 КК України, необхідним і достатнім покаранням для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень, навіть за наявності пом`якшуючої покарання обставини у виді щирого каяття та відсутності тяжких наслідків вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення і обставин, які обтяжують його покарання, буде покарання у виді обмеження волі, призначене в межах санкції ч.2 ст.185 КК України, що передбачає кримінальну відповідальність за вчинене ним суспільно-небезпечне діяння, яке не є найсуворішим видом покарання за даною нормою кримінального закону, з відбуванням призначеного покарання в кримінально-виконавчій установі відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним нагляду з обов`язковим залученням до праці, що, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації юридичної відповідальності буде відповідати характеру вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, його небезпечності, даним про особу обвинуваченого, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.
Питання про долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України.
Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні, а саме: витрати, пов`язані із залученням експерта (за проведення судової товарознавчої експертизи №5105/20-27 від 08.12.2020 року в сумі 326 грн. 88 коп.) підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 ..
За змістом п.1 глави 1 розділу ХІ «Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.01.2019 року №272/5, направлення до місця відбування покарання засудженого до обмеження волі, який на час винесення вироку не перебував під вартою, покладається на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого шляхом вручення йому припису про виїзд до місця відбування покарання, роз`яснення порядку слідування до місця відбування покарання та відповідальності за невиїзд у встановлений строк або неприбуття до виправного центру.
З урахуванням викладеного, заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , судом до набрання вироком законної сили не застосовуються.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.349, 368, 369, 371, 373-376, 392, 394, 395, 532 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня його прибуття і постановки на облік у виправному центрі.
Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду через Устинівський районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1