ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/492/21 Справа № 203/3893/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2020 року про застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом стосовно

ОСОБА_7 , який народився в с. Богдано-Надеждівка П`ятихатського району Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ознаками суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 189 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

особи, стосовно якої застосовані

примусові заходи медичного характеру ОСОБА_7

представника особи, стосовно якої

застосовані примусові заходи

медичного характеру ОСОБА_10

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2020 року клопотання прокурора ОСОБА_11 про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 , за ознаками суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 189 КК України задоволено та застосовано до останнього примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що, за обставин детально викладених в ухвалі суду першої інстанції, саме ОСОБА_7 разом з іншою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, були скоєні суспільно небезпечні діяння, які виразилися у відкритому викраданні чужого майна (грабіж), поєднаному з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та у вимозі передачі чужого майна, з погрозою насильства над потерпілим та погрозою обмеження його прав, свобод і законних інтересів (вимагання), за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 48 від 18.09.2020 ОСОБА_7 у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, страждав й в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної. Зазначене хронічне психічне захворювання позбавляло іспитованого можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння. За своїм психічним станом іспитований у даний час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними та потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.
Враховуючи вищевикладене та керуючись положеннями ст. ст. 513 КПК України, суд першої інстанції задовольнив клопотання прокурора та на підставі ч. 3 ст. 94 КК України, обрав вид примусових заходів: госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальненні доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі перший заступник керівника обласної прокуратури просить ухвалу суду змінити, виключивши з мотивувальної частини ухвали вказівку про вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння за попередньою змовою групою осіб, змінити кваліфікацію його дій з ч. 2 ст. 189 на ч. 1 ст. 189 КК України та виключити посилання суду на спрямованість умислу, мети і мотиву його дій при вчиненні суспільно небезпечних діянь.

Посилається на те, що осудність є однією з загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст. 19 КК України критеріїв відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру, тому посилання суду на спрямованість умислу, мети і мотиву його дій при вчиненні суспільно небезпечних діянь, вважає безпідставним.

Окрім того, зазначає, що відповідно до ст. 26 КК України, співучастю у кримінальному правопорушенні є умисна участь декількох суб`єктів кримінального правопорушення у вчиненні умисного кримінального правопорушення. За змістом ч. 1 ст. 18 КК України суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа. Таким чином, вчинення кримінального правопорушення особою (суб`єктом злочину) з участю неосудного не утворює співучасті у кримінальному правопорушенні, у зв`язку з чим просить виключити при кваліфікації дій ОСОБА_7 ознаку за ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 189 КК України за попередньою змовою групою осіб.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити.

В судовому засіданні захисник, особа, стосовно якої застосовані примусові заходи медичного характеру та її представник не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд вважає їх достатньо обґрунтованими, з огляду на наступне.

Як видно з оскарженої ухвали, за обставин детально викладених в ухвалі суду першої інстанції, ОСОБА_7 разом з іншою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, скоїв суспільно небезпечні діяння, які виразилися у відкритому викраданні чужого майна (грабіж), поєднаному з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою (ч. 2 ст.186 КК України) та вимагав передачу чужого майна, з погрозою насильства над потерпілим та погрозою обмеження його прав, свобод і законних інтересів (ч. 2 ст. 189 КК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Тобто, осудність - це юридична передумова вини і кримінальної відповідальності, обов`язкова ознака суб`єкта злочину та лише психічно здорова людина свідомо обирає варіанти поведінки, здатна розуміти те, що чинить і тому може бути відповідальною за свої діяння. В той час, як неосудність виключає можливість притягнення особи до кримінальної відповідальності, оскільки при такому стані особа під час вчинення діяння не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної психіки, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема висновку судово-психіатричної експертизи № 48 від 18.09.2020 року, ОСОБА_7 у період часу, що має відношення до скоєння інкримінованого йому діяння, страждав і в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдальної і за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Висновки суду першої інстанції, що ОСОБА_7 скоїв суспільно-небезпечне діяння у стані неосудності є правильним з огляду на наявність хронічного психічного захворювання, яким він страждав в період інкримінованого йому діяння та в даний час страждає, що позбавляло і на теперішній час позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії і керувати ними, тому суд обґрунтовано та відповідно до вимог ч. 2 ст. 513 КПК України, застосував примусові заходи медичного характеру.

Водночас, суд першої інстанції помилково зазначив в своїй ухвалі про спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 189 КК України, оскільки, як обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі прокурора, мотив злочину, вмотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини і прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Також, згідно зі ст. 26 КК України співучастю у кримінальному правопорушенні є умисна участь декількох суб`єктів кримінального правопорушення у вчиненні умисного кримінального правопорушення. За змістом ч. 1 ст. 18 КК України суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа.
Таким чином, вчинення кримінального правопорушення особою (суб`єктом злочину) з участю неосудного не утворює співучасті у кримінальному правопорушенні.
Зазначені вище обставини та положення закону України про кримінальну відповідальність суд першої інстанції залишив поза увагою, у зв`язку з чим помилково зазначив в мотивувальній частині своєї ухвали, що ОСОБА_7 скоїв злочин, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб та з корисливих мотивів, у зв`язку з чим ухвала суду в цій частині підлягає зміні.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити ухвалу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає в неправильному тлумаченні закону, яке суперечить його точному змісту.

З цих підстав апеляційний суд вважає, що доводи прокурора підлягають задоволенню, а тому необхідно змінити правову кваліфікацію суспільно небезпечного діяння, вчиненого ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 189 КК України на ч. 1 ст. 189 КК України за ознаками вимоги передачі чужого майна, з погрозою насильства над потерпілим та погрозою обмеження його прав, свобод і законних інтересів (вимагання), а також виключити з мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції посилання на спрямованість умислу, мети і мотиву дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 189 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 514, 516 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2020 року про застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом стосовно ОСОБА_7 за ознаками суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 189 КК України змінити.
Змінити правову кваліфікацію суспільно небезпечного діяння, вчиненого ОСОБА_7 із ч. 2 ст. 189 КК України на ч. 1 ст. 189 КК України.
Виключити з мотивувальної частини ухвали суду посилання на спрямованість умислу, мети і мотив його дій при вчиненні суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 189 КК України.
В іншій частині ухвалу залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

_____________________ ______________________ _____________________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4