Справа № 148/933/21
Провадження №1-кп/148/176/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року Тульчинський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
за участю сторін кримінального провадження:
з боку обвинувачення- прокурора ОСОБА_3 ,
з боку захисту- обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Тульчин матеріали кримінального провадження № 0000398, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.12.2020, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лиса Гора Іллінецького району Вінницької області, громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ФОП, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України,-

встановив:

29.12.2020 близько 18:00, на колишньому аеродромі поблизу с. Тарасівка Тульчинського району Вінницької області, у невстановлених досудовим розслідуванням двох осіб, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, ОСОБА_6 , достовірно знаючи та усвідомлюючи порядок обігу деревини, оскільки з 12.03.2012 року являється фізичною особою-підприємцем за напрямками діяльності лісопильне, стругальне виробництво та діяльність посередників у торгівлі деревиною, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, в порушення ст. ст. 4, 24, 67, 68, 69 Лісового кодексу України, порушуючи встановлений порядок охорони, раціонального використання та відтворення лісових ресурсів, незаконно, не звернувшись та не отримавши в компетентних державних органах будь-якого спеціального на те дозволу (лісорубного квитка, ордера на здійснення лісорубних робіт, чи іншого дозвільного документу на її перевезення), придбав, а саме купив для використання у власних цілях за 9000 гривень колоди деревини породи «Дуб», які, як установлено органом досудового розслідування, являються незаконно зрубаними, в кількості 19 штук, загальною кубомасою 7,233 м3.
В подальшому ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що придбана ним деревина є сумнівного походження, та що жодні документи з приводу походження деревини, які необхідні для здійснення законного її перевезення і зберігання відсутні, маючи умисел на незаконне перевезення незаконно зрубаних дерев, реалізуючи його, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, за допомогою крана-маніпулятора, який встановлений на автомобілі, завантажив деревину на перебуваючий у його користуванні автомобіль марки «ЗИЛ модель 131 - спеціалізований вантажний-спеціалізований платформа», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого являється ОСОБА_7 .
А саме ОСОБА_4 завантажив на автомобіль незаконно ним придбані колоди зрубаної деревини породи "Дуб" у кількості 19 штук загальною кубомасою 7,233 м3 , при цьому достовірно знаючи про те. що вказана деревина є отриманою з порушенням норм чинного законодавства, оскільки на останню були відсутні будь-які дозвільні документи та шляхові листи з визначенням природи її походження, а також інша документація, повязана з її порубкою та перевезенням.
Завантаживши вказану деревину на автомобіль марки "ЗИЛ модель 131 -спеціалізований вантажний спеціалізований платформа", д.н.з НОМЕР_1 , ОСОБА_4 для подальшого її транспортування на свою пилораму за адресою: вул. Заболотного, 2, с. Нестерварка, Тульчинський район, розпочав її перевезення, а саме керованим ним автомобілем почав перевозити незаконно зрубану деревину автодорогою «с. Тарасівка - м. Тульчин» Вінницької області. Під час перевезення був зупинений та затриманий працівниками Тульчинського РВП ГУ НП у Вінницькій області, які припинили його протиправні дії та вилучили незаконно зрубану деревину, яка ним перевозилась.
Згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 2236/21-21 від 29.04.2021, загальна ринкова вартість лісопродукції породи «Дуб», виявленої 29.12.2020 року у транспортному засобі, яким керував та користувався ОСОБА_4 , та яку він незаконно перевозив, станом на 29.12.2020 року, складала 37 727,29 гривень, що у двадцять і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 246 КК України, як незаконне перевезення незаконно зрубаних дерев, що заподіяло істотну шкоду.
Одночасно з обвинувальним актом до суду надійшла угода про визнання винуватості, яка укладена 27.05.2021 між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 .
За змістом даної угоди прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.246 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен понести обвинувачений у виді штрафу в розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. В угоді зазначені наслідки її укладення та затвердження, передбачені ст. 473 КПК України, а також зазначені наслідки її невиконання.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України, та пояснив, що йому цілком зрозумілі надані законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, а також вид покарання, яке буде застосоване до нього у разі затвердження угоди судом. Просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити йому узгоджене покарання, при цьому вказав, що угода була укладена добровільно, без будь-якого примусу.
Захисник ОСОБА_5 підтвердив позицію обвинуваченого, заявив про відсутність будь-якого впливу на його підзахисного, добровільність укладення ним угоди, а тому просив затвердити угоду у кримінальному провадженні.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважав можливим затвердити угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене в угоді покарання.
Суд, вислухавши обвинуваченого, захисника, прокурора та дослідивши матеріали кримінального провадження, доходить наступних висновків.
Згідно п.1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.
У пункті 2 ч. 1 ст. 468 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно положень ч. 2, 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого, у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 474 КПК України якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій та переходить до розгляду угоди.
Згідно ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону.
Так, подана на затвердження угода про визнання винуватості у повній мірі відповідає вимогам ст.472 КПК України щодо її форми та змісту, датована та підписана відповідними сторонами, включаючи захисника, участь якого з моменту її ініціювання є обов`язковою.
Кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 246 КК України, у вчиненні якого обвинувачено ОСОБА_4 , за максимальною санкцією відповідно до визначеної у ст. 12 КК України класифікації є нетяжким злочином, можливість застосування угоди про визнання винуватості щодо якого прямо передбачена законом.
Погоджене сторонами угоди покарання перебуває в межах санкції ч.1 ст. 246 КК України.
Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч.4 ст.474 КПК України та повністю усвідомлює наслідки укладання, затвердження та невиконання угоди, за результатом чого не отримано заяв сторін про відмову від угоди про визнання винуватості.
Суд також переконався, що укладення сторонами угоди про визнання винуватості є добровільним і воно не стало наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Отже, в підготовчому судовому засіданні судом встановлено відповідність умов угоди про визнання винуватості вимогам кримінального процесуального та кримінального закону, визначено правильність правової кваліфікації кримінального правопорушення, вчиненням якого шкода заподіяна лише суспільним інтересам, тяжкість даного злочину передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості; умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, не виявлено обгрунтованих підстав вважати, що укладення угоди не було добровільним; чи виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань є очевидно неможлим; не виявлено відсутності фактичних підстав для визнання винуватості, що у сукупності дає підстави для висновку про відсутність в даному конкретному випадку застережених законом підстав для відмови у затвердженні умов угоди про визнання винуватості.
З огляду на що суд вважає, що угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд відносить щире каяття в скоєному злочині, активне сприяння в його розкритті.
Також судом враховується, що ОСОБА_4 позитивно характеризується за місцем проживання, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, раніше не судимий, є фізичною особою-підприємцем.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.
Виходячи із викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 27.05.2021 між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором ОСОБА_3 і призначення обвинуваченному узгодженого сторонами покарання.
Процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченого в дохід держави відповідно до вимог ч.2 ст. 124 КПК України.
Питання речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст.314,373,374,394,473-475 КПК України, суд, -

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 27 травня 2021 року, укладену між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000398.
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, і призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді штрафу в розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн.
Речові докази: - автомобіль марки ЗИЛ 131, державний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить ОСОБА_7 - повернути останньому за належністю, скасувавши з нього арешт накладений згідно ухвали слідчого судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 31.12.2020;
- лісоматеріали породи «дуб», які зберігаються на арешт-майданчику Тульчинського ВП НВП ГУНП у Вінницькій області, - конфіскувати.
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити сторонам.

Суддя ОСОБА_1