КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

14 квітня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000681 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 04 грудня 2020 року, щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Умань, громадянина України, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
та обвинуваченого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Ірпінського міського суду Київської області від 04 грудня 2020 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_6 200 000 (двісті тисяч) грн. завданої моральної шкоди.

Крім цього, судом вирішені питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, 05.06.2020 року близько 07 год. 20 хв. водій ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, керуючи автомобілем «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Соборній поблизу будинку № 191 в м. Ірпені Київської області, від вул. Північної в напрямку вул. Вокзальної в м. Бучі, в порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 б) та 12.1 Правил дорожнього руху, відповідно до яких: «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоровю громадян, завдавати матеріальних збитків»; «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», проявив злочинну самовпевненість, не був уважним під час керування транспортним засобом, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого не впорався з керуванням та допустив виїзд за межі проїзної частини на тротуар зустрічної смуги руху, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , котра перебувала на тротуарі.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди.
Смерть ОСОБА_11 настала від поєднаної травми тіла: закритої травми хребта та черепу у вигляді повного розриву атланто-окціпітального з`єднання, переривом спинного мозку на цьому рівні, крововиливами під м`яку мозкову оболонку, закритої травми грудної клітки із множинними переломами ребер, грудини, двобічним гемотораксом, наскрізними ушкодженнями грудного відділу аорти, розривом серцевої сорочки та наскрізним ушкодженням міокарду серця, забоєм правої легені, закритої травми черевної порожнини у вигляді множинних переломів кісток тазу, заочеревинної гематоми, закритих переломів обох кісток правої гомілки та правого передпліччя. Комплекс вказаних тілесних ушкоджень утворився одномоментно і відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Ірпінського міського суду Київської області від 04 грудня 2020 року щодо нього змінити в частині призначеного покарання. Призначити покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на два роки. В іншій частині вирок Ірпінського міського суду Київської області від 04 грудня 2020 року, залишити без змін.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги, обвинувачений посилається на те, що визнаючи його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначаючи покарання у межах санкції вказаної статті, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вчинення обвинуваченим, хоча і тяжкого злочину, але який характеризується необережною формою вини; обставини, які пом`якшують його покарання, а саме щире каяття, вибачення перед потерпілим; молодий вік обвинуваченого; відсутність негативних характеристик щодо його особи; перше притягнення до кримінальної відповідальності; на утриманні має двох малолітніх дітей та бабусю.

Крім того, обвинувачений звертає увагу на те, що поза увагою суду залишилося те, що від самого початку кримінального провадження надавав правдиві показання, активно сприяв органам досудового розслідування, усвідомлює наслідки вчиненого та щиро кається у вчиненому.

На думку апелянта, позитивні дані про його особу, наявність пом`якшуючих покарання обставин, про які зазначено вище, у своїй сукупності в достатній мірі впливають на зниження суспільної небезпечності особи обвинуваченого, а так само істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і дають підстави для призначення покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, але не надто суворе, а в мінімальній її межі.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок Ірпінського міського суду Київської області від 04 грудня 2020 року відносно ОСОБА_5 в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також в частині часткового задоволення цивільного позову. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначити йому покарання у виді 8 років позбавлення волі та в повній мірі задовольнити цивільний позов.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, апелянт вказує на те, що при ухваленні оскаржуваного вироку судом першої інстанції не враховано суспільну небезпеку та грубість порушення обвинуваченим правил дорожнього руху, керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що як наслідок призвело до дорожньо-транспортної пригоди зі смертельним наслідком.

Крім того зауважує на те, що ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення відноситься до тяжких злочинів, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, натомість суд призначив останньому невиправдано м`який розмір покарання.

Також, апелянт вважає, визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди на відшкодування в сумі 200 000 грн., не відповідає тяжкості вчиненого злочину, моральним та фізичним стражданням потерпілого.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, заперечували щодо апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ; потерпілого та його представника адвоката ОСОБА_7 , які кожен окремо, просили задовольнити їх апеляційну скаргу, та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг та просили залишити вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким, у тому числі обвинуваченим, не оспорювалися.
Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і правова кваліфікація дій ОСОБА_5 , не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданих апеляційних скарг, а саме в межах призначеного обвинуваченому покарання.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, згідно із ст. 12 КК України, є тяжким злочином, вчиненим з необережності; обставини, які пом`якшують покарання та обставина, яка його обтяжує, дані, що характеризують особу винного, а саме те, що він раніше не судимий, характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, матір інваліда та бабусю, в період 2019-2020 року дев`ять разів притягувався до адміністративної відповідальності.
Також суд врахував відношення обвинуваченого до вчиненого, його поведінку після вчинення злочину та думку потерпілого, який просив позбавити ОСОБА_5 волі.
Обставинами, що згідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнав щире каяття та часткове відшкодування завданої шкоди. Обставиною, що згідно до ст. 67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченого суд визнав вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи викладені вище обставини, суд першої інстанції визнав правильним призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах визначених санкцією ч. 2 ст. 286 КК України для даного виду покарання, з позбавленням права керування транспортними засобами.
Саме таке покарання, на думку суду першої інстанції, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначеного ОСОБА_5 покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, якими визначаються мета та загальні засади призначення покарання, а тому, у відповідності до зазначених вимог закону, призначив обвинуваченому покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.
При цьому, незважаючи на доводи апеляційних скарг, як обвинуваченого, так і представника потерпілого, у тому числі посилання на обставини, які на їх думку, давали суду першої інстанції підстави для призначення обвинуваченому відповідно менш суворого або більш суворого покарання, колегія суддів не вбачає законних підстав для зміни чи скасування оскаржуваного вироку, з огляду на таке.
Як прямо передбачено ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Між тим, зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також інші обставини, які наведені у вироку та, на які посилаються у своїх скаргах апелянти, колегія суддів дійшла висновку про відсутність достатніх підстав для визнання призначеного ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки, явно несправедливим через мякість або через суворість, оскількивоно, як за своїм видом, так і розміром, в тому числі в частині призначеного додаткового покарання, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
При цьому, доводи апеляційних скарг, на підставі яких апелянти роблять висновок про невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в тому числі зі змісту оскаржуваного вироку, всі обставини, які, на думку апелянтів, не достатньою мірою були враховані при призначенні обвинуваченому покарання, судом першої інстанції враховані в повному обсязі, а тому покарання, призначене ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України, є не тільки справедливим, а й таким, що повною мірою відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Що ж стосується вирішення судом першої інстанції цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди на загальну суму 964 617 грн., а також прийнятого за результатами його розгляду рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_5 на користь потерпілого 200 000 (двісті тисяч) грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, то це рішення колегія суддів також визнає законним та обґрунтованим, оскільки воно було прийнято виходячи з доведеності в судовому засіданні підстав та розміру цивільного позову, заявленого у кримінальному провадженні.

Приймаючи рішення про часткове задоволення цивільного позову, суд першої інстанції обґрунтовано послався на роз`яснення, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» про те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди повинен визначатися судом в залежності від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Виходячи з цих та інших обставин даного кримінального провадження, суд першої інстанції визначив розмір моральної (немайнової) шкоди, який відповідає характеру та тяжкості страждань потерпілого, пов`язаних зі смертю його матері, а тому колегія суддів не вбачає достатніх підстав перегляду цього рішення та збільшення суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь потерпілого.

За таких обставин, приймаючи рішення за наслідками апеляційного розгляду за скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 04 грудня 2020 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 , колегія суддів вважає необхідним вказаний вирок суду залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та представника потерпілого без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ірпінського міського суду Київської області від 04 грудня 2020 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 367/4913/20

Номер провадження : 11-кп/824/349/2021
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
Головуючий у 1-й інстанції суддя ОСОБА_12
Доповідач - суддя ОСОБА_1