Справа № 542/1430/20
Провадження № 1-кс/542/257/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2021 року слідчий суддя Новосанжарського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 вивчивши скаргу ОСОБА_2 про скасування постанови прокурора Новосанжарського відділу Решетилівської окружної прокуратури ОСОБА_3 від 14.05.2021 про відмову у закритті кримінального провадження та про зобов`язання прокурора Новосанжарського відділу Решетилівської окружної прокуратури в Полтавській області ОСОБА_3 виконати припис абзацу 12 ч. 1 ст. 284 КПК України внесеного до КПК законом України № 2147 -VIII 03.10.2017 та закрити кримінальне провадження № 0000037 від 27.05.2019 щодо кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України за закінченням строку досудового розслідування, -
ВСТАНОВИВ:
24 травня 2021 року до Новосанжарського районного суду Полтавської області надійшла вказана скарга, в якій заявниця просить скасувати постанову прокурора від 14.05.2021 про відмову у закритті кримінального провадження та зобов`язати прокурора Новосанжарського відділу Решетилівської окружної прокуратури в Полтавській області ОСОБА_3 виконати припис абзацу 12 ч. 1 ст. 284 КПК України внесеного до КПК законом України № 2147 -VIII 03.10.2017 та закрити кримінальне провадження № 0000037 від 27.05.2019 щодо кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України за закінченням строку досудового розслідування.
Слідчий суддя, вивчивши скаргу, приходить до наступного висновку.
За змістом положень пункту 18 частини 1 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.
Так, судовий контроль як вид юрисдикційної діяльності суду (судді), має здійснюватися не інакше як на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені кримінальним процесуальним законодавством України.

Слідчий суддя (суд), здійснюючи свої повноваження під час кримінального провадження, зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог законодавства та сприяти реалізації засад кримінального провадження.

Зазначене в повній мірі відповідає положенням частини 1 та 2 статті 1, а також положенням Глави 2 Розділу І Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 3 статті 26 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Слід зазначити, що залежно від змісту і характеру питань, вирішення яких віднесено процесуальним законом до повноважень слідчого судді щодо здійснення ним судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, належить, зокрема, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування або прокурора під час досудового розслідування (Глава 26 Розділу ІІІ Кримінального процесуального кодексу України).

Порядок звернення до суду, слідчого судді за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований нормами Кримінального процесуального кодексу України.

Зокрема, статтею 303 Кримінального процесуального кодексу України визначено які саме рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора можуть бути оскаржені на досудовому провадженні.

Статтею 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
У рішенні у справі «Мельник проти України» (Melnyk v. Ukraine) від 28.03.2006, заява № 23436/03, ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21.02.1975, серія A № 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги.
Згідно з положеннями статті 24 КПК України, які узгоджуються з приписами статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, як убачається із приписів статті 22 КПК України, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначені частиною першою статті 303 КПК України. Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314316 цього Кодексу (частина друга статті 303 КПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 304 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя, аналізуючи вказані приписи закону дійшов висновків, що постанова прокурора про відмову у закритті кримінального провадження та зобов`язання прокурора закрити кримінальне провадженняне є предметом судового контролю з боку слідчого судді з огляду на чітке законодавче визначення виключного переліку рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача чи прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Так, постановою прокурора Новосанжарського відділу Решетилівської окружної прокуратури ОСОБА_3 від 14 травня 2021 року в задоволенні клопотання ОСОБА_2 по кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.05.2019 за № 0000037 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України про закриття кримінального провадження відмовлено.
Водночас, положеннями частини 1 статті 303 КПК України не визначено, що відмова прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження, так само, як і зобов`язання прокурора закрити кримінальне провадження належить до виключного переліку рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача чи прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, відповідно до вимог частини 1 статті 303 КПК України.

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до положень пункту 11 частини 1 статті 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.

Так, згідно з пунктом 9-1 частини 1 статті 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо: існує нескасована постанова слідчого, дізнавача, прокурора про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 цієї частини, у кримінальному провадженні щодо того самого діяння, що розслідувалося з дотриманням вимог щодо підслідності.

Таким чином, враховуючи вищезазначені вимоги, слідчий суддя не може прийняти до уваги доводи, наведені в скарзі ОСОБА_2 , оскільки у розумінні пункту 11 частини 1 статті 303 КПК України постанова прокурора про відмову у закритті кримінального провадження може бути оскаржена лише з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини 1 статті 284 КПК України, а у даному випадку зазначені підстави для звернення зі скаргою у ОСОБА_2 відсутні.

Водночас, у самій скарзі особа, яка її подала зазначила, що скаргу подано в порядку п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України, якою визначено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК України, слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.
Положеннями статті 246 КПК України визначено, що негласні слідчі (розшукові) дії - це різновид слідчих (розшукових) дій, відомості про факт та методи проведення яких не підлягають розголошенню, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Негласні слідчі (розшукові) дії проводяться у випадках, якщо відомості про кримінальне правопорушення та особу, яка його вчинила, неможливо отримати в інший спосіб.
Водночас, винесення прокурором постанови про відмову у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження є процесуальною дією, у розумінні статей 110, 220 КПК України, яка оформлюється у формі відповідного процесуального рішення.

За таких підстав, скарга ОСОБА_2 , не може бути предметом розгляду у порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача чи прокурора під час досудового розслідування, оскільки питання, порушені у скарзі, не належить до виключного переліку рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування за правилами частини 1 статті 303 КПК України.

Порушені у скарзі питання виходять за межі повноважень судового контролю та не відповідають завданням кримінального провадження та його загальним засадам, зокрема, законності та верховенству права.

Положеннями частини 4 статті 304 КПК України визначено, що слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.

З огляду на положення частини 1 та 2 статті 303, ч. 4 ст. 304 КПК України слідчий суддя дійшов висновку про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 7, 22, 94, 214, 218, 303-309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
Відмовити ОСОБА_2 у відкритті провадження за скаргою про скасування постанови прокурора Новосанжарського відділу Решетилівської окружної прокуратури ОСОБА_3 від 14.05.2021 про відмову у закритті кримінального провадження та про зобов`язання прокурора Новосанжарського відділу Решетилівської окружної прокуратури в Полтавській області ОСОБА_3 виконати припис абзацу 12 ч. 1 ст. 284 КПК України внесеного до КПК законом України № 2147 -VIII 03.10.2017 та закрити кримінальне провадження № 0000037 від 27.05.2019 щодо кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України за закінченням строку досудового розслідування.
Копію ухвали разом зі скаргою невідкладно направити заявнику ОСОБА_2 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1