Провадження № 1-кс/522/4349/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2021 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп» - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

встановив:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшло вищевказане клопотання представника ТОВ «Дніпрофінансгруп» - адвоката ОСОБА_3 , в якому останній просить скасувати арешт нерухомого майна ОСОБА_4 , який був накладений на підставі постанови б/н видавником якої є Приморський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, слідчий ОСОБА_5 від 27.10.2011 року: обтяження №19809483, №19809484 (реєстраційний номер обтяження: 11808109 від 04.11.2011 року).

Клопотання про скасування арешту обґрунтовано тим, що 08.09.2011 року заступником прокурора Приморського району м. Одеси ОСОБА_6 було винесено постанову про скасування постанови про відмову у порушенні кримінальної справи та про порушення кримінальної справи №55. Кримінальна справа перебувала у провадженні слідчого Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_5 ..
У подальшому, ОСОБА_4 звернувся зі скаргою на постанову заступника прокурора Приморського району м. Одеси про порушення кримінальної справи №55 у відношенні ОСОБА_4 ..
Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 15.12.2011 року було відкрито провадження за скаргою ОСОБА_4 на постанову прокурора та витребувано копії матеріалів кримінальної справи №55.
21 травня 2012 року постановою Приморського районного суду м. Одеси, скаргу ОСОБА_4 було задоволено, скасовано постанову прокурора про порушення кримінальної справи №55.
02 липня 2012 року апеляційний суд Одеської області розглянув апеляційну скаргу та дійшов висновку про залишення без змін постанови Приморського районного суду м.Одеси від 21.05.2012, а апеляційну скаргу залишив без задоволення.
21 березня 2013 року Вищий спеціалізований суд України залишив постанову Приморського районного суду від 21.05.2012 та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 02.07.2012 року без змін, а касаційну скаргу без задоволення.
Проте, як стало відомо у подальшому, на підставі постанови б/н видавником якої є Приморський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, слідчий ОСОБА_5 від 27.10.2011 року був накладений арешт на нерухоме майно ОСОБА_4 .. Згідно з відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містяться зареєстровані обтяження за 19809483, 19809484 (реєстраційний номер обтяження: 11808109 від 04.11.2011 року) внесені на підставі постанови слідчого ОСОБА_5 від 27.10.2011 року.
Отже, арешт на нерухоме майно ОСОБА_4 , було накладено у межах кримінальної справи.
26.12.2019 року ТОВ «ФК Дніпрофінансгруп» придбало право вимоги за іпотечним договором. Таким чином, Товариство отримало право звернути стягнення на іпотечне майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , однак реалізувати таке право не вдається можливим у зв`язку із наявністю арешту майна (зареєстровані обтяження за 19809483, 19809484 (реєстраційний номер обтяження: 11808109 від 04.11.2011 року) внесені на підставі постанови слідчого ОСОБА_5 від 27.10.2011 року).
Вбачаючи вищевикладене, а також з огляду на те, що, як на думку заявника, потреби у подальшому застосуванні арешту майна немає, натомість, наявність постанови слідчого б/н про арешт майна перешкоджає можливості реалізувати права ТОВ «ФК Дніпрофінансгруп»передбачені іпотечним договором, заявник і звернувся до суду з вищевказаним клопотанням про скасування арешту.

В судове засіданні учасники справи не з`явились. Були належним чином повідомлені.

Від прокурора надійшло клопотання щодо вирішення питання про скасування арешту за його відсутності.

Від представника ТОВ «Дніпрофінансгруп» - адвоката ОСОБА_3 також надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Дослідивши клопотання про скасування арешту майна, докази, на які посилається заявник в обґрунтування вищевказаних вимог клопотання, суд приходить до висновку, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 08.09.2011 року заступником прокурора Приморського району м. Одеси ОСОБА_6 було винесено постанову про скасування постанови про відмову у порушенні кримінальної справи та про порушення кримінальної справи №55. Кримінальна справа перебувала у провадженні слідчого Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_5 ..
У подальшому, ОСОБА_4 звернувся зі скаргою на постанову заступника прокурора Приморського району м. Одеси про порушення кримінальної справи №55 у відношенні ОСОБА_4 ..
Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 15.12.2011 року було відкрито провадження за скаргою ОСОБА_4 на постанову прокурора та витребувано копії матеріалів кримінальної справи №55.
21 травня 2012 року постановою Приморського районного суду м. Одеси, скаргу ОСОБА_4 було задоволено, скасовано постанову прокурора про порушення кримінальної справи №55.
02 липня 2012 року апеляційний суд Одеської області розглянув апеляційну скаргу та дійшов висновку про залишення без змін постанови Приморського районного суду м.Одеси від 21.05.2012, а апеляційну скаргу залишив без задоволення.
21 березня 2013 року Вищий спеціалізований суд України залишив постанову Приморського районного суду від 21.05.2012 та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 02.07.2012 року без змін, а касаційну скаргу без задоволення.
На підставі постанови б/н видавником якої є Приморський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, слідчий ОСОБА_5 від 27.10.2011 року був накладений арешт на нерухоме майно ОСОБА_4 .. Згідно з відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містяться зареєстровані обтяження за 19809483, 19809484 (реєстраційний номер обтяження: 11808109 від 04.11.2011 року) внесені на підставі постанови слідчого ОСОБА_5 від 27.10.2011 року.
Отже, арешт на нерухоме майно ОСОБА_4 , було накладено у межах кримінальної справи.
26.12.2019 року ТОВ «ФК Дніпрофінансгруп» придбало право вимоги за іпотечним договором. Таким чином, Товариство отримало право звернути стягнення на іпотечне майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 6 ст. 100 КПК України, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
Ст. 17 Загальної декларації прав людини, проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Крім того, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
При цьому, слідчим суддею враховується, що на даний час вбачається необхідність третьої особи вчинити заходи щодо реалізації прав, передбачених договором іпотеки відносно вищевказаного майна, а в подальшому провести державну реєстрацію такого майна. Врахувавши вказане слідчий суддя приходить до переконання, що в даному випадку відсутня об`єктивна необхідність у подальшому існуванні арешту нерухомого майна.

Слід також зазначити, що Статтями 546 та 575 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Окремим видом застави є іпотека.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою є вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з частинами шостою та сьомою ст. 3 Закону України «Про іпотеку»:
- у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки;
- пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.
Забороною відчуження нерухомого майна, на користь особи, що не є іпотекодержателем, порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.
Оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту наведених приписів Закону України «Про іпотеку» випливає, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно.
Вищевказаний правовий висновок щодо застосування приписів Закону України «Про іпотеку» було викладено у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/4772/17, від 31.10.2018 у справі №923/1105/17 (ЄДРСРУ № 77586100), від 19 червня 2019 року у справі №825/1764/16 (ЄДРСРУ №82473109), від 17.10.2019 у справі №822/1426/16 (ЄДРСРУ № 84987811).
У даному випадку іпотека виникла раніше накладення арешту, а тому вищевказане іпотечне майно підлягає звільненню з під арешту.
Виходячи з ч. 3 ст. 132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.
Частина 1 ст. 173 КПК України покладає обов`язок доведеності необхідності арешту на особу, що подала таке клопотання.
Слідчий суддя, враховуючи доводи клопотання та надані в його обґрунтування матеріали, заяву прокурора щодо розгляду справи за його відсутності, а також вищевикладені приписи закону, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог вищевказаного клопотання.

Керуючись ст. ст. 170 - 174, 372 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

Клопотання представника товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп» - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити.
Арешт нерухомого майна ОСОБА_4 , який був накладений на підставі постанови б/н видавником якої є Приморський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, слідчий ОСОБА_5 від 27.10.2011 року: обтяження №19809483, №19809484 (реєстраційний номер обтяження: 11808109 від 04.11.2011 року) скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: