ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 488/1805/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/140/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження №0000012 за апеляційною скаргою прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.03.2020 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кропивницький, громадянина України, з неповною середньою освітою, не судимого, зареєстрованого в кв. АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаний вироком ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.115 КК України в зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення та виправдано. Запобіжний захід виді тримання під вартою -скасовано, звільнено ОСОБА_7 з під варти з зали суду.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він 18.12.2018 року, приблизно о 23.00 годині, точного часу у ході проведення досудового розслідування встановити не виявилося можливим, між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , у підвальному приміщені будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник конфлікт, під час якого у ОСОБА_7 виник умисел на заподіяння смерті ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство, ОСОБА_7 діючи умисно, наніс своєму співмешканцю ОСОБА_10 не менше 4 ударів руками та ногами в область обличчя та тулуба, чим спричинив останньому тілесні ушкодження, у вигляді перелому 4-9 ребра з права, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. В подальшому продовжуючи свій злочинний умисел на вбивство, подолавши супротив ОСОБА_10 , ОСОБА_7 схопив останнього за шию та почав душити, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді перелому під`язикової кістки і хрящів гортані, що призвело до механічної асфіксії, в результаті якої ОСОБА_10 помер.

Дії ОСОБА_7 органом розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України як умисне вбивство, тобто умисне противоправне заподіяння смерті іншій людині.

Вимоги апеляційної скарги

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.03.2020 відносно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у вигляді 10 років позбавлення волі.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що у порушення вимог ст. 370, 373, 374 КПК у вироку суду не викладено зміст усіх досліджених доказів, не проведено їх ґрунтовний аналіз з точки зору належності й взаємозв`язку, не оцінено усі докази обвинувачення у їх сукупності.
Стверджує, що судом безпідставно визнано недопустимим доказом - протокол огляду місця події від 02.01.2019 року з підстав проведення огляду без дозволу власника житла та поза судовим контролем, оскільки огляд приміщення квартири, розташованої у цокольному приміщенні будинку АДРЕСА_2 проводився з дотриманням вимог ч. 2 ст. 233, 237-238 КПК України. Особами, які володіли цим житлом були: ОСОБА_10 , труп якого виявлено в ході зазначеної слідчої дії та його дружина, яка на той час знаходилася на закритому стаціонарному лікуванні у психіатричній лікарні. Тому, огляд місця події відбувався без добровільної згоди зазначених осіб, у зв`язку з неможливістю її отримання. Після здійснення огляду місця події, слідчий невідкладно 03.01.2019 року звернувся із клопотанням до слідчого судді щодо визнання вказаної слідчої дії правомірною. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11.01.2019 року клопотання слідчого задоволено.
Вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо порушення вимог КПК України при затриманні ОСОБА_7 , внаслідок чого протокол слідчого експерименту за його участю у статусі підозрюваного, під час якого ОСОБА_7 відтворив обставини вбивства ним ОСОБА_10 визнано незаконним доказом. Вказує, що ОСОБА_7 10.01.2019 року в 16 год. був затриманий в порядку ст. 208 КПК України та допитаний у якості підозрюваного. Після цього, в цей же день з 19.17 до 20.10 год. з ОСОБА_7 проведено слідчий експеримент за участю його захисника та у присутності понятих.
При проведенні слідчого експерименту та підписання протоколу усіма учасниками - зауважень не надходило, сторона захисту питання щодо законності проведення слідчої дії не порушувала. Обвинувачений зауважень чи заперечень до протоколу не подавав, хоча таке право йому було роз`яснено. Під час обрання ОСОБА_7 ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11.01.2019 року запобіжного заходу слідчим суддею перевірялася обґрунтованість підозри та законність затримання, які ані ОСОБА_7 , ані його захисником не оспорювалися.
Вказані докази спростовують показання обвинуваченого, надані в судовому засіданні про непричетність до вчинення злочину та дачу зізнавальних свідчень під тиском працівників поліції. Суд не дав жодної оцінки у вироку результатам перевірки, проведеної співробітниками ДБР, в ході якої 17.12.2019 року винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю в діях працівників поліції Корабельного ВП ГУНП в Миколаївський області складу кримінального правопорушення.
Суд не дав належної оцінки показанням свідка ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_10 проживали лише удвох, періодично вживали алкогольні напої, могли посваритися і саме від ОСОБА_7 він дізнався про смерть ОСОБА_10 , висновку судово - медичної експертизи № 8 від 27.02.2019 року, відповідно до якого смерть ОСОБА_10 настала від механічної асфіксії.
Окрім того, звертає увагу той факт, що суд першої інстанції без належного обґрунтування та відповідних мотивів свого рішення визнав певні докази недопустимими за принципом плодів отруйного дерева. Вказує, що у рішенні суду має бути чітко доведено похідний характер інформації, яка стала фактичною підставою для проведення відповідної слідчої (розшукової) дії, від дій, якими були істотно порушені права та свободи людини. Однак суд переконливих мотивів у вироку в обґрунтування своїх висновків в цій частині не навів.
Відтак, указані відомості, що містяться у протоколах слідчих дій - у розумінні статей 85, 86 КПК України є належними та допустимими доказами.
Перелічені докази відкриті у порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, обвинуваченому та стороні захисту, якими під час досудового розслідування питання про допустимість доказу з підстав, визначених судом, не надходило.
В ході дослідження протоколів як огляду місця події, так і проведення слідчого експерименту безпосередньо під час судового розгляду справи сторона захисту питання щодо законності проведення таких слідчих дій перед судом не порушувала, думку щодо недопустимості цих доказів не висловлювала.
Так само і від обвинуваченого під час складання вищезазначених протоколів заяв і зауважень щодо законності проведення вказаних слідчих дій не надходило.
Що стосується додатку до протоколу слідчого експерименту, а саме відеозапису, вказує що під час формування кримінального провадження слідчим допущено технічну помилку, а саме долучено інший відеодиск, який не стосується даного кримінального провадження. При цьому, обвинуваченому та його захиснику у порядку ст. 290 КПК України були відкриті матеріали кримінального провадження. Після реалізації свого права на доступ до матеріалів провадження й ознайомлення з ними, зауважень та клопотань від зазначених осіб не надходило.
Враховуючи, що під час судового засідання було з`ясовано технічну помилковість долучення електронного носія, що не стосується вказаного кримінального провадження, то прокурором було заявлено клопотання про необхідність оголошення перерви у судовому засіданні для усунення зазначеного недоліку й надання можливості вчинити дії, передбачені ст. 290 КПК України, а саме необхідності відкрити сторонам дані електронного носія запису проведення слідчого експерименту.
Проте, суд, проявляючи упередженість, безпідставно, 13.03.2020 року відмовив прокурору у задоволенні вищевказаного клопотання та дослідженні під час судового засідання відеозапису даного слідчого експерименту, чим допустив неповноту судового розгляду, яка істотно вплинула на висновки про доведеність вини обвинуваченого.
Окрім того, у вироку суд першої інстанції лише послався на висновок судово - психіатричної експертизи стосовно ОСОБА_7 , але не звернув уваги та не надав належної оцінки змісту тому факту, що при проведенні вказаної експертизи ОСОБА_7 визнав свою вину у вчиненому злочині та висловив каяття.
Допущені істотні порушення кримінального процесуального закону потягли незастосування кримінального закону, який підлягав застосуванню та безпідставне виправдання ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
В апеляційній скарзі прокурором заявлено клопотання про повторне дослідження всіх доказів у провадженні судом апеляційної інстанції в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу прокурора у провадженні, просив скасувати вирок щодо ОСОБА_7 та ухвалити обвинувальний вирок. Підтримав клопотання прокурора у провадженні про повторне дослідження всіх доказів у провадженні судом апеляційної інстанції в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 просили залишити вирок без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Заперечували проти задоволення клопотання прокурора про повторне дослідження всіх доказів у провадженні в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України, посилаючись на те, що незгода сторони з оцінкою доказів не є підставою для їх повторного дослідження судом апеляційної інстанції. Захисник ОСОБА_8 крім того вказав, що прокурором спотворено в апеляційній скарзі певні факти про те, що сторона захисну не оспорювала допустимість доказів, що не відповідає дійсності. Крім того, всупереч доводам скарги, прокурор в суді не ініціював клопотання про долучення відеозапису слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_7 , а наявний в матеріалах відеозапис не стосується цього провадження, тому обґрунтовано не був прийнятий судом до уваги.

Оцінка Суду

Заслухавши доповідь судді, позиції сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 374 цього Кодексу передбачено, що мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, пред`явленого особі й визнаного судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку має бути викладено результати дослідження, аналізу й оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, положеннями ст. 17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до змісту ст. 92 КПК обов`язок доказування покладено на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

Місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що сторона обвинувачення не надала допустимих доказів винуватості ОСОБА_7 на підтвердження того, що він 18.12.2018 року вчинив умисне вбивство ОСОБА_10 .

Колегія суддів погоджується з цим висновком, виходячи з наступного.

Як встановлено судом з показань свідка ОСОБА_11 , який був знайомий як з ОСОБА_7 , так і з ОСОБА_10 , ОСОБА_7 проживав у ОСОБА_10 у підвальному приміщені будинку по АДРЕСА_2 , періодично вони сварились. ОСОБА_10 останній раз живим він бачив перед новим роком. Приблизно 2 січня 2019 року він зустрів ОСОБА_7 та запитав його куди зник ОСОБА_10 , на що останній повідомив, що ОСОБА_10 помер скоріш за все згорів від горілки, про що повідомляти до поліції він не став так як злякався, що саме його звинуватять в смерті останнього. Після цього свідок негайно повідомив поліцію про смерть ОСОБА_10 та по прибуттю поліцейських в його присутності був проведений огляд місця події.
Протоколом огляду місця події від 02.01.2019 року зафіксовано, що у підвальному приміщені будинку АДРЕСА_2 за місцем проживання ОСОБА_10 на дивані без ознак життя виявлено труп останнього з ознаками тілесних ушкоджень на обличчі (а.п 103-110 том 1).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання цього протоколу огляду місця події недопустимим доказом через проведення огляду житла, в якому на той час проживав як потерпілий ОСОБА_10 , так і підозрюваний ОСОБА_7 з істотним порушенням прав підозрюваного поза судовим контролем.
Як правильно вказує в апеляційній скарзі прокурор огляд місця події у житлі потерпілого та підозрюваного проведено слідчим до внесення відомостей в ЄРДР з урахуванням нагальності в розкритті можливого злочину, що відповідає положенням ч. 3 ст. 214 КПК України.

Разом з цим, частиною 2 ст. 327 КПК України встановлює, що огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи, тобто відповідно до ст. 233 та ст. 234 КПК України, а отже проводиться виключно на підставі ухвали слідчого судді.
Всупереч доводам апеляційної скарги, після проведення огляду місця події з відповідним клопотанням до слідчого судді прокурор, слідчий не зверталися, тому відповідно до ч. 2 ст. 237 КПК України отримані внаслідок такої слідчої дії докази є недопустимими й не можуть бути використані судом при прийнятті рішення.
Посилання в апеляційній скарзі на отримання слідчим після проведення огляду місця події - 03.01.2019 року дозволу слідчого судді на вказану слідчу дію є неправдивим, оскільки матеріали справи та реєстр матеріалів досудового розслідування такої інформації не містять.
Не надано такої ухвали стороною обвинувачення ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду.
В Єдиному державному реєстрі судових рішень наявні лише ухвали слідчих суддів в цьому провадженні: від 11.01.20219 року про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою; від 16.01.20219 року про призначення ОСОБА_7 амбулаторної судово-психіатричної експертизи, від 05.03.2019 та 04.04.2019, 09.04.2019 року року про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою та від 09.04.20219 року про продовження строку досудового розслідування.
Крім того, незалежно від того, законним чи незаконним було проникнення до житла потерпілого для проведення огляду місця події, допустимих, належних та достатніх доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненому злочині суду не надано.

Так, відповідно до ст. 207 КПК України ніхто не може бути затриманий без ухвали слідчого судді, суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Особливості затримання окремої категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу.

Кожен має право затримати без ухвали слідчого судді, суду будь-яку особу, крім осіб, зазначених у статтях 482 і 482-2 цього Кодексу:

1) при вчиненні або замаху на вчинення кримінального правопорушення;

2)безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення чи під час безперервного переслідування особи, яка підозрюється у його вчиненні.

Кожен, хто не є уповноваженою службовою особою (особою, якій законом надано право здійснювати затримання) і затримав відповідну особу в порядку, передбаченому частиною другою цієї статті, зобов`язаний негайно доставити її до уповноваженої службової особи або негайно повідомити уповноважену службову особу про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках:

1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення;

2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин;

3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України;

4) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого статтями 255, 255-1, 255-2 Кримінального кодексу України.

Особливості затримання окремої категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу.

Уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, виключно у випадку, якщо підозрюваний не виконав обов`язки, покладені на нього при обранні запобіжного заходу, або не виконав у встановленому порядку вимог щодо внесення коштів як застави та надання документа, що це підтверджує.

Основним доказом винуватості ОСОБА_7 у вчиненому злочині є результати слідчого експерименту, проведеного з ним як з підозрюваним 10.02.2019 року, в ході якого ОСОБА_7 відтворив на місці вчинення злочину обставини та механізм спричинення ним ОСОБА_10 тілесних ушкоджень та показав, що 18.12.2018 року удвох з ОСОБА_10 за місцем мешкання останнього вживали спиртні напої, після чого у них виник конфлікт в ході якого він задушив ОСОБА_10 мотузкою (а.п.115-124 том 1).
Разом з цим, як правильно встановив суд першої інстанцій, на момент проведення слідчого експерименту ОСОБА_7 був незаконно затриманий без ухвали слідчого судді та не набув статусу підозрюваного, тому результати цієї слідчої дії є недопустимий доказом у провадженні.
Так, відповідно до ст. 42 ч. 1 КПК України підозрюваним є особа:

1)якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру,

2)яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення,

3)щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 був затриманий в порядку п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України 10.01.2019 року о 16.55 год. по підозрі у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_10 , про що складено протокол затримання (а.п.114 том 1) - якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин;
З наведених вище положень ст.ст. 207, 208 КПК України, затримати особу через певний час після вчинення злочину уповноважена особа може виключно на підставі ухвали суду про дозвіл на затримання. Жодного іншого механізму чинний КПК не передбачає.
У свою чергу, відсутність передбачених КПК України підстав для затримання особи є однією з ознак вчинення незаконного затримання.
Як обґрунтовано встановив суд, труп ОСОБА_10 за повідомленням ОСОБА_11 виявлено працівниками поліції під час огляду місця події 02.01.2019 року, затримання ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК відбулося 10.01.2019 року, тобто не безпосередньо після вчинення злочину.

Таким чином, під час затримання ОСОБА_7 були відсутні підстави, передбачені пунктами 1, 2 частини першої статті 208 КПК України, що дають можливість провести затримання особи без спеціального на те дозволу, тому затримання обґрунтовано визнано судом незаконним через відсутність таких умов як «безпосередньо після вчинення злочину» і «…щойно вчинила злочин».

Відповідно до ч. 1, п. 1, 3 ч. 2, 4 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; порушення права особи на захист;

Докази повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

Таким чином, доказ результати слідчого експерименту з ОСОБА_7 , що отриманий з істотним порушенням прав та свобод підозрюваного внаслідок його незаконного затримання тобто проведений з особою, яка у встановленому законом порядку не набула статусу підозрюваного обґрунтовано визнано судом недопустимим.

Посилання прокурора на той факт, що затримання слідчому судді стороною захисту не оскаржувалось не спростовує висновків суду про незаконність затримання ОСОБА_7 .

Зважаючи на те, що повідомлення про підозру вручено ОСОБА_7 11.02.2019 року (а.п. 5 том 1), саме з цієї дати в даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 набув статусу підозрюваного, отже проведення з ним слідчого експерименту до цього часу є незаконним.

В зв`язку з цим, апеляційним судом не приймаються до уваги доводи скарги про проведення експерименту за участю ОСОБА_7 , його захисника, понятих, які не вносили до протоколу зауважень, оскільки вказана слідча дія від самого початку була незаконною. З цієї ж підстави суд не приймає до уваги доводи про неповноту судового розгляду через відмову у клопотанні прокурора про перегляд відеозапису слідчого експерименту.

Решта поданих прокурором та досліджених судом доказів, зокрема показання свідка ОСОБА_11 , протокол огляду місця події, висновок судово-медичної експертизи та роз`яснення судового експерта ОСОБА_12 лише доводять факт смерті ОСОБА_10 , проте не доводять причетність до цієї смерті обвинуваченого ОСОБА_7 та самі по собі, за відсутності інших належних доказів не є достатніми доказами для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину.

Доводи апелянта про безпідставне неврахування судом пояснень ОСОБА_7 , даних при проходженні ним судово - психіатричної експертизи 15.03.2019 рокупро визнання вини у вчиненні злочину є неприйнятними, оскільки ці пояснення не підтверджені обвинуваченим в ході його безпосереднього допиту судом та іншим допустимими доказами.

За таких обставин, оцінивши кожний доказ у кримінальному провадженні згідно з вимогами ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України належними, достатніми та допустимими доказами, та на законних підставах виправдав його у вчиненні злочину.
При цьому, висловлене в апеляційній скарзі клопотання прокурора про повторне дослідження всіх зібраних у справі доказів в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України взагалі не містить будь-якого обґрунтування.

Так, згідно з ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з буквального тлумачення вказаної норми процесуального закону сам по собі факт незгоди сторони із рішенням суду першої інстанції та подачі на вирок апеляційної скарги із вимогою про його скасування не зобов`язує суд апеляційної інстанції повторно здійснювати судовий розгляд у повному обсязі, оскільки це є порушенням принципу інстанційності судової системи.

За змістом ч. 3 ст. 404 КПК повторне дослідження апеляційним судом доказів відбувається лише у разі дослідження таких доказів з порушенням вимог КПК або не повністю

При цьому, учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й навести, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.

Судом першої інстанції з дотриманням принципу безпосередності досліджено всі докази, на які прокурор у апеляційні скарзі. Прокурор брав участь в дослідженні цих доказів, про наявність порушень при дослідженні цих доказів не заявляв.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що клопотання зумовлено незгодою сторони обвинувачення з юридичною оцінкою судом вказаних доказів, що відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК не є підставою для їх повторного дослідження апеляційним судом.

Істотних порушень КПК, які б стали підставою для зміни або скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.03.2020 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: три підписи