Ухвала
Іменем України
29 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 461/4357/20
провадження № 51- 4034 ск20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу судді Львівського апеляційного суду від 26 березня 2021 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 26 січня 2021 року,
встановив:
У касаційній скарзі ОСОБА_4 ставить питання про перегляд зазначеної ухвали судді апеляційного суду в касаційному порядку у зв`язку з істотними порушеннями норм Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), просить скасувати ухвалу судді апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Скаргу просить розглянути без його участі.
Із матеріалів провадження за скаргою вбачається, що слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ухвалою від 26 січня 2021 року, керуючись положеннями ст.534 КПК, відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_4 щодо невиконання посадовими особами Львівської обласної прокуратури ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 01 червня 2020 року, якою частково задоволено скаргу ОСОБА_4 та зобов`язано посадових осіб Львівської обласної прокуратури вчинити дії, передбачені ст. 214 КПК, за результатами розгляду заяви від 05 травня 2020 року ОСОБА_5 .
Ухвалою судді Львівського апеляційного суду від 26 березня 2021 року, на підставі ч.4 ст. 399 КПК, відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на зазначену ухвалу слідчого судді.
ОСОБА_6 , не погодившись із рішенням судді апеляційного суду, звернувся із вказаною скаргою, яку просить задовольнити. При цьому посилається на необґрунтованість і невмотивованість судового рішення з огляду на недотримання вимог ст. 21, ч.2 ст. 56, ч. 5 ст. 534 КПК, статей 8, 55, 124, 129 Конституції України, статей 6, 13, 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та не врахування висновків, зазначених у рішенні Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11- рп/2007. Вважає, що суддею апеляційного суду порушено його право в доступі до правосуддя, та ухвала судді апеляційного суду є предметом перегляду в касаційному порядку, та що судові рішення є такими, що перешкоджають подальшому кримінальному провадженню за № 461/4357/20.

Суд, перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Згідно із положеннями ч.3 ст.392 КПК, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Частиною 3ст. 307 КПК передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову в задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження, про скасування повідомлення про підозру чи відмову в задоволенні скарги на повідомлення про підозру.
Положеннями частин 1 і 2 ст. 309 КПК визначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування, до числа яких ухвала слідчого судді про відмову у задоволенні заяви щодо невиконання судового рішення (ухвали слідчого судді) уповноваженими особами відповідного органу прокуратури не відноситься. Оскарження таких рішень в апеляційному порядку також не передбаченоположеннями ст.534 КПК.
Суддею апеляційної інстанції не встановлено наявність підстав для оскарження ухвали слідчого судді, передбачених положеннями ст.309 КПК, і у касаційній скарзі переконливих доводів про їх наявність також не зазначено.
З урахуванням наведеного, суддя апеляційного суду обґрунтовано звернув увагу на те, що зазначеними нормами чинного КПК передбачений вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.
Питання про оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування чітко врегульовані вищезазначеними спеціальними нормами чинного КПК.
Суддя апеляційного суду, розглянувши матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та врахувавши положення ст. 309, ч.3 ст. 392 КПК, обґрунтованодійшов висновку про те, що зазначеними нормами чинного КПК не передбачено окреме оскарження в апеляційному порядку ухвал слідчого судді про відмову у задоволенні заяви щодо невиконання судового рішення (ухвали слідчого судді) уповноваженими особами відповідного органу прокуратури.

У силу ч.4 ст.399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Отже, суддя апеляційного суду, встановивши, що ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає і, відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону. У зв`язку з чим, посилання у касаційній скарзі на рішення Конституційного Суду України в цілому не спростовують правильність висновків, наведених в ухвалі судді апеляційної інстанції.
Крім того, згідно із положеннями ч.5 ст. 534 КПК процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено цим КПК.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (Рішення у справі "Скорик проти України" від 08 січня 2008 року).

За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя і порушенням конституційних прав, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу судді Львівського апеляційного суду від 26 березня 2021 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 26 січня 2021 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3