Дата документу 13.05.2021 Справа № 937/8986/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №937/8986/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/864/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 березня 2021 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополь Запорізької області, громадянина України, який має середню освіту, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого;

обвинуваченогоу вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст.187, ч.1 ст.263 КК України,

у кримінальному провадженні №937/8986/20 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

за участю захисника - адвоката ОСОБА_8 в режимі відеоконференції,
обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відео конференції з приміщенням ДУ «Софіївська виправна колонія (№55)».

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 березня 2021 року, якою клопотання прокурора ОСОБА_9 про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, починаючи з 25 березня 2021 року по 23 травня 2021 року включно, задоволене.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п.1,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, і тим, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти наявним ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вказану ухвалу суду першої інстанції скасувати, застосувати щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування своєї скарги зазначає, що за станом свого здоров`я він є особою з інвалідністю, яка не представляє собою ніякої небезпеки для суспільства.
Він проживає разом зі своєю матір`ю та донькою, 2005 року народження, опікуном якої він є.
Судом першої інстанції судове засідання, під час якого вирішувалось питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, проведено в режимі відео конференції, хоча він проти цього заперечував з причини поганого Інтернет - зв`язку, тому належним чином висловити свої доводи та довести свою невинуватість не зміг.
Крім того, суд першої інстанції не з`ясував, чи отримував він пам`ятку про свої права та обов`язки.

Згідно з ухвалою суду, прокурор ОСОБА_9 заявила клопотання про продовження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обраних під час досудового розслідування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що обставини, які стали підставою для застосування щодо обвинувачених вказаного запобіжного заходу не змінилися, ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, існують.

Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , їх захисники - адвокати ОСОБА_10 , ОСОБА_8 проти заявленого прокурором клопотання заперечували, посилаючись на відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КК України, просили застосувати більш м`який запобіжний захід.

Прокурор для розгляду матеріалів оскарження ухвали до суду апеляційної інстанції не з`явився, про день, час та місце розгляду провадження повідомлявся належним чином, будь-яких клопотань не надав.
Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь прокурора при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказану апеляційну скаргу без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника на підтримання апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством, а доводи сторони захисту про протилежне є непереконливими та суперечать змісту самого клопотання.
Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, думка прокурора, іншого обвинуваченого, його захисника та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
Із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, які є тяжкими та особливо тяжким злочином.
На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.
Такими ризиками є: ризик переховування від суду, ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.
З наявних матеріалів та оскаржуваної ухвали убачається, що суд врахував особу обвинуваченого та тяжкість кримінальних правопорушень, в яких останній обвинувачується, а також те, що ОСОБА_6 обвинувачується у злочинах, вчинених через невеликий проміжок часу - 7 місяців, після того, як він звільнився з місць позбавлення волі, епізоди, які йому інкримінують, вчинені протягом 2 днів 04 вересня 2020 року, 06 вересня 2020 року.
Отже, задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З врахуванням викладеного, фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних кримінальних правопорушень, не працює, міцних соціальних зв`язків не має, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики не зменшились, та інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доводи апелянта про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, не є переконливими, ці доводи були перевірені судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі.
Щодо доводів апелянта про те, що він має міцні соціальні зв`язки, в нього на утриманні перебуває малолітня дитина, об`єктивно нічим не підтверджені та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Порушень прав обвинуваченого ОСОБА_6 при розгляді клопотання з наявних матеріалів не вбачається. Обвинувачений та його захисник були присутні при розгляді клопотання, висловили свої заперечення проти доводів клопотання, а в подальшому обвинувачений звернувся з апеляційною скаргою на судове рішення, прийняте за наслідками розгляду цього клопотання.
Крім того, як убачається з відповіді на запит апеляційного суду начальника Філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» ОСОБА_11 , рекомендовано провести чергове судове засідання в режимі відео конференції через контрольований прийом ОСОБА_6 (який страждає на певну хворобу) прийому певних медичних препаратів. Окрім того, зазначено, що загальний стан здоров`я ОСОБА_6 станом на 13 квітня 2021 року задовільний.
Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування вказаної ухали суду, при апеляційному її перегляді не встановлено.
Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 березня 2021 року, якою клопотання прокурора ОСОБА_9 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб до обвинуваченого ОСОБА_6 , починаючи з 25 березня 2021 року по 23 травня 2021 року включно, задоволене, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4