Справа № 450/2660/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/322/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
про повернення апеляційної скарги

21 квітня 2021 року м. Львів

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду ОСОБА_2 , вирішуючи питання прийняття апеляційної скарги законного представника малолітньої дитини ОСОБА_3 ОСОБА_4 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 листопада 2020 року відносно ОСОБА_5 ,

встановила:

вищевказаним вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у предявленому йому обвинуваченні ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавлення права керувати всіма видами транспорту строком на 3 роки.
Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки.
Зобов`язано засудженого ОСОБА_5 відповідно до ст.76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Зараховано в строк призначеного покарання строк перебування ОСОБА_5 під вартою з 06.07.2020 року по 08.09.2020 року, а саме 2 місяці 2 дні позбавлення волі.

Вирішено питання з внесеною заставою, накладеним арештом, процесуальними витратами та речовими доказами.

Не погоджуючись із даним вироком, ОСОБА_6 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу.

Перевіривши подану апеляційну скаргу та матеріали судового провадження, вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з огляду на таке.

Статтею 393 КПК України чітко визначено перелік осіб, які мають право подати апеляційну скаргу.

Так, крім інших, згідно з пунктами 1-7 ч. 1 ст. 393 КПК України апеляційну скаргу мають право подати: обвинувачений, стосовно якого ухвалено обвинувальний вирок, його законний представник чи захисник - в частині, що стосується інтересів обвинуваченого; обвинувачений, стосовно якого ухвалено виправдувальний вирок, його законний представник чи захисник - в частині мотивів і підстав виправдання; підозрюваний, обвинувачений, його законний представник чи захисник; законний представник, захисник неповнолітнього чи сам неповнолітній, щодо якого вирішувалося питання про застосування примусового заходу виховного характеру, - в частині, що стосується інтересів неповнолітнього; законний представник та захисник особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру; прокурор; потерпілий або його законний представник чи представник - у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

Статтею 24 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Право особи на апеляційне оскарження спрямовано насамперед на реалізацію гарантованого ст. 6 Конвенції права на справедливий суд. Забезпечення такого права є однією з важливих гарантій ухвалення правосудного рішення у кримінальному провадженні.

Поряд із тим, у своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним, воно може бути піддано допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. При цьому право доступу до суду не може бути обмеженим таким чином чи такою мірою, що саму суть права буде зведено нанівець.

Конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізовано, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження. При вирішенні питання, чи є підстави для оскарження рішення суду першої інстанції до суду вищого рівня певною особою, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді, ключовим є з`ясування, чи насправді це рішення стосується інтересів конкретної особи.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у Справа № 439/397/17, поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий - це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода (або існує безпосередня загроза її заподіяння).

Поняття «потерпілий» у кримінальному праві не має законодавчої дефініції.

Натомість, поняття «потерпілий» визначено кримінально-процесуальним законодавством, зокрема в силу ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальномупровадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Поняття «потерпілий» у кримінально-правовому значенні є первинним щодо його розуміння в кримінальному процесі, оскільки в кримінальному праві потерпілий з`являється об`єктивно, в результаті вчинення проти нього кримінального правопорушення.

Процесуальними умовами появи потерпілого як учасника кримінального провадження є необхідність подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, надання згоди на визнання потерпілим (у разі, якщо така заява ним не подавалась) або подання заяви про залучення до провадження як потерпілого.

У ч. 2 ст. 55 КПК України визначається момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасникакримінального провадження, а саме права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

На відміну від цього у кримінально-правовому розумінні особа стає потерпілою вже з моменту вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

Таким чином, потерпілий в кримінально-правовому розумінні як жертва посягання з`являється вже з моменту вчинення цього посягання, незалежно від того, чи закріплений (юридично легалізований) такий статус процесуально.

Водночас у частині 6 статті 55 КПК України передбачено так зване правонаступництво у кримінальному провадженні. Згідно з положеннями цієї норми, якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням потерпілими може бути визнано кілька осіб.

Таким чином, чинний КПК України передбачає юридичну фікцію, відповідно до якої інша особа визнається власне потерпілим, хоча їй безпосередньо не заподіяна шкода в результаті вчинення кримінального правопорушення. Водночас КПК України закріплює перехід до такої особи не тільки прав потерпілого, а й перехід самого процесуального статусу потерпілого.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в результаті вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме порушення ним Правил дорожнього руху, зокрема, пасажир автомобіля «AUDI S6», р. н. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 отримав поєднану тупу травму тіла, яка включає закриту черепно-хребтово-спиномозкову травму, закриту травму грудної клітки та її органів, що призвело до гострої легеневої недостатності, набряку легень та головного мозку, що були причиною смерті останнього.

Подаючи апеляційну скаргу в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_4 покликається на те, що є матір`ю ОСОБА_3 , який є сином загиблого наслідок протиправних дій ОСОБА_5 ОСОБА_7 . Окрім цього, ОСОБА_4 звертає увагу на те, що до матеріалів справи долучено її нотаріально посвідчену заяву від 18 липня 2020 року, яку вона до Пустомитівського районного суду Львівської області не надавала та яку на час судового слідства, що було розпочате 04 вересня 2020 року, не підтримувала.

Водночас, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у порядку ч.6 ст.55 КПК України потерпілими у даному провадженні визнано рідну сестру загиблого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , яка була присутня під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Поряд з тим, матеріали кримінального провадження не містять відомостей про подання ОСОБА_4 заяви про залучення її чи її сина до провадження як потерпілих під час досудового розслідування або судового розгляду, чи подачі нею цивільного позову. Водночас, долучена до матеріалів провадження нотаріально завірена копія заяви ОСОБА_4 про відсутність претензій до ОСОБА_5 від 18 липня 2020 року (а.с.п.126) свідчить про те, що останній було відомо про наявність відносно ОСОБА_5 кримінального провадження ще до моменту скерування обвинувального акта до суду першої інстанції.

З огляду на наведене, ОСОБА_3 , в інтересах якого діє його законний представник матір ОСОБА_4 , не є стороною кримінального провадження №0000532 у розумінні п.19 ч.1 ст.3, ч.6 ст.55 КПК України, оскаржуваний вирок не стосується інтересів останнього, та згідно з ч.4 ст.394 КПК України такий не є суб`єктом права на апеляційне оскарження вироку суду щодо ОСОБА_5 , відтак апеляційна скарга у відповідності до п.2 ч.3 ст.399 КПК України підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України,

постановила:

апеляційну скаргу законного представника малолітньої дитини ОСОБА_3 ОСОБА_4 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 листопада 2020 року відносно ОСОБА_5 повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами невідкладно повернути ОСОБА_4 .

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня отримання її копії.

Суддя Львівського апеляційного суду ОСОБА_2