Номер провадження: 11-кп/813/1301/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 05 березня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000528 від 09 лютого 2019 року, відносно

ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Іллічівськ (на теперішній час м. Чорноморськ) Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, який має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, непрацевлаштованого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини,

встановлені судом першої інстанції.

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 05 березня 2021 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на строк три роки та покладено обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 в частині стягнення з ОСОБА_8 матеріальної шкоди у розмірі 88 758 гривень 40 копійок та стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 2 700 гривень залишено без задоволення.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 в частині стягнення з ОСОБА_8 моральної шкоди у розмірі 110 000 гривень задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 55 000 гривень.

Також оскарженим вироком вирішено питання про долю речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Оскарженим вироком встановлено, що 08 лютого 2019 року, приблизно о 22 годині 30 хвилин, обвинувачений ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом "Opel Vectra" реєстраційний номер НОМЕР_1 за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі, 1, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка здійснювала рух по нерегульованому пішохідному переходу. В результаті дорожньо-транспортної події пішоходу ОСОБА_9 спричиненні тяжкі тілесні ушкодження. Порушення водієм ОСОБА_8 правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням вказаної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій стверджує про невідповідність висновків суду першої інстанції в оскарженому вироку фактичним обставинам кримінального провадження та просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що судом першої інстанції проігноровано клопотання сторони захисту від 27 липня 2020 року про витребування матеріалів досудового розслідування, а саме пояснень, які обвинувачений надав 08 лютого 2019 року одразу після події ДТП (том № 1, а.с. 182), вважає такі пояснення істотними у цьому кримінальному провадженні.

Крім того, апелянт вказує на те, що пояснення свідка ОСОБА_10 , надані ним під час допиту в суді першої інстанції та протокол огляду місця події, який склав ОСОБА_10 , не відповідають подіям та обставинам ДТП, оскільки в ньому зазначені відомості, які не мали місця під час складання такого протоколу, зокрема, потерпілої вже не було на місці ДТП, а сама схема ДТП відображена дзеркально.

Також обвинувачений стверджує про суперечливість висновків експертиз № 19-964/964/966 від 04 березня 2019 року та № 19-2695 від 12 червня 2019 року, оскільки перший висновок вказує на відсутність пошкоджень транспортного засобу ОСОБА_8 , слідів, характерних для утворення контактування з пішоходом, при цьому, другим висновком встановлено, що про проведення другої експертизи обвинуваченого взагалі не попереджали, чим порушили його право на захист, оскільки позбавили останнього на участь в такій процесуальній дії. Апелянт вважає, що ця обставина є підставою для визнання експертного висновку № 19-2695 від 12 червня 2019 року недопустимим доказом.

Крім того, ОСОБА_8 посилається на те, що потерпіла ОСОБА_9 до обставин кримінального провадження вже мала певні захворювання, зокрема, сердечно-судинного характеру, що своїм наслідком становить суперечність наданих нею показів.

Разом з цим, обвинувачений вказує, що він неодноразово надавав фінансову допомогу потерпілій, про що свідчать квитанції, наявні в матеріалах провадження. Зазначає, що загальна сума коштів, передана добровільно, складає приблизно 8746,5 гривень, яку передано частинами сину потерпілої на придбання ОСОБА_9 ліків.

Надалі, ОСОБА_8 вказує на те, що сума моральної шкоди у розмірі 55000 гривень є необґрунтованою з огляду на те, що суд першої інстанції не встановив наявність або відсутність обставин, що підтверджують або спростовують такі вимоги щодо моральної шкоди. Разом з цим, до суду не надано жодних доказів розміру завданої шкоди, зокрема, надані потерпілою квитанції щодо витрат на лікування не можуть бути взяті до уваги та є неналежними, оскільки з таких квитанцій нічого не можливо зрозуміти, вони виглядають як білий аркуш, на деяких з них наявні дописи ручкою, неможливо також звірити куплені ліка та призначення лікаря.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченого та просили задовільнити її у повному обсязі.
Прокурор ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_11 у судовому засіданні апеляційного суду заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просили залишити оскаржений вирок без змін.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь головуючого судді, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до положень ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є:

неповнота судового розгляду;

невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження;

істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;

неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що висновки суд першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, апеляційний суд вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо:

1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду;

2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки;

3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші;

4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Вирок та ухвала підлягають скасуванню чи зміні із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання або застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Разом з тим, дослідженням матеріалів кримінального провадження та змісту оскарженого вироку, апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції дослідив та надав оцінку доказам у кримінальному провадженні, а саме: протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 08 лютого 2019 року, з додатком - схемою ДТП; висновку щодо результатів медичного огляду ОСОБА_8 від 09 лютого 2019 року; постанову про долучення та визнання речових доказів від 11 лютого 2019 року; розписку ОСОБА_8 про отримання на відповідальне зберігання автомобіля марки "Opel Vectra" р/н НОМЕР_1 ; висновок експерта №19-829 від 04 березня 2019 року; висновок експерта №19-964/965/966 від 04 березня 2019 року з фото таблицею; висновок експерта №848 від 07 травня 2019 року; висновок експерта № 19-2695 від 12 червня 2019 року.

З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 08 лютого 2019 року встановлено, що на ділянці дороги за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі між проспектом Небесної Сотні та вул. Ак. Корольова знаходиться пішохідний перехід, позначений дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2, наявне міське електроосвітлення, проїзна частина дороги суха та на ній відсутній сліди гальмування. Крім того, транспортний засіб "Opel Vectra" р/н НОМЕР_2 (PL) на правій частині капоту та передньому правому крилі має сліди стертого брудного покриття.

Висновком медичного огляду ОСОБА_8 від 09 лютого 2019 року встановлено, що у останнього ознак сп`яніння не виявлено.

Висновком експерта №19-829 від 04 березня 2019 року встановлено, що ходова частина, рульове керування та гальмова система транспортного засобу "Opel Vectra" р/н НОМЕР_2 (PL) до моменту ДТП перебувала в працездатному стані й забезпечувала водієві технічну можливість рухатись та утримувати автомобіль у будь-якому обраному ним напрямку, здійснювати гальмування з відомою йому ефективністю.

Висновком експерта №19-964/965/966 від 04 березня 2019 року та фото таблицею до нього встановлено, що на місці ДТП відсутні будь-які критерії, що характеризують положення пішохода і автомобіля на проїзні частині дороги в момент їх контактної взаємодії, установити координати місця наїзду та швидкість руху транспортного засобу "Opel Vectra" р/н НОМЕР_1 не представляється можливим у розглянутому випадку. На транспортному засобі "Opel Vectra" р/н НОМЕР_1 будь-яких ушкоджень та слідів, утворення яких було характерним для утворення при контактуванні цього автомобіля з тілом людини (з пішоходом), по типу наїзду, не встановлено.

Висновком експерта № 848 від 07 травня 2019 року встановлено, що наявні та виявлені у потерпілої ОСОБА_9 тілесні ушкодження відносять до категорій тяжких та легких тілесних ушкоджень, які спричинені дією тупих твердих предметів, якими могли бути частини кузова легкового автомобіля та дорожнє покриття в умовах ДТП, вказані тілесні ушкодження могли бути спричинені 08 лютого 2019 року.

Висновком експерта № 19-2695 від 12 червня 2019 року встановлено, що водій транспортного засобу "Opel Vectra" р/н НОМЕР_1 в розглянутих умовах мав технічну можливість виконати вимоги п.18.1 ПДР та запобігти наїзду на пішохода. Фактичні дії водія транспортного засобу "Opel Vectra" р/н НОМЕР_1 перебувають у причинному зв`язку з настанням події.

Також апеляційним судом встановлено, що під час судового розгляду даного кримінального провадження допитано свідка ОСОБА_10 , потерпілу ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_10 надав суду першої інстанції показання про те, що 08 лютого 2019 він проводив огляд місця події, за результатами якого складено відповідний протокол, в якому свідок ОСОБА_10 допустив технічну помилку, а саме відобразив дзеркально напрямок руху пішохода. Свідок додав, що вірним є рух пішохода з ліва на право відносно транспортного засобу "Opel Vectra" р/н НОМЕР_1 . Також пояснив, що потерпіла ОСОБА_9 не рухалась, коли він прибув на місце події.

Потерпіла ОСОБА_9 під час судового розгляду показала, що 08 лютого 2019 року, приблизно о 22 годині, вона переходила дорогу по пішохідному переходу за адресою: м. Одеса, Інглезі. Вона побачила транспортний засіб ОСОБА_8 , який рухався зі сторони проспекту Небесної Сотні у напрямку вул. Ак. Корольова на великій швидкості. Потерпіла розуміла, що вона знаходиться на пішохідному переході, більшу частину якого вона вже пройшла, та встигає перейти дорогу.

Обвинувачений ОСОБА_8 надав суду першої інстанції покази наступного змісту: він підробляє у таксі та часто проїжджає по вул. Інглезі у м. Одесі, знає про існування по цій вулиці нерегульованого пішохідного переходу. 08 лютого 2019 року, приблизно о 22 годині 30 хвилин, він рухався за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі у напрямку вул. Ак. Корольова, на своєму транспортному засобі "Opel Vectra" р/н НОМЕР_1 з приблизною швидкістю 40 км/год. Продовжуючи свій рух, водій ОСОБА_8 на нерегульованому пішохідному переході, який не був освітлений, побачив жінку, яка швидко вийшла на цей перехід. З метою уникнення зіткнення, ОСОБА_8 різко направив транспортний засіб наліво, потім намагався вирівняти автомобіль. Після цього він зупинився та вийшов з свого транспортного засобу, побачив жінку, яка лежить на проїзній частині, перебувала у свідомості. Надалі ОСОБА_8 викликав поліціє та швидку допомогу, транспортний засіб не пересував.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи обвинуваченого ОСОБА_12 про невідповідність висновків суду першої інстанції показанням свідка ОСОБА_10 та протоколу огляду місця події, який склав ОСОБА_10 , оскільки за змістом оскарженого вироку встановлено, що Київський районним суд м. Одеси дослідив протокол місця події від 08 лютого 2019 року, надав належну оцінку показанням свідка ОСОБА_10 , безпосередньо допитаного у судовому засіданні від 17 червня 2020 року, а також враховував факт того, що при складені протоколу огляду місця події свідок спілкувався з самим водієм ОСОБА_8 , який керував транспортним засобом та, відповідно, свідок сприймав події з точки зору знаходження саме ОСОБА_8 під час обставин ДТП, що пояснює дзеркальне відображення відомостей у вказаному протоколі.

Одночасно, апеляційний суд враховує обставину того, що в судовому засіданні апеляційного суду та під час судового розгляду в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_8 підтвердив, що дійсно рухався по вул. Інглезі в той час, коли пішохід (потерпіла) переходила вулицю по пішохідному переходу, проте обвинувачений не побачив її із-за стовпа.

За результатами ретельної перевірки матеріалів кримінального провадження та змісту вироку суду першої інстанції апеляційний суд дійшов обґрунтованого переконання про те, що покази, які суд першої інстанції отримав безпосередньо від свідка, потерпілої та обвинуваченого у судових засіданнях, містять беззаперечні підстави для висновку про наявність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Крім того, апеляційним судом не встановлено підстав вважати, що суд першої інстанції не врахував певних показів чи надав перевагу таким показам.

Водночас, докази, на підставі яких суд першої інстанції постановив оскаржений вирок, є належними та допустимими, такими, які є достатніми та в своїй сукупності підтверджують обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та винуватість ОСОБА_8 у вчиненні цього злочину.

При цьому, твердження апелянта про те, що суд першої інстанції проігнорував його клопотання про витребування пояснень ОСОБА_8 , які останній надав після обставин ДТП, та те, що відомості, які містять в цих поясненнях, мають істотне значення для встановлення фактичних обставин кримінального провадження, апеляційний суд вважає необґрунтованими та такими, які не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, апеляційна скарга в цій частині задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Положеннями ч.4 ст.95 КПК України регламентовано, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

За приписами ч.8 цієї статті вбачається, що пояснення не є джерелом доказів.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що Київський районний суд м. Одеси діяв в межах своїх повноважень та на підставі вимог кримінального процесуального закону, клопотання обвинуваченого про витребування зазначених пояснень було безпідставним.

Також не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 про недопустимість експертного висновку №19-2695 від 12 червня 2019 року та обставини того, що цей висновок суперечить висновку № 19-964/964/966 від 04 березня 2019 року.

На підтримку таких доводів обвинувачений вказує на те, що експертизу №19-2695 від 12 червня 2019 року проведено за його відсутності, чим порушено право ОСОБА_8 на захист.

При цьому, ОСОБА_8 не вважав порушенням проведення експертного дослідження № 19-964/964/966 від 04 березня 2019 року за його відсутності.

Відповідно до п.3 ч.1, ч.2 ст.87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, порушення права особи на захист.

Дійсно, п.7 ст.4 Закону України «Про судову експертизу» встановлено, що незалежність судового експерта та правильність його висновку забезпечуються присутністю учасників процесу в передбачених законом випадках під час проведення судової експертизи.

При цьому, положеннями п.4.12 Інструкції «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень» передбачено зміст висновку експерта, зокрема, такий може містити відомості про осіб та підстави перебування осіб, які були присутні під час проведення досліджень.

Разом з цим, дослідженням матеріалів провадження встановлено, що експертне дослідження №19-2695 від 12 червня 2019 року проводилось та ґрунтувалось виключно на матеріалах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000528.

Також апеляційний суд звертає увагу на положення ст.242 КПК України, якими встановлено, що експертне дослідження проводиться тільки щодо тих обставин, що мають значення у кримінальному провадженні та розгляд яких потребує спеціальних знань.

Водночас, враховуючи, що вихідними даними для проведення експертизи являлись вже зібрані матеріали кримінального провадження, а перелік питань, наданих експерту, встановлений ухвалою слідчого судді, тобто зміні не підлягав, апеляційний суд дійшов висновку про те, що присутність учасників кримінального провадження при проведенні вказаного експертного дослідження не була обов`язковою, відповідно, відсутні підстави залучення учасників кримінального провадження.

Таким чином, відсутні підстави для визнання вказаного доказу недопустимим, оскільки право на участь обвинуваченого при проведенні експертного дослідження не виникало, чим і не порушено його право на захист, відтак, апеляційна скарга обвинуваченого в цій частині свого підтвердження під час апеляційного розгляду не знайшла, задоволенню не підлягає.

Крім того, посилання обвинуваченого про суперечність висновків № 19-964/964/966 від 04 березня 2019 року та №19-2695 від 12 червня 2019 року, апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки вказані дослідження проведено за відмінними критеріями, на вирішення експертиз поставлені різні питання, тобто недоцільним є порівняння одного доказу з іншим.

Апеляційний суд звертає увагу, що обвинувачений в апеляційній скарзі та безпосередньо у судовому засіданні апеляційного суду вказував на факт фінансової допомоги потерпілій ОСОБА_9 , що, у свою чергу, дає підстави стверджувати про визнання ОСОБА_8 фактичних обставин кримінального провадження.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що твердження апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Що стосується доводів апеляційної скарги про необґрунтоване часткове задоволення судом першої інстанції цивільного позову потерпілої та підстав прийняття такого рішення.

Відповідно до ч.1,5 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства

Згідно з ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; моральна шкода відшкодовується грішми; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо достатності підстав для задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 частково, в частині задоволення вимог цивільного позову щодо відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 55 000 гривень, оскільки виходячи з встановлених у кримінальному провадженні фактичних обставин щодо завданих неправомірними діями ОСОБА_8 потерпілій тілесних ушкоджень, її тривалого лікування та відповідних моральних страждань, такий розмір моральної шкоди відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності, а також принципу співмірності.

Разом з цим, апеляційний суд вважає недоцільним досліджувати доводи обвинуваченого щодо відсутності підстав для задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 в частині відшкодування матеріальної шкоди, зважаючи на те, що судом першої інстанції такі вимоги потерпілої залишено без задоволення, а іншими учасниками кримінального провадження вказане питання не оскаржується.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов остаточного висновку про те, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, оскаржуваний вирок Київського районного суду м. Одеси від 05 березня 2021 року належить залишити без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 411, 418, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 05 березня 2021 року, яким ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000528 від 09 лютого 2019 року залишити без змін.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3