Справа №308/7178/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3308/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
Іменем України

27 липня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю:

захисника ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ «Київський слідчий ізолятор» апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , до 28 серпня 2021 року включно,

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебувають матеріали кримінального провадження №0000197 від 11 липня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ст.348 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.28 ст.348, ч.2 ст.357 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.06.2021 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , до 28 серпня 2021 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вказана ухвала є необґрунтованою та незаконною, вважає, що суд формально продовжив ОСОБА_7 строк тримання під вартою, не врахувавши належним чином значного зменшення ймовірних ризиків невиконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. Зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що на даний час в зв`язку із завершенням досудового розслідування, перебуванням справи у розгляді суду, ризики ймовірного невиконання підзахисним своїх обов`язків значно зменшились. Також зазначає, що під час судового розгляду вже було допитано єдиного потерпілого, тому вплинути на його покази вже не може, також прокурором долучено весь обсяг доказів у справі. Вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги той факт, що після вчиненої події, яка була зареєстрована в ЄРДР 11.07.2019 року, ОСОБА_7 не переховувався від органів слідства, а вів звичайний спосіб життя, окрім того, він не просто знав про вчинення злочину, він як оперативний співробітник розслідував його.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та звільнити ОСОБА_8 з під варти в залі суду.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що винесена ухвала судом є необґрунтованою та винесеною з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим піддягає скасуванню. Вважає, що до клопотання прокурора не було додано жодного доказу того, що ризики встановлені раніше, продовжують існувати, а також що з`явились нові ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Також вважає, що підозра обвинуваченому є нічим необгрунтованою, оскільки в справі, на його думку, не має належних та допустимих доказів. Крім того, захисник вважає, що невизначення розміру застави суперечить вимогам КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та та постановити нову, якою обрати йому запобіжний захід у виді застави.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвала є необгрунтованою та незаконною. Вважає, що суд формально продовжив строк тримання під вартою, не врахувавши належним чином зменшення ймовірних ризиків. Зазначає, що він не вчиняв жодних дій, які б свідчили про намір переховуватись від слідства чи суду. Також зазначає, що має міцні соціальні зв`язки, батьків літьнього віку, одружений, має малолітню дитину та характеризується позитивно за місцем проживання.

Заслухавши думки обвинувачених та захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційні скарги, перевіривши матеріали та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Як вбачається зі ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч. 3 ст.331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Перевіряючи відповідно до ст. 331 КПК України підстави доцільності продовження строків тримання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 під вартою, не вирішуючи наперед питання доведеності вини обвинувачених, місцевий суд врахував конкретні обставини кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які утворюють сукупність нетяжкого, тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за один з яких, зокрема, передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, міру покарання, яка може бути призначена обвинуваченим у разі доведення їх винуватості, та дійшов до обгрунтованого висновку про існування наступних ризиків, а саме: можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжити кримінальне правопорушення.

При цьому судом першої інстанції враховано, що у контексті наявності ризику незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні враховується, що ОСОБА_8 обвинувачується в іншому кримінальному провадженні у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 345 КК України, а саме у погрозі вбивством слідчому ОСОБА_10 у цьому кримінальному провадженні, що на думку колегії суддів свідчить про високу ймовірність наявності вказаного ризику для обвинуваченого ОСОБА_8 .

Також, розглядаючи питання про існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, судом враховано, що у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_7 обвинувачується у викраденні, умисному знищенні та пошкодженні особливо важливих офіційних документів, які знаходились у матеріалах кримінального провадження №0000197.

З`ясовуючи питання щодо наявності ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , та чи переважають ці ризики над характеризуючими даними щодо осіб обвинувачених, суд першої інстанції врахував, те, що ризиком є подія або дія, яка може настати або вчинитися з високим ступенем ймовірності, вірогідність яких має оцінюватись у сукупності з обґрунтованістю підозри та вагомістю доказів на її підтвердження, мірою покарання, яка загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у вчиненні інкримінованого діяння.

Так, висунення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 кожному окремо обвинувачення у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, фактичні обставини за яких їм інкримінується вчинення цих правопорушень та наслідки їх вчинення, міра покарання, яка загрожує кожному з них у разі визнання винуватими у скоєнні цих кримінальних правопорушень, у сукупності свідчить про високий ступінь ймовірності обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 переховуватись від суду у разі застосування до кожного більш м`якого запобіжного заходу.

А тому, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що застосування до кожного обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не зможе запобігти вказаним ризикам.

Крім того, характеризуючі дані обвинуваченого ОСОБА_8 , перебування його у шлюбі, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, постійного місця проживання, його активна громадська діяльність, не переважають можливих ризиків неправомірної його поведінки. Також, на переконання колегії суддів, характеризуючі дані обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме обіймання посади оперуповноваженого Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на час вчинення інкримінованих злочинів, його молодий вік, а також наявність постійного місця проживання не переважають можливих ризиків його неправомірної поведінки.

Крім того, судом першої інстанції, при вирішенні питання щодо необхідності продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, також враховано вік та стан здоров`я кожного з обвинувачених, відомості щодо соціальних та сімейних зв`язків.

Як вбачається з матеріалів справи та оскаржуваного рішення, об`єктивних даних, які б безперечно свідчили про неможливість перебування ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в умовах тримання під вартою відсутні.

Обставини, які зазначені в апеляційних скаргах, не можуть бути підставою для скасування ОСОБА_8 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки вони не виключають наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд взяв до уваги особи обвинувачених, тяжкість вчинених злочинів, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та правильно прийшов до переконання, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у ст.177 КПК України, та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Висновок, викладений в оскаржуваній ухвалі щодо наявності підстав для продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону, а при розгляді питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд не порушив вимог кримінального процесуального закону.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Посилання в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 щодо відсутності обґрунтованої підозри про вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 кримінальних правопорушень є необгрунтованими, виходячи з наступного.

Враховуючи те, що КПК України не містить визначення обґрунтованої підозри, за роз`ясненням вказаного поняття слід звернутися до практики ЄСПЛ. За загальною практикою Європейського суду з прав людини, що склалась з рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30.08.1990 року, п. 32, Series А, № 182, термін «обґрунтована підозра» у вчиненні правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. У справі «Ердагоз проти Туреччини» висловлено позицію, що факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тим, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи.

Отже, колегія суддів, не вдаючись у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 дій, вважає, що відповідно до змісту обвинувального акту, всупереч доводам апеляційних скарг, пред`явлене ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачення обґрунтоване викладеними в обвинувальному акті фактами та інформацією, які у своїй сукупності здатні переконати пересічного об`єктивного спостерігача у тому, що обвинувачені можуть бути причетні до вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень.

Питання ж про допустимість, належність та достатність доказів сторони обвинувачення повинно вирішуватись судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті.

Посилання в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 щодо необґрунтованого незастосування судом першої інстанції застави при продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на переконання колегії суддів є неспроможним, оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні, в тому числі, особливо тяжкого злочину, метою якого, згідно обвинувачення було позбавлення життя людини, а тому суд, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, в даному випадку, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

Доводів на спростування вищевказаних висновків суду першої інстанції ні обвинуваченими, ні захисником не наведено, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг та вважає за необхідне залишити оскаржуване рішення без змін.

Керуючись положеннями ст.ст. 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , до 28 серпня 2021 року включно залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Суддя Суддя