Справа № 761/9662/21
Провадження № 1-кс/761/6253/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши в приміщені суду клопотання Прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000915, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.03.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
До Шевечнківського районного суду міста Києва 15.03.2021 (вх. №21222) звернувся Прокурор Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000915, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.03.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України.

Своє клопотання прокурор обґрунтовував тим, що Шевченківським УП ГУНП в м.Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № №0000915, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.03.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України.

12 - 13 березня 2021 року з метою виявлення та вилучення обладнання для надання послуг азартної гри, встановлені осіб, які відвідують даний заклад з метою азартної гри та забезпечують її функціонування проведено обшук нежитлового приміщення, розташованого по АДРЕСА_1 , обшук проводився на підставі ст.233 КПК України, під час якого було виявлено та вилучено речі та предмети, які були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

У судове засідання прокурор, який входить до складу групи прокурорів, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду клопотання, не з`явився та не повідомив суд про причини свого неприбуття. Разом із цим, відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України його неявка не перешкоджає розгляду клопотання про арешт майна.

Представник власника майна в судове засідання не викликався на підставі приписів ч.2 ст.172 КПК України.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, згідно зі статтями 131 та 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Разом із цим, на переконання слідчого судді, у клопотанні належним чином не доведено той факт, що майно, на яке прокурором планується накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та має значення речових доказів для кримінального провадження №0000915, у зв`язку з чим клопотання про застосування такого обмежувального заходу як арешт майна, перелік якого визнаечно у клопотання, під час проведення обшуку, не підлягає задоволенню.

При цьому, слідчий суддя враховує, що прокурором не надно доказів невідкладного звернення після здійснення невідкладного обушуку до слідчого судді із клопотанням про його проведення.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 98, 131-132, 170-173, 309-310, 392-393, 395, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання Прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000915, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.03.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України залишити без задоволення.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1