Справа № 156/174/21
Номер провадження: 1-кп/156/59/21
У Х В А Л А

13 квітня 2021 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження за № 0000016 від 14.01.2021 року про обвинувачення ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7

в с т а н о в и в :
На розгляді в Іваничівському районному суді Волинської області перебуває обвинувальний акт, складений у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки ризики, визначені п.п.1,3,5 ст. 177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу (спроби переховування обвинуваченого від суду, здійснення обвинуваченим незаконного впливу на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, вчинення інших кримінальних правопорушень), не відпали, а продовжують існувати і на стадії судового провадження. Більш м`який запобіжний захід, аніж взяття під варту, не зможе запобігти і є недостатнім для запобігання ризикам, що продовжують існувати, є виправданим за наявності суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свою провину не визнав та згідно ст. 63 Конституції України відмовився від дачі показань щодо себе.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 заперечив проти продовження запобіжного заходу тримання під вартою та просив обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем свого проживання, оскільки, зі слів захисника, ОСОБА_3 немає наміру ухилятися та переховуватися від суду, має постійне місце проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей, що підтверджується копіями свідоцтва про народження, потерпілі претензій до обвинуваченого не мають, шкода їм повністю відшкодована, крім того ОСОБА_3 хворіє, що підтверджується довідками з лікарняного закладу. На думку захисника, твердження прокурора про наявність ризику щодо вчинення нового злочину є голослівним і не підтверджене будь-якими доказами. Зазначає, що станом на даний час ризики, встановлені ст.177 КПК України, значно зменшилися. Тому, цілком виправданим є обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового арешту, що полягає у цілодобовому контролі шляхом накладення електронного браслета.

Потерпіла в судовому засіданні заперечила щодо клопотання прокурора та просила суд обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Представник потерпілої в судовому засіданні зазначив, що обвинувачений став на шлях виправлення, оскільки шкоду потерпілій повністю відшкодував, відтак просить суд врахувати це і змінити обвинуваченому міру запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Представник потерпілого ОСОБА_8 в заяві, що надійшла до суду зазначив, що не заперечує, щодо зміни міри запобіжного заходу на більш мякий.

Прокурор заперечив щодо зміни запобіжного заходу, вказавши, що свідки і потерпілий ще не допитані, щоб не допустити впливу на них, просить суд залишити діючий запобіжний захід. Крім того зазначив, що упродовж 2020 року відносно ОСОБА_3 було направлено три обвинувальні акти у кримінальних провадженнях по обвинуваченню за ст.ст. 122,125 КК України, що свідчить про його схильність до вчинення насильницьких правопорушень. Ці кримінальні провадження було закрито у зв`язку з відмовою потерпілих від підтримання приватного обвинувачення.

Вислухавши прокурора, обвинуваченого та його захисника, потерпілу, представника потерпілої, вивчивши матеріали кримінального провадження, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке передбачене ч. 4 ст. 296 КК України та відноситься до тяжких злочинів.

Ухвалою слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 19 лютого 2021 року відносно обвинуваченого ОСОБА_3 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів з 19 лютого 2021 року до 19 квітня 2021 року включно, оскільки ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства, слідчий суддя, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначає розмір застави останньому. Зазначена ухвала набрала законної сили 01.03.2021 року.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення Кодексом передбачено види заходів забезпечення кримінального провадження, до яких належать запобіжні заходи, включаючи домашній арешт та тримання під вартою (статті 131,176,181,183).
До заходів забезпечення кримінального провадження відповідно до частини другої статті 131 Кодексу, посеред іншого, належать запобіжні заходи, якими згідно ст.176 Кодексу є особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.
Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ст.148 КПК України запобіжні заходи вибираються до підозрюваного, обвинуваченого з метою запобігти спробам уникнути від дізнання, досудового слідства та суду, перешкодити встановленню істини в кримінальній справі, продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.
Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до загальних положень про запобіжні заходи, такі обираються виключно з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого, зокрема, для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ч.7 ст.42 та іншими нормами КПК.
Слідчим суддею при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу була надана оцінка обґрунтованості підозри обвинуваченого ОСОБА_3 , тому при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу суд не вирішує цього питання.
Суд погоджується із позицією сторони обвинувачення, що ризики, які були встановлені на момент обрання запобіжного заходу, продовжують існувати і на момент розгляду даного клопотання.
За відсутності достатніх гарантій належного виконання процесуальних обов`язків обвинуваченими, у разі зміни запобіжного заходу, інші запобіжні заходи можуть не запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.
У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

З урахуванням вимог ч. 5 ст. 9 КПК України судом при вирішенні питання про запобіжний захід враховується практика Європейського суду з прав людини, згідно якої сама по собі тяжкість інкримінованого правопорушення не може бути підставою для обрання чи продовження дії запобіжного заходу, але, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, про що викладено правову позицію в рішенні ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

На теперішній час з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами судом ще не завершені, потерпілий та свідки обвинувачення не допитані, тому суд вважає таким, що зберігається ризик можливого незаконного впливу з боку обвинуваченого на потерпілого та свідків, які мешкають з ним в одному населеному пункті.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти громадського порядку та моральності, в саме: у здійсненні грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень. Суд вважає наявним у кримінальному провадженні ризик можливого вчинення обвинуваченим іншого нового кримінального правопорушення, оскільки характер і спосіб вчинення інкримінованих ОСОБА_3 дій свідчать про його підвищену суспільну небезпечність.

Сукупність таких обставин дає підстави стверджувати про реальність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення і не здатність інших, більш м`яких, запобіжних заходів йому запобігти.

Суду не представлено доказів, що дані ризики зменшилися на даний час.

Крім того, стороною захисту не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_3 , або взагалі перестали існувати, або зменшилися настільки, що такий запобіжний захід як інший не пов`язаний із позбавленням волі здатний їм запобігти, а тому підстав для зміни застосованого до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший не пов`язаний із позбавленням волі суд не вбачає. А застосування більш м`яких зокрема цілодобовий домашній арешт, будуть недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , наявність доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, враховуючи вік обвинуваченого, його стан здоров`я (довідки підтверджують звернення обвинуваченого до лікарняного закладу у віці14 років і не підтверджують будь-яких хронічних захворювань, або погіршення стану здоровЯ станом на даний час), міцність соціальних зв`язків, майновий стан (не працевлаштований) та ту обставину, що обвинувачений обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, раніше судимий і судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, враховуючи також існування вищезазначених ризиків та наявність обґрунтованої підозри, суд дійшов висновку, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, які стали підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою не перестали існувати і на теперішній час, а саме: існує ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду, здійснювати незаконний вплив на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, які ще не допитані, вчинити інше кримінальне правопорушення, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню і застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти цим ризикам, забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та забезпечити дієвість кримінального провадження.

Отже, наведені ризики на сьогоднішній день залишаються доволі значними, а тому більш м`який запобіжний захід не здатний нівелювати їх, з огляду на особу обвинуваченого, що є підставою для продовження обвинуваченому строку його тримання під вартою на термін в межах визначених КПК України.

Ретельний аналіз наведених обставин переконливо свідчить про те, що менш суворий запобіжний захід, ніж тримання під вартою, об`єктивно не зможе запобігти ризикам переховування підозрюваного від суду та вчинення ним нових злочинів. Тримання ОСОБА_3 під вартою сприятиме забезпеченню кримінального судочинства та правопорядку. Досягнення таких цілей становить суспільний інтерес, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи підозрюваного.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Як вбачається із матеріалів клопотання, ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні злочину щодо грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень. Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства, суддя не визначає розмір застави останньому.

Керуючись ст. ст. 42, 177, 178, 183, 194, 196, 197, 199, 318, 331 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів до 11 червня 2021 року включно.

Строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 обчислювати з 13 квітня 2021 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору, потерпілим та представникам потерпілих, направити уповноваженій службовій особі в місця ув`язнення.

Копію ухвали направити до Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» для виконання.

Строк дії цієї ухвали встановити до 11 червня 2021 року включно.

Оголосити перерву у судовому засіданні до 13:00 год. 24 травня 2021 року.

В судове засідання викликати учасників судового провадження: потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

Ухвала в частині продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому підлягає негайному виконанню.

Ухвала суду в частині продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали. В іншій частині ухвала суду оскарженню не підлягає

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду в частині продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1