Справа № 643/3142/21
Провадження № 1-і/643/3/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2021 року Московський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
представника потерпілих ОСОБА_9
розглянувши в залі Московського районного суду м. Харкова у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури про звернення застави в дохід держави та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_4 в межах кримінального провадження № 0001337 від 23 березня 2017 року, розгляд якого здійснюється у справі № 643/5836/18,

ВСТАНОВИВ:

22 лютого 2021 року до Московського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури про звернення застави в дохід держави та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_4 в межах кримінального провадження № 0001337 від 23 березня 2017 року, розгляд якого здійснюється у справі № 643/5836/18 під головуванням судді Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_10 .
Клопотання обґрунтоване тим, що у провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2017 року стосовно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з можливістю внесення застави у розмірі 128000,00 грн. та роз`яснено наслідки невиконання обов`язків заставодавцем. 26 жовтня 2017 року ОСОБА_4 звільнений з ІТТ № 1 ГУНП в Харківській області, у зв`язку з внесенням застави. Під час судового розгляду у цьому кримінальному провадженні, обвинувачений ОСОБА_4 не з`явився у судове засідання 14 грудня 2020 року та 18 лютого 2021 року. Наслідком цих неявок стало застосування судом приводу обвинуваченого. Відтак, з урахуванням вимог кримінального процесуального законодавства, застава у розмірі 128000,00 грн. підлягає зверненню у дохід держави, через порушення обвинуваченим обов`язків передбачених ч. 7 ст. 42 та ч. 8 ст. 182 КПК України. Крім цього, враховуючи наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявні підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без можливості внесення застави. Прокурор зазначив, що ризики визначені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України є обґрунтовані, оскільки обвинувачений буде надалі не з`являтися у судові засідання без поважних причин, переховуватися від суду та, як наслідок, затягувати та зривати судовий розгляд справи. Ризики визначені п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовані тим, що обвинувачений здійснює погрози потерпілій ОСОБА_5 , її близьким, іншим потерпілим та адвокату, що підтверджується висловлюваннями «останніх» кожного судового засідання. Обґрунтування наявності ризиків передбачених п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України зазначене клопотання не містить. Відтак, прокурор підсумував, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 вказують на грубе порушення його обов`язків як обвинуваченого у цій справі та на умисне затягування справи шляхом зриву судових засідань.
Відповідно до п. 20-5 Перехідних положень КПК України у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу зазначеного клопотання між суддями від 22 лютого 2021 року, визначено склад суду: головуючий суддя (суддя доповідач) ОСОБА_1 та присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 643/3142/21, провадження № 1-і/643/3/21. Такий розподіл зумовлений тимчасовою втратою працездатності судді ОСОБА_10 .
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2021 року призначено судове засідання з розгляду вказаного клопотання прокурора та доручено Регіональному центру з надання безоплатної правової допомоги у Луганській та Харківській областях призначити ОСОБА_4 для проведення окремої процесуальної дії адвоката для здійснення захисту його прав та інтересів під час розгляду цього клопотання.
23 лютого 2021 року до Московського районного суду м. Харкова від ОСОБА_7 надійшла заява, в якій потерпіла просить залучити захисника для обвинуваченого ОСОБА_4 , через перебування його захисника у відпустці.
У судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 відмовився від захисника адвоката ОСОБА_11 , який діяв відповідно до доручення для надання безоплатної вторинної допомоги № 1192 від 23 лютого 2021 року, та таку відмову, відповідно до вимог ст. 54 КПК України, прийнято судом.
У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити, з підстав викладених у клопотанні. Крім цього прокурор зазначив, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які на даний час перебувають поза межами території України.
Обвинувачений заперечував проти задоволення клопотання прокурора, оскільки не містить достатньої обґрунтованості наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Потерпілі та їх представник підтримали клопотання прокурора та просили його задовольнити.
Суд, перевіривши доводи клопотання, заслухавши думку учасників провадження, встановив таке.
Під час проведення досудового розслідування до підозрюваного ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2017 року був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 128000,00 грн.
26 жовтня 2017 року внесено зазначену суму застави, після чого ОСОБА_4 звільнено з-під варти, відтак він вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави, та покладено обов`язки, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, які на теперішній час припинили свою дію. Припинення дії вказаних обов`язків обумовлене тим, що стороною обвинувачення не порушувалися питання перед судом щодо строку їх продовження, відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства.
Згідно з ч. 8 ст. 182 КПК України у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
Частина 9 ст. 182 КПК України визначає, що питання про звернення застави в дохід держави вирішується слідчим суддею, судом за клопотанням прокурора або за власною ініціативою суду в судовому засіданні за участю підозрюваного, обвинуваченого, заставодавця, в порядку, передбаченому для розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу. Неприбуття в судове засідання зазначених осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду питання, не перешкоджає проведенню судового засідання.
З матеріалів доданих до клопотання та судової справи № 643/5836/18 слідує, що обвинувачений ОСОБА_4 не з`явився у судове засідання призначене на 14 грудня 2020 року, про яке був повідомлений належний чином. Разом з цим, згідно його пояснень наявних в матеріалах справи № 643/5836/18 (а. с. 227, 234 том 12), через складні погодні умови він не зміг вчасно прибути у судове засідання 14 грудня 2020 року, а прибувши до суду пояснив свої причини неявки та розписався о 17:04 год. про те, що ознайомлений про наступне судове засідання призначене на 16 грудня 2020 року (а. с. 222, том 12).
Наслідком нез`явлення ОСОБА_4 до суду стало застосування відносно нього приводу, згідно ухвали Московського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2020 року. У вказаній ухвалі також вирішено питання щодо клопотання представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 та потерпілих про зміну запобіжного заходу на тримання під вартою. За результатами розгляду якого суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зазначеного клопотання.
Крім цього, обвинувачений ОСОБА_4 не з`явився у судове засідання призначене на 18 лютого 2021 року, про яке був повідомлений належний чином. Наслідком неявки у зазначене судове засідання стало те, що ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2021 року до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано привід.
При цьому, під час розгляду справи № 643/3142/21 суд установив, що згідно заяви, яка надійшла 17 лютого 2021 року о 17:18 год. на електронну адресу Московського районного суду м. Харкова (а. с. 137, 138, том 13), обвинувачений ОСОБА_4 з посиланням на перебування адвоката ОСОБА_14 з 15 лютого 2021 року по 05 березня 2021 року у щорічній відпустці, просив не призначати розгляд цієї справи на вказаний період. Також зазначив, що не вважає доречною його присутність в судовому засіданні 18 лютого 2021 року без свого захисника та просив відкласти розгляд справи на дату, яка б припадала на час після закінчення відпустки захисника.
Отже, суд установив і підтвердив у судових засіданнях 14 грудня 2020 року та 18 лютого 2021 року неналежну процесуальну поведінку обвинуваченого та відреагував належним чином, шляхом постановляння ухвал про привід.
Свідок ОСОБА_15 допитаний під час розгляду цього клопотання пояснив, що у нього на виконанні перебували ухвали про привід обвинуваченого та він вчиняв дії направлені на їх виконання шляхом здійснення телефонних дзвінків ОСОБА_4 . Також свідок пояснив, що обвинувачений ОСОБА_4 можливо здійснює тиск на свідків, які ще не були допитані в межах цього та інших кримінальних проваджень (порушених відносно подій, що мали місце у жовтні 2017 року)
Крім доводів щодо неналежного виконання обвинуваченим ОСОБА_4 своїх обов`язків щодо явки за викликом в судові засідання, прокурор обґрунтовує своє клопотання наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, на його думку, обвинувачений може переховуватися від суду; впливати на потерпілих та свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення. Однак, з цього клопотання слідує, що заявляючи про існування наведених ризиків, прокурор фактично посилається лише на зазначену поведінку обвинуваченого щодо нез`явлення у судові засідання та неповідомлення про причини таких неявок, що, на його думку, свідчить про ймовірність втечі і перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином шляхом його затягування. Будь-яких інших переконливих фактів, що, дійсно, могли б свідчити про наявність вказаних ризиків прокурор не навів.
Посилання прокурора на неналежну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 під час судових засідань у відношенні потерпілих та інших учасників судового провадження не є достатніми та аргументованими твердженнями, що аналогічна поведінка обвинуваченого прослідковується й поза межами приміщення суду та поза час судових засідань, та, не може бути єдиною підставою для задоволення клопотання, що розглядається. Проте, така поведінка обвинуваченого може бути оцінена судом під час судового засідання з відповідним реагування в межах кримінального процесуального законодавства.
Водночас, суд зазначає, що вказані процесуальні порушення були допущенні обвинуваченим внаслідок власного переконання у правильності та правомірності своїх дій, а також, що до зазначених обставин обвинувачений ОСОБА_4 сумлінно відвідував усі судові засідання, призначені у цьому кримінальному провадженні та дотримувався належної поведінки. Тож, вказані обставини у своїй сукупності не дають підстав для висновку, що допущення обвинуваченим наведених порушень у співвідношенні із його належною процесуальною поведінкою протягом усього часу розгляду кримінального провадження, мають такі негативні наслідки, які могли б зумовити необхідність звернення застави в дохід держави.
Підсумовуючи, під час розгляду в судовому засіданні ініційованого прокурором питання про звернення застави, суд доходить висновку про відсутність умов та належних правових підстав для звернення застави в дохід держави.
З огляду на те, що суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання прокурора про звернення застави в дохід держави, для розгляду його клопотання в частині застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає законних підстав.
Разом з цим, оскільки в судових засіданнях були встановленні факти порушення обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків щодо явки у судові засідання, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 146 КПК України суд, встановивши, що особа не виконала покладений на неї процесуальний обов`язок без поважних причин, накладає на неї грошове стягнення у розмірі, передбаченому ст. 139 КПК України (від 0,5 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадку неприбуття на виклик слідчого судді, суду.).
На переконання суду, неявка обвинуваченого ОСОБА_4 без поважних причин у судові засідання 14 грудня 2020 року та 18 лютого 2021 року, про які він був повідомлений належним чином, є підставою для накладення на нього грошового стягнення в розмірі 2 (двох) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, визначаючи розмір грошового стягнення, суд враховує, зокрема, систематичність неявок обвинуваченого та ігнорування ним безпосереднього обов`язку прибути за викликом до суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк заздалегідь повідомити про це.
Суд враховує, що кожного разу, коли обвинувачений не з`являвся до суду, він повідомляв про причини такої неявки, а відносно неявки 14 грудня 2020 року, судом вже розглядалося питання щодо зміни запобіжного заходу та, як наслідок, було надано оцінку таких дій обвинуваченого. Разом з цим, причини поважності неявки та доказів на їх підтвердження, відповідно до вимог ст. 138 КПК України, обвинуваченим не надано, а судом не встановлено.
При цьому, суд наголошує, що обов`язок обвинуваченого, який передбачений п. 1 ч. 7 ст. 42 КПК України не може бути делегований (переданий) іншим особам, у тому числі захиснику.
Отже, з урахуванням наведених мотивів, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора про звернення застави в дохід держави та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Керуючись ст. 139, 144 147, 182, 331, 370, 372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури про звернення застави в дохід держави та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_4 в межах кримінального провадження № 0001337 від 23 березня 2017 року.
Накласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошове стягнення у розмірі 2 (двох) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 4540 (чотири тисячі двісті чотири) грн.
На підтвердження сплати обвинуваченим ОСОБА_4 грошового стягнення, надати суду оригінал платіжного доручення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1