Дата документу 20.05.2021 Справа № 321/982/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №321/982/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/759/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Михайлівна Михайлівського району Запорізької області, громадянина України, який має вищу освіту, не працює, одружений, має на утримані малолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч.1 ст.125 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з приміщенням Василівського районного суду Запорізької області,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Захисник - адвокат ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Веселівського районного суду Запорізької області від 05 лютого 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, (проступку) передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.
Відповідно до вимог ч.5 ст.74 КК України, ч.1 п.1 ст.49 КК України, звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Цим же вироком, стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_10 майнову шкоду в розмірі - 1534,60 грн, витрати на правову допомогу в розмірі - 6000,00 грн, моральну шкоду в розмірі - 10000,00 грн.
Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та виправдати.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що як пояснила в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 , вона не знає, якою саме рукою та куди саме їй було завдано удару невідомою особою. Про місце завдання їй тілесних ушкоджень та дії невідомої особи після втрати нею свідомості, кількість ударів їй відомо з чужих слів рідної сестри.

Про те, що її бив невідомий чоловік, ОСОБА_10 зазначала і під час слідчого експерименту.

Перед цією слідчою дією ОСОБА_10 не попереджена про кримінальну відповідальність, а також зазначила, що їй наносились удари зліва.

Впізнання ОСОБА_6 потерпілою ОСОБА_10 не проводилось.

Свідок ОСОБА_11 знає про побиття дружини зі слів ОСОБА_12 .

Спочатку свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні надавав показання, згідно з якими він від удару впав та втратив свідомість, потім він змінив свої показання на ті, які відображені у вироку.

Впізнання ОСОБА_6 свідком ОСОБА_11 не проводилось.

Свідок ОСОБА_12 надала показання, згідно з якими невідома особа нанесла удар ОСОБА_10 в обличчя зліва, що суперечить висновку СМЕ.

Перед проведенням слідчого експерименту свідок ОСОБА_12 не попереджена про кримінальну відповідальність, а також зазначила, що їй невідомо місце нанесення ударів ОСОБА_10 .

Хоча свідок ОСОБА_12 і є єдиним очевидцем вчинення кримінального правопорушення, однак впізнання ОСОБА_6 свідком ОСОБА_12 не проводилось.

Прийняті судом в якості доказів проведені на стадії досудового розслідування протоколи слідчих експериментів із потерпілою ОСОБА_10 , її чоловіком ОСОБА_11 та сестрою ОСОБА_12 не мають значення доказу «поза розумним сумнівом», а тому стороною захисту було заявлено клопотання про визнання їх недопустимими доказами, оскільки слідчі дії були проведені на місцевості за відсутності комп`ютерної техніки, а є надрукованими, а також містять ознаки звичайного допиту цих осіб під відеозапис за участі понятих, а також мають порушення норм КПК України. Сторона захисту під час дослідження в судових засіданнях додатків до зазначених протоколів слідчих експериментів відеозаписів звертала увагу суду на порушення слідчим вимог ч.3 ст.105 та ч.2 ст.106 КПК України щодо порушення вимог упакування додатків, але суд проігнорував ці зауваження та не надав їм належної правової оцінки. Також сторона захисту звертала увагу суду на те, що під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_11 почав надавати свідчення про обставини спричинення ушкоджень його дружині, коли під час допиту стверджував, що втратив свідомість та не може це зазначити. І саме після дослідження протоколу слідчого експерименту свідок ОСОБА_13 змінив свої свідчення. Цьому факту суд також не надав оцінку, хоча знов таки, сторона захисту звертала на це увагу.

Обґрунтування сторони захисту щодо недопустимості в якості доказів висновків експертів № 359/к від 20 вересня 2017 року та №176-к від 14 березня 2018 року за принципом «отруйного дерева», оскільки вони проведені на підставі протоколів проведення слідчих експериментів за участю потерпілої та свідків, які є недопустимими доказами, суд також належним чином не вивчив та не надав їм належної правової оцінки.

Надана судом оцінка доводам сторони захисту щодо недопустимості в якості доказу висновку експерту № 64 від 12 вересня 2017 року суперечить висновкам Касаційного кримінального суду Верховного суду у справі №555/456/18 від 07 серпня 2019 року, який зазначив, що висновок судової медичної експертизи за відсутності ухвали про тимчасовий доступ до медичної документації є недопустимим доказом.

У вироку суд надав оцінку аргументам сторони захисту про недопустимість як доказу певних письмових доказів сторони обвинувачення, але оцінка суду є помилковою та ґрунтується на припущеннях в той час, коли має ґрунтуватись на нормах права.

Суд першої інстанції фактично поклав на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язок доказування його невинуватості.

У вироку суд помилково зробив висновок про беззаперечність відомостей та доказів того, що обвинувачений ОСОБА_6 наносив потерпілій ОСОБА_10 тілесні ушкодження та усвідомлював волевиявлення своїх дій по відношенню до неї. Також безпідставно суд критично поставився до твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що під час конфлікту 09 вересня 2017 року він не наносив потерпілій ОСОБА_10 будь-які тілесні ушкодження, а лише захищався від нападу потерпілої та інших учасників конфлікту.

Свідок захисту ОСОБА_14 , яка не є родичем жодному з учасників процесу, в судовому засіданні повідомила, що вона вийшла з бара «Міленіум» на вулицю поговорити по телефону та почула звучний сигнал автомобіля. Далі вона побачила автомобіль ОСОБА_6 , який зупинився біля молодих людей. Між ОСОБА_6 та хлопцем була «потасовка», бійки вона не бачила. Коли молоді люди накинулися на ОСОБА_6 , вийшла його жінка та стала кричати, плакала дитина. ОСОБА_6 посадив свою дружину у автомобіль і вони поїхали. На землі ніхто не лежав.

Суд не звернув уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 не визнавав свою провину ще зі стадії досудового розслідування, де також давав свідчення та обґрунтовував свою позицію. В судовому засіданні його позиція не змінилась, свідчення є послідовними та обґрунтованими. У разі невизнання вини обвинуваченим, його провина має бути доведена в суді належними та допустимими доказами.

При цьому, сторона захисту неодноразово звертала увагу в судових засіданнях на плутанину в свідченнях свідків обвинувачення.

Суд взагалі у вироку не розписав та не надав оцінку діям потерпілої та її родичів, які спровокували конфлікт на дорозі, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.

Клопотання сторони захисту про долучення до матеріалів справи фотографій місцевості, де відбувся конфлікт, відхилено.

Щодо цивільного позову, то матеріальна шкода на лікування потерпілої може бути підтверджена квитанціями, то про загублені сережки під час конфлікту 09 вересня 2017 року потерпіла ОСОБА_10 ані на стадії досудового розслідування, ані в суді взагалі нічого не пояснювала. Факт зникнення цих сережок не встановлений і не доведений.

Визначений судом розмір моральної шкоди 10000,00 гривень є завеликим та недоведеним, а стягненню з ОСОБА_6 вона не підлягає за відсутності доказів його вини.

Згідно з вироком суду, судом встановлено, що приблизно о 23:50 годині 09 вересня 2017 року, обвинувачений ОСОБА_6 , знаходячись на автомобільній стоянці, розташованої поруч з кафе-баром «Міленіум» по вул.Миру у смт.Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, діючи з раптово виниклим умислом, спрямованим на заподіяння тілесних ушкоджень, потерпілій ОСОБА_10 наніс один удар кулаком правої руки в область верхньої щелепи справа, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді крововиливу у ділянці ясен, близько 2-3 зубів верхньої щелепи справа, які згідно з висновком експерта № 359/к від 20 вересня 2017 року, кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження.
Внаслідок вказаного удару потерпіла ОСОБА_10 впала на асфальтне покриття та втратила свідомість. В цей час ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати єдиний злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, підійшов до непритомної потерпілої ОСОБА_10 , де лівою рукою схопив її за волосся на голові та наніс не менше 2-3 ударів кулаком правої руки в область обличчя та голови потерпілої ОСОБА_10 , в результаті чого спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді садни у верхнього кута правого ока та слизовій оболонні верхньої губи, які згідно з висновком експерта № 359/к від 20 вересня 2017 року, кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого, його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважали вирок суду законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
З матеріалів провадження убачається, що суд першої інстанції ретельно дослідив зібрані у провадженні докази, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 свою вину не визнав та зазначив, що 09 вересня 2017 року приблизно о 23:00 годині він разом з дружиною та малолітньою дитиною повертався на автомобілі від своїх батьків, була субота. На дорозі між кафе-баром «Міленіум» та кафе баром «Спокуса», які розташовані по вул. Миру смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, він побачив, як по дорозі по його полосі назустріч йшла компанія молодих людей - три жінки та двоє чоловіків. На його думку, останні перебували в стані сп`яніння, так як один із чоловіків підштовхнув молоду жінку на дорогу, де їхала його машина. Щоб уникнути ДТП, він різко загальмував, його жінка сиділа на передньому пасажирському сидінні з дитиною, від гальмування дитина випала з рук та вдарилася об «бардачок» та почала плакати. Збентежений такою поведінкою молодих людей, він зупинився, проїхавши трохи далі, відкрив двері та став говорити останнім, що так робити не можна - ходити по дорозі, коли з обох сторін дороги є тротуари. У відповідь почув нецензурну лексику. Його жінка відкрила двері, стала лаяти останніх, у відповідь також почули нецензурну лексику. Оскільки компанія була на підпитку, вирішили їхати далі. Доїхавши до перехрестя, він вирішив повернутися і подивитися на того хлопця, що штурляв дівчину під колеса. Вийшовши з машини, він підійшов до хлопця, намагався поговорити, але останній накинувся на нього, його підтримали інші учасники компанії, жінки порвали йому футболку, дряпалися. Його жінка, побачивши таку ситуацію, вийшла з машини та почала кричати, вони зупинились. Сутичка була у нього з хлопцем потерпілої, він його встиг відштовхнути від себе. Потерпілу за волосся він не тягав та не бив. Жінку з дитиною посадив до автомобіля та поїхали до свого дому. Через три тижні його викликали до поліції для надання показань. Він нікого не бив, тільки відштовхував, потерпілу не бачив, так як закривав голову від нападів, ніхто не падав, свідомість ніхто не втрачав, всі перебували на ногах. Він та його жінка перебували в тверезому стані. Компанія, крім другого хлопця, були в стані алкогольного сп`яніння. Тілесні ушкодження він не фіксував, реєстратор на автомобілі у нього не працює. Вважає, що потерпіла хоче заробити на ньому, отримати грошей.
Цивільний позов не визнає в повному обсязі, так як не вважає себе винним.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що, незважаючи на невизнання своєї вини ОСОБА_6 , вина останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.
Мотивуючи свій висновок про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, які досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 КПК України.
Так, допитана потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що 09 вересня 2017 року вона спільно зі своїм чоловіком - ОСОБА_11 , сестрою - ОСОБА_12 та спільною знайомою - ОСОБА_15 перебували в кафе-барі Міленіум» в смт.Михайлівка по вул.Миру, де вживали алкогольні напої. Потім вирішили піти до кафе-бару «Спокуса», який розташований за тією ж адресою. Там вони перебували приблизно 10 хвилин, після чого попрямували знову до кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Вони пересувалися по проїжджій частині ближче до узбіччя за їх напрямком руху, а саме з лівого боку. По шляху проходження її чоловік і її сестра дуріли і чоловік, шуткуючи відштовхнув на проїжджу частину ОСОБА_12 , але відразу ж підхопив її, і вони знову йшли по узбіччю. У цей момент їм назустріч з боку смт.Пришиб їхав автомобіль на великій швидкості. Побачивши автомобіль, вони десь на відстані за 100-150 метрів перестали дуріти і почали пересуватися спокійно. Не доходячи до кафе-бару «Міленіум», саме до літнього майданчика, вказаний автомобіль темного кольору, державний номер, на скільки вона пам`ятає, 1040 СХ, зупинився посеред дороги, проїхавши їх десь за 30 метрів. В автомобілі відкрилася пасажирські двері, з якої почала викрикувати невідома жінка, що вони не за правилами пересуваються, хоча перед цим ніяких попереджувальних сигналів не подавали, стала висловлювалась на їх адресу нецензурною лайкою. Вона ( ОСОБА_10 ) відповіла в тій же манері, як і зверталася до них невідома жінка, після чого її чоловік перепросив вибачення і вони продовжили рух до бару. Підходячи до літнього майданчика кафе-бару «Міленіум», їх підрізав зазначений автомобіль. З автомобіля вийшов невідомий їй чоловік, який спочатку вдарив її чоловіка в область обличчя, після чого її чоловік відійшов назад в сторону ставку. Надалі цей чоловік підійшов до неї і завдав їй один удар кулаком руки, якою саме не знає, в область обличчя, як пізніше з`ясувалось, саме в область верхньої щелепи справа, в результаті чого, вона впала на асфальтне покриття і втратила свідомість. Зі слів її сестри і її знайомої, коли вона перебувала без свідомості, то даний чоловік підійшов до неї, взяв за волосся і завдав кілька ударів кулаком в область обличчя. Після чого в даний конфлікт втрутився невідомий хлопець, який став відтягувати невідомого від неї. Після чого, коли вона лежала на землі, до неї підійшла дівчина з дитиною на руках, яка вийшла з вищевказаного автомобіля, і стала своїми ногами наносити їй удари в область грудної клітини, голови і тіла. Скільки було нанесено ударів, вона не знає, так як була без свідомості. Претензій до цієї жінки вона не має. Слідчому вона надала фото з тілесними ушкодженнями, заявила цивільний позов, який просить задовольнити в повному обсязі.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що 09 вересня 2017 року, приблизно о 22:00 годині, він спільно зі своєю дружиною ОСОБА_10 , її сестрою ОСОБА_12 , та спільною знайомою ОСОБА_15 , спочатку перебували в кафе-барі «Міленіум», розташованому по вул.Миру в смт.Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, де вживали алкогольні напої. Через деякий час вони вказаною компанією попрямували до кафе-бару «Спокуса», який розташований так само по вул.Миру в смт.Михайлівка. У кафе-барі «Спокуса» вони перебували деякий час і вирішили повернутись знову до кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Компанією шли по проїжджій частині, ближче до узбіччя, а саме з лівого боку. По шляху проходження він з ОСОБА_12 дуріли і він, шуткуючи, відштовхнув її на проїжджу частину, але її відразу ж підхопив і знову почали йти по узбіччю. У цей момент їм назустріч, зі сторони смт.Пришиб Михайлівського району Запорізької області пересувався автомобіль на великій швидкості, але вони його побачили і почали пересуватися спокійно. Не доходячи до кафе-бару «Міленіум» літнього майданчика, вказаний автомобіль зупинився посеред дороги, проїхавши їх приблизно 20-30 метрів. В автомобілі відкрилися пасажирські двері, з якої почала викрикувати невідома жінка, що вони нібито не за правилами пересуваються, так само висловлювалась на їх адресу нецензурною лайкою, на що його жінка - ОСОБА_10 відповіла невідомій жінці в тій же манері як і вона зверталася до них, після чого він, перепросив вибачення і продовжили рух до кафе-бару. Коли вони підходили до літнього майданчика кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », їх на вказаному автомобілі підрізали. З автомобіля з боку водія вийшов невідомий йому чоловік, який почав безпричинно наносити йому удари в область обличчя декілька ударів, після чого він відбіг назад до ставку і на деякий час загубився в просторі. І коли він прийшов до тями, то відправився до ставку умити обличчя. Коли він повернувся, то побачив, що його дружина - ОСОБА_10 лежала на асфальтовому покритті в несвідомому стані, у неї все обличчя, руки і одяг були у крові. Зі слів сестри та їхньої подруги, після того як він відійшов після нанесених ударів, вказаний чоловік підійшов до його жінки та наніс удар в область обличчя, в результаті чого ОСОБА_10 впала на асфальтне покриття та втратила свідомість, ОСОБА_6 , як стало відомо пізніше, підійшов до неї, схопив її за волосся і почав наносити удари в область обличчя та голови, завдав приблизно 2-3 удари. Як зазначають очевидці, після цього до вказаного невідомого чоловіка підбіг невідомий хлопець, який втрутився у бійку і почав відтягувати вищевказаного невідомого чоловіка від ОСОБА_10 , і той чоловік, який спричиняв тілесні ушкодження ОСОБА_10 , став битися з хлопцем, який втрутився у бійку. Коли ОСОБА_10 лежала на землі, до неї підійшла дівчина з дитиною на руках, яка вийшла з вищевказаного автомобілю і почала ногами наносити удари в область грудей, голови і тіла ОСОБА_10 . За словами очевидців, завдала близько 4-5 ударів. Далі, невідомий чоловік крикнув вказаній жінці, щоб та йшла до автомобілю, так як від бару «Міленіум» почали підходити люди. Вони сіли у автомобіль і поїхали в бік смт.Пришиб. Після чого вони викликали швидку допомогу і надали першу медичну допомогу ОСОБА_10 . Заяву про його побиття до поліції він не писав.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що 09 вересня 2017 року приблизно о 22:00 годині вона спільно зі своєю сестрою ОСОБА_10 , її чоловіком ОСОБА_11 , та спільною знайомою ОСОБА_15 прийшли до кафе-бару «Міленіум», розташованого по вул.Миру в смт.Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, де вживали алкогольні напої. Приблизно о 23:20 годині вони вказаною компанією попрямували до кафе-бару «Спокуса», який розташований за тією ж адресою. У кафе-барі «Спокуса» вони пробули приблизно 10 хвилин, а може більше, після чого попрямували знову у кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Всі разом йшли по проїжджій частині ближче до узбіччя по їх боку руху, а саме з лівого боку. По шляху проходження вона з чоловіком сестри дуріли і ОСОБА_11 , жартуючи, підштовхнув її на проїжджу частину, але її відразу ж підхопили і вона знову почала йти по узбіччю. У цей момент їм назустріч з боку смт.Пришиб пересувався автомобіль на великій швидкості. Побачивши вказане авто, вони перестали дуріти і почали пересуватися спокійно. Не доходячи до кафе-бару «Міленіум» до літнього майданчика, вказаний автомобіль в кузові темного кольору зупинився посеред дороги, проїхавши їх. В автомобілі відкрилися пасажирські двері, з якої почала викрикувати невідома жінка, про те, що вони нібито не за правилами пересувалися по проїзній частині, хоча перед цим ніяких попереджувальних сигналів не подавали. Невідома жінка висловлювалась на їх адресу нецензурною лайкою, на що потерпіла ОСОБА_10 відповіла невідомій в тій же манері, після чого чоловік потерпілої ОСОБА_11 перепросив вибачення і вони продовжили рух до бару. Підходячи до літнього майданчика кафе-бару «Міленіум», їх на вказаному автомобілі підрізали. З автомобіля вийшов невідомий чоловік, який спочатку вдарив чоловіка потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_11 в область обличчя, після чого останній відійшов назад в напрямку до ставку. Після цього вказаний невідомий чоловік підійшов до потерпілої ОСОБА_10 та завдав удар кулаком руки, якою саме не може сказати, в область обличчя, в результаті чого ОСОБА_10 впала на асфальтне покриття та не пручалася, скоріш за все - втратила свідомість. Обвинувачений ОСОБА_6 (як їй стало відомо пізніше), підійшов до потерпілої, схопив її за волосся, почав наносити удари кулаком в область обличчя та голови, завдав приблизно 2-3 удари. Після чого до обвинуваченого підбіг невідомий хлопець, який втрутився в бійку і почав відтягувати обвинуваченого ОСОБА_6 від ОСОБА_10 . Свідок зазначила що, коли ОСОБА_10 лежала на землі, до останньої підійшла жінка з дитиною на руках, яка вийшла з вищевказаного автомобіля, та стала своїми ногами наносити удари в область грудей, голови і тіла ОСОБА_10 . Завдала близько 4-5 ударів. Далі, невідомий чоловік крикнув невідомій жінці, щоб та йшла до автомобілю, так як від бару «Міленіум» почали підходити люди. Невідомі сіли до автомобілю і поїхали у бік смт. Пришиб. Після чого вони викликали швидку допомогу і надали першу медичну допомогу ОСОБА_10 ». Свідок зазначила, що компанія йшла по узбіччю дороги, а не посередині.
Також, судом першої інстанції досліджені письмові докази, яким надана відповідна правова оцінка.
Відповідно до висновку експерта №359/к від 20 вересня 2017 року:
1. Синці в області лівого колінного суглоба, крововилив у ділянці ясен, близько 2-3 зубів верхньої щелепи справа, садна у внутрішнього кута правого ока, на слизовій оболонці верхньої губи/ в області правого плечового суглоба, в області правого ліктьового суглоба у гр. ОСОБА_16 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження п.2.3.5 («Правила судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. 1995р.»)
2. Дані тілесні ушкодження утворилися в результаті удару тупим (тупими) предметами.
3. Давність утворення тілесних ушкоджень не протирічить строку, вказаному в обставинах справи.
4. Діагноз: «Струс головного мозку», виставлений гр. ОСОБА_16 лікарем-спеціалістом Михайлівської ТМО, об`єктивною неврологічною симптоматикою в динаміці не підтверджений, та згідно п.4.6 («Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995р.») не повинен прийматися при оцінці ступеня тяжкості до уваги.
5. Діагноз: «Травматичний перидонтит другого зуба верхньої щелепи справа», виставлений гр. ОСОБА_10 лікарем-стоматологом, об`єктивними даними не підтверджений та згідно п.4.6 («Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995р.») не повинен прийматися при оцінці ступеня тяжкості до уваги (а.п.137-142).
Відповідно до висновку експерта №176/к від 14 березня 2018 року:
1. Згідно із записами із протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_10 від 20 вересня 2017 року, в якому вона зазначає, що після удару від незнайомого чоловіка втратила свідомість, таким чином не може пояснити ким та в який спосіб наносилися тілесні ушкодження після цього.
2. Згідно із записами із протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_10 від 20 вересня 2017 року, в якому вона зазначає, що незнайомий чоловік завдав їй один удар кулаком руки, якою саме не знає, в область обличчя, а саме в область верхньої щелепи справа, в результаті чого, вона впала на асфальтне покриття і втратила свідомість.
Не виключається утворення тілесних ушкоджень, а саме крововиливу у ділянці ясен, близько 2-3 зубів верхньої щелепи справа, садна у внутрішнього кута правого ока, на слизовій оболонці верхньої губи, у гр. ОСОБА_10 в результаті нанесення їй невідомим чоловіком удару кулаком в область правої щелепи від невідомого чоловіка з послідуючим її падінням на асфальтне покриття, згідно із записами з протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_10 від 20 вересня 2017 року.
3. Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 від 20 вересня 2017 року, на момент спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, знаходився в непритомному стані, тому відсутня можливість проведення аналізу механізму, спричинення їй тілесних ушкоджень незнайомою жінкою, за показаннями ОСОБА_11 .
4. Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 від 20 вересня 2017 року, на момент спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, знаходився в непритомному стані, тому відсутня можливість проведення аналізу механізму, спричинення їй тілесних ушкоджень незнайомим чоловіком, за показаннями свідка ОСОБА_11 .
5. Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 від 20 вересня 2017р., в якому вона зазначає, що невідома дівчина в той момент, коли потерпіла ОСОБА_10 знаходилась в непритомному стані, наносила останній удари ногами в область грудей, голови і тіла, спричинивши останній близько 4-5 ударів.
Не виключається утворення тілесних ушкоджень, а саме синців в області лівого колінного суглоба, саден в області правого плечового суглоба, в області правого ліктьового суглоба у гр. ОСОБА_10 в результаті нанесення їй невідомою жінкою ударів ногами в область тіла, згідно із записами з протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 від 20 вересня 2017 року.
6. Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 від 20 вересня 2017 року, в якому вона зазначає, що невідомий чоловік завдав ОСОБА_10 один удар кулаком руки, якою саме не знає, в область обличчя, а саме в область верхньої щелепи справа, в результаті чого, остання впала на асфальтне покриття і вірогідніше втратила свідомість, потім підійшов до неї, схопив її за волосся на голові лівою рукою і почав наносити удари кулаком правої руки в область обличчя та голови, завдавши приблизно 2-3 удари.
Не виключається утворення тілесних ушкоджень, крововиливу у ділянці ясен, близько 2-3 зубів верхньої щелепи справа, садна у внутрішнього кута правого ока, на слизовій оболонці верхньої губи у гр. ОСОБА_10 в результаті нанесення їй ударів невідомим чоловіком кулаком руки в область обличчя, згідно із записами з протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 від 20 вересня 2017 року.?
7. Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_17 10 від 20 вересня 2017 року, в якому вона зазначає, що невідома дівчина в той момент, коли потерпіла ОСОБА_10 знаходилась в непритомному стані, наносила останній удари ногами в область грудей, голови і тіла, спричинивши останній близько 4-5 ударів.
Не виключається утворення тілесних ушкоджень, а саме синців в області лівого колінного суглоба, саден в області правого плечового суглоба в області правого ліктьового суглоба у гр. ОСОБА_10 в результаті нанесення їй невідомою жінкою ударів ногами в область тіла, згідно із записами з протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_15 від 20 вересня 2017 року.
8. Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_15 від 20 вересня 2017 року, в якому вона зазначає, що невідомий чоловік завдав ОСОБА_10 один удар кулаком руки, якою саме не знає в область обличчя, а саме в область верхньої щелепи з права, в результаті чого, остання впала на асфальтне покриття і вірогідніше втратила свідомість, потім підійшов до неї, схопив її за волосся на голові лівою рукою і почав наносити удари кулаком правої руки в область обличчя та голови, завдавши приблизно 2-3 удари.
Не виключається утворення тілесних ушкоджень, крововиливу у ділянці ясен, близько 2-3 зубів верхньої щелепи справа, садна у внутрішнього кута правого ока, на слизовій оболонці верхньої губи у гр. ОСОБА_10 в результаті нанесення їй ударів невідомим чоловіком кулаком руки в область обличчя, згідно записів протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_15 від 20 вересня 2017 року.
9. Показання свідків у своїй більшості, а саме гр. ОСОБА_12 , гр. ОСОБА_15 та ОСОБА_10 , відносно нанесення останній тілесних ушкоджень, не суперечать терміну та обставинам їх утворення.
10. Враховуючи розташування всього комплексу спричинених гр. ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, відносно поверхонь та ділянок її тіла, виключається їх утворення в результаті однократного падіння з висоти власного зросту (а.п.112-121).
Відповідно до протоколу слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_10 від 20 вересня 2017 року та понятих, потерпіла зазначила, що незнайомий чоловік завдав їй один удар кулаком руки, якою саме не знає, в область обличчя, а саме в область верхньої щелепи справа, в результаті чого, вона впала на асфальтне покриття і втратила свідомість, таким чином, не може пояснити, ким та в який спосіб наносилися тілесні ушкодження після цього (а.п.130-132).
Відповідно до протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 від 20 вересня 2017 року, остання зазначила, що невідомий чоловік завдав ОСОБА_10 один удар кулаком руки, якою саме не знає, в область обличчя, а саме в область верхньої щелепи справа, в результаті чого, остання впала на асфальтне покриття і вірогідніше втратила свідомість, потім підійшов до неї, схопив її за волосся на голові лівою рукою і почав наносити удари кулаком правої руки в область обличчя та голови, завдавши приблизно 2-3 удари (а.п.122-125).

Дослідивши та проаналізувавши належним чином зазначені докази та визнавши їх достовірними, допустимими, а в їх сукупності достатніми, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Те, що саме ОСОБА_6 заподіяв потерпілій ОСОБА_10 тілесні ушкодження, які виявлені у останньої при проведенні судової медичної експертизи, підтверджується показаннями потерпілої, які повністю узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та іншими доказами, на які послався суд у вироку.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також про невстановлення судом достатніх доказів для доведеності винуватості обвинуваченого, оскільки зміст вироку свідчить про те, що суд першої інстанції в повному обсязі з`ясував усі обставини, які відповідно до вимог ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Доводи апелянта про те, що потерпіла ОСОБА_10 не знає, якою саме рукою та куди саме їй було завдано удар невідомою особою, жодним чином не свідчать про неправдивість показань потерпілої та про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження.

Той факт, що потерпіла про механізм і локалізацію деяких ударів та про особу, яка їх наносила, дізналась зі слів інших осіб - очевидців події, пояснюється тим, що, як зазначає і сам апелянт, потерпіла ОСОБА_10 втратила свідомість, а тому з об`єктивних причин не могла знати, що відбувалося після цього.

Твердження апелянта про те, що потерпіла ОСОБА_10 зазначала під час слідчого експерименту про те, що її бив невідомий чоловік, а також про те, що перед цією слідчою дією ОСОБА_10 не попереджена про кримінальну відповідальність, а також зазначила, що їй наносились удари зліва, є також безпідставними, та спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема протоколом слідчого експерименту від 20 вересня 2017 року, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_10 , її представника та понятих. Зазначеним особам були роз`яснені їх права та обов`язки, передбачені КПК України.

Під час проведення даного слідчого експерименту щодо локалізації нанесення їй тілесного ушкодження потерпіла ОСОБА_10 зазначила саме про область верхньої щелепи справа.

Попередження учасників слідчого експерименту про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань положеннями КПК України, зокрема ст.240 цього Кодексу, не передбачено. Метою цієї слідчої дії є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Отже, доводи сторони захисту про недопустимість як доказів відомостей з вищевказаних протоколів слідчого експерименту, є помилковими.

Те, що під час досудового розслідування впізнання ОСОБА_6 потерпілою та свідками ОСОБА_10 не проводилось (на що звертає увагу захисник), не вказує про невинуватість ОСОБА_6 , більш того при розгляді провадження судом першої інстанції потерпіла та свідки прямо вказали на обвинуваченого як на особу, яка наносила потерпілій удари.

В свою чергу, при здійсненні досудового розслідування слідчий є самостійним у своїй діяльності, втручання в яку, крім керівника органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду є незаконним і тягне за собою кримінальну відповідальність. Елементами процесуальної самостійності слідчого є його право починати досудове розслідування, приймати процесуальні рішення у кримінальному провадженні, оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням.
Законом не передбачено обов`язковості проведення під час досудового розслідування такої слідчої дії як впізнання особи. Необхідність у проведенні цієї слідчої дії кожного разу визначається особою, яка проводить досудове розслідування відповідно до ситуації, що склалася на певному етапі розслідування.
Твердження сторони захисту про те, що свідок ОСОБА_11 в судових засіданнях надавав різні показання, є безпідставними та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, при відтворенні звукозаписів судових засідань суду першої інстанції від 22 березня 2019 року (а.п.81), від 17 березня 2020 року (а.п.183) колегію суддів встановлено, що свідок ОСОБА_11 зазначив про те, що після нанесення йому ударів він відійшов до ставку та безпосередньо нанесення тілесних ушкоджень своїй дружині він не бачив.

Аналогічні пояснення надав ОСОБА_11 і під час слідчого експерименту (126-129, 136).

Твердження апелянта про те, що свідок ОСОБА_12 надала показання, згідно з якими невідома особа нанесла удар ОСОБА_10 в обличчя зліва, спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, як убачається з протоколу слідчого експерименту від 20 вересня 2017 року, проведеного з участю свідка ОСОБА_12 , остання щодо локалізації нанесення тілесного ушкодження ОСОБА_10 зазначила саме про область верхньої щелепи справа. В суді першої інстанції свідок вказала на те, що удар був нанесений в обличчя.

Більш того, з огляду на проміжок часу, який минув з часу події до моменту допиту свідка в суді, остання могла вже не так добре пам`ятати всі деталі вчиненого правопорушення, але в цілому показання цього свідка є послідовними та не суперечать іншим доказам.

Доводи сторони захисту про недопустимість як доказів протоколів слідчого експерименту та висновків експертів № 359/к від 20 вересня 2017 року та №176-к від 14 березня 2018 року за принципом «отруйного дерева», оскільки вони проведені на підставі протоколів проведення слідчих експериментів, є безпідставними та були перевірені судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваному вироку.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "РуїзТорія проти Іспанії", 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість доводів сторони захисту з приводу недопустимості доказів.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до положень ст.84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Стаття 240 КПК України передбачає, що з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Згідно з положеннями п.3 ч.2 ст.99 КПК України, протоколи слідчих експериментів належать до документів та в розумінні ст.84 КПК України є самостійним джерелом доказів, під час якого слідчий, прокурор не допитує особу, а лише перевіряє або уточнює певні відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. У свою чергу показання особи є також самостійним джерелом доказів, порядок отримання яких встановлено ч.1 ст.95 КПК України.

Отже, зафіксовані в протоколі результати слідчого експерименту не є тотожними наданим слідчому, прокурору показанням, про які йдеться у ч.ч.1,4 ст.95 КПК України.

Приписи ч.4 ст.95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст.225 цього Кодексу, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів згідно зі ст.95 КПК України. Показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів - протоколом слідчого експерименту.

Така правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року у справі № 740/3597/17.

Порядок проведення слідчого експерименту регулюється статтею 240 цього Кодексу.

Відповідно до положень вказаної статті, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Про проведення слідчого експерименту слідчий складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. У протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.
Статтями 104 та 105 КПК України встановлено вимоги до форми та змісту протоколу та додатків до нього. У випадку фіксування процесуальної дії під час досудового розслідування за допомогою технічних засобів про це зазначається у протоколі (ч.2 ст.104 КПК України).
Доводи сторони захисту про те, що слідчий експеримент, проведений за участю потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 є фактичним допитом останніх, суперечать матеріалам провадження.

В протоколах слідчого експерименту зазначено про факт фіксування вказаної слідчої дії за допомогою технічних засобів. Зміст пояснень, наданих вищевказаними особами під час слідчого експерименту, і зафіксованих в протоколах, повністю відповідає відеозапису. Відеозапис слідчої дії вівся безперервно.
Відповідно до протоколу, слідчий експеримент проведений слідчим за участю потерпілої ОСОБА_10 (за участю представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ), свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , за участю понятих. Із долучених до протоколів відеозаписів убачається, що під час проведення вказаної слідчої дії зазначені особи розповідали про поді, які відбулися, при цьому пересувалися та показували на місці слідчому, яким чином вони пересувалися під час подій, про які вони розповідають, в тому числі потерпіла ОСОБА_10 , свідок ОСОБА_12 показали локалізацію та механізм нанесення тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_10 , потім свідок ОСОБА_12 розповіла та показзала механізм нанесення тілесних ушкоджень чоловіком та його дружиною потерпілій ОСОБА_10 після втрати останньою свідомості. Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 показали місце розташування тіла ОСОБА_10 , зазначивши, що обличчя останньої було в крові та вона була непритомною.
Отже, вважати протокол слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , протоколом допиту останніх у розумінні положень ст.224 КПК України жодних підстав немає.

Відповідно, твердження сторони захисту про недопустимість в якості доказів висновків експертів № 359/к від 20 вересня 2017 року та №176-к від 14 березня 2018 року, оскільки вони проведені на підставі протоколів проведення слідчих експериментів, є також необґрунтованими.

Що стосується доводу сторони захисту про відсутність в матеріалах провадження медичних документів, на підставі яких проводилась судова медична експертиза щодо потерпілої, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відсутність в матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, невідкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст.290 КПК України не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст.412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом й скасування на підставі п.1 ч.1 ст.438 КПК України судових рішень, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку, і згадана сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів або при здійсненні судового чи апеляційного провадження їй було забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення з такими документами.
Отже, виходячи із законодавчих норм, потерпіла особа наділена правом безпосередньо надавати слідчому медичні документи на підтвердження фактів, які стосуються завданої злочином шкоди її здоров`ю, а слідчий зобов`язаний прийняти ці документи для виконання завдань кримінального провадження та з`ясування всіх обставин, що згідно зі ст.91 КПК України належать до предмета доказування, у тому числі шляхом призначення судово-медичної експертизи за медичними документами, отриманими від указаної сторони. У такому випадку разом із відповідною постановою слідчий скеровує до експертної установи медичну документацію, яка є об`єктом експертного дослідження. За інших обставин, тобто якщо потерпіла особа не згодна надати наявні в її розпорядженні необхідні документи, для отримання дозволу на тимчасовий доступ до них слідчий, застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, звертається до суду за правилами глави 15 розділу II КПК.
Така правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 січня 2020 року (справа № 754/14281/17, провадження № 51-218кмо19).
Посилання апелянта на позицію, викладену в постанові Касаційного кримінального суду Верховного суду у справі № 555/456/18 від 07 серпня 2019 року, є безпідставним.

Зокрема, у цій постанові колегія суддів Третьої судової палати Суду визнала істотним порушенням закону відсутність у матеріалах кримінального провадження медичної документації, на які посилається судово - медичний експерт, і що таке виключає залучення як допустимих доказів указаної документації та сформованого на її основі експертного висновку.
Натомість колегії суддів Першої та Другої судових палат Верховного Суду у своїх постановах від 8 серпня 2019 року та від 18 квітня 2019 року (справа № 644/7312/13к, провадження № 51-8073км18 та справа № 357/1/16-к, провадження № 51-5364км18 відповідно) висловили протилежну позицію, зазначивши, що не відкриття медичної документації в порядку ст.290 КПК України не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що і підтверджено висновком, викладеним у вищевказаній постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 січня 2020 року (справа № 754/14281/17, провадження № 51-218кмо19).
Доводи сторони захисту про те, що до вчинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 обвинувачений ОСОБА_6 не причетний, оскільки він нікого не бив, тільки відштовхував, закривав голову від нападів, обґрунтовано відкинуті судом, оскільки об`єктивних даних, які б підтверджували таку версію, в матеріалах провадження немає, а навпаки, всі зібрані у справі докази у їх сукупності, на які послався суд у вироку, поза розумним сумнівом підтверджують вчинення вищевказаного кримінального правопорушення ОСОБА_6 .
З аналогічних підстав суд обґрунтовано не прийняв показання свідка ОСОБА_14 .

Разом з цим, колегія суддів вважає, що при ухваленні оскаржуваного вироку суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Зокрема, суд своїм вироком одночасно звільнив ОСОБА_6 як від кримінальної відповідальності так і від покарання.
В свою чергу, згідно з положеннями п.1 ч.2 ст.284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд має закрити кримінальне провадження.
Викладене кореспондується з положеннями ч.3 ст.288 КПК України, відповідно до яких суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
За змістом статей 284-288 КПК України, підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, згода підозрюваного, обвинуваченого на закриття кримінального провадження з певних підстав.
Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.
З матеріалів провадження та з доводів обвинуваченого та його захисника при апеляційному розгляді убачається, що згоди на закриття провадження з підстав, передбачених ч.1 ст.49 КК України обвинувачений не надавав та з подібним клопотанням сторона захисту до суду першої інстанції не зверталась, вважаючи, що провадження має бути закрито з реабілітуючих підстав.
Разом з цим, своїм вироком суд звільнив обвинуваченого в т.ч. і від кримінальної відповідальності.
В свою чергу, оскільки апеляційні скарги сторони обвинувачення з зазначеного приводу відсутні, колегія суддів, діючи в межах апеляційної скарги захисника, виправити допущений судом першої інстанції недолік може лише шляхом скасування оскаржуваного вироку відповідно до вимог ст.ст.407, 409, 412, 413 КПК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст.49 КК України, оскільки звільнення особи від кримінальної відповідальності з одночасним її засудженням за вчинений злочин суперечать вимогам законодавства.
Разом з тим, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не позбавляє потерпілу особу можливості звернутися до суду з цивільним позовом про відшкодування заподіяної внаслідок кримінального правопорушення шкоди в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.404-405, 407, 409, ч.1 ст.49, п.1 ч.2 ст.284, ст.417 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Веселівського районного суду Запорізької області від 05 лютого 2021 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.125 КК України скасувати, кримінальне провадження щодо останнього закрити на підставі ч.1 ст.49, п.1 ч.2 ст.284, ст.417 КК України, звільнивши ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4