ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/280/21
УХВАЛА

"08" квітня 2021 р. смт. Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000020 від 26.01.2021 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уроженця с. Царичанка, проживає АДРЕСА_1 , не працює, має на утриманні дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
раніше судимого: -20.03.2019 року Самарським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст.186, ч. 2 ст. 289, ч.І ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк покарання з 31.10.2016, звільнений 22.04.2019 року
-18.09.2019 року Новомосковським міським судом Дніпропетровської області за ч. З ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,
В с т а н о в и в

В провадженні Петриківського районного суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.
В підготовчому засіданні надійшло клопотання прокурора Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , з посиланням на те, що органами досудового слідства обвинувачується ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у житло та ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до іншого володіння особи.Відповідно реєстру матеріалів досудового розслідування 11.02.2021 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.
Під час досудового розслідування 11.02.2021 року на підставі ухвали слідчого судді Петриківського районного суду ОСОБА_4 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11.04.2021 року.
Посилаючись на доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 3 до 6 років, та у вчиненні кримінального проступку, за який законом передбачено покарання у вигляді обмеження волі на строк до 3 років, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, останньому відомі потерпілі та свідки в даному провадженні,
не працює, не має стійких соціальних зв`язків, офіційного джерела доходу, у зв`язку з чим перебуваючи на волі останній може незаконно впливати на відомих потерпілих та свідків, або знищити, сховати, спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, прокурор просить обрати обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб.
Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив обрати домашній арешт по АДРЕСА_2 , послався на те, що повністю визнає себе винним у скоєному злочині, кається , має на утриманні доньку і потерпілі не мають до нього претензій, дружина хворіє на онкологію і потребує догляду.
Захисник ОСОБА_5 підтримала думку підзахисного ОСОБА_4 , просить обрати домашній арешт

Потерпілі: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутності, із цивільним позовом звертатись на будуть, матеріальна шкода потерпілій ОСОБА_8 відшкодована в повному обсязі, потерпілій

ОСОБА_9 матеріальна шкода не завдана.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, суд приходить до наступних висновків.
Заслухавши учасників судового провадження та дослідивши клопотання щодо дії запобіжного заходу, суд приходить до таких висновків.
Під час судового розгляду, за нормами ч.1, ч.2 ст.331 КПК України, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який суттєво обмежує конституційне прав людини на свободу та особисту недоторканість. Будучи природним воно має бути забезпечене підвищеним захистом у сфері кримінального судочинства, а тому й може бути обмежене лише при дотриманні загальноприйнятих принципів виходячи із критеріїв розумності та об`єктивності.
За нормами ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства", запобіжний захід у вигляді взяття під варту продовжується лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Крім того, не допускається застосування найбільш суворого запобіжного заходу лише з мотиву тяжкості вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення.
За нормами ч.1 ст.184 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу повинно містити: 1) короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа; 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 4) посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу; 5) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 6) обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів; 7) обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу;
Частиною 1 статті 194 КПК України, визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначеним у клопотанні.
За нормами ч.1 ст.183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Ніхто не може бути заарештований або тримання під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом; - ст.5 Конвенції із захисту прав людини та основоположних свобод, ч.2 ст.129 Конституції України.
Положення ст.2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також на ст.9 Кримінально процесуального кодексу України, де вказано, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші посадові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, вбачається обов`язковість виконання рішень Європейського суду з прав людини.
За нормами п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97 ВР, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім певних випадків та відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до вимог ч.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК.
Підвищені вимоги до судового розгляду кримінальних справ у порядку КПК України ґрунтуються на існуючій практиці ЄСПЛ та мають враховуватися судами з огляду на положення ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р. Оскільки одним із найбільш частих порушень прав людини, визнаних ЄСПЛ у справах проти України, є необґрунтоване ухвалення судами рішень про продовження строку тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Прецеденте право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні під заставу: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (Тирон проти Румунії, Смирнова проти Росії ,Пірузян проти Вірменії.
Ризик втечі: Ризик втечі підозрюваного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня «Панченко проти Росії
Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. («Бекчиєв проти Молдови.
У той час як серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи (Ідалов проти Росії, Ілійков проти Болгарії )
Хоча загалом вираз «стан доказів» може бути важливим фактором, що свідчить про наявність в минулому і зараз серйозних ознак вини, сам по собі він не може служити виправданням тримання під вартою
Суд при вирішенні питання про обрання ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою , враховує, що аргументи за чи проти звільнення, у тому числі ризик того, що обвинувачений може перешкодити належному проведенню судового розгляду, не повинні прийматися абстрактно, але повинні бути підкріплені фактичними доказами. Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою («Строган проти України»).
Стосовно загрози втечі, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці. Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання («Панченко проти Росії») та зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»).
Суд приймає до уваги, що ОСОБА_4 обвинувачується органами досудового слідства по ст. 185 ч.3 КК України у скоєні крадіжки майна у потерпілої ОСОБА_8 на загальну суму 723 грн 80 коп, відповідно її заяви із цивільним позовом потерпіла з`являтись не буде так як їй відшкодована матеріально шкода в повному обсязі та у здійсненні кримінального проступку по ст. 162 ч.1 КК України, як порушення недоторканості житла, проникнення, а саме через двері до гаражного приміщення і матеріальна шкода потерпілому ОСОБА_9 не завдана.
Стороною обвинувачення не надано переконливих доводів (доказів) щодо неможливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на час прийняття рішення та доведення підстав обрання відносно нього виняткового запобіжного заходу.
Обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, офіційно не працює, має на утри манні малолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розшуку не знаходився, визнав свою винуватість у скоєному і потерпілі не мають до нього претензій.
Враховуючи дані, що характеризують особу обвинуваченого, ступінь ризиків, які існують у кримінальному провадженні та недоведеність прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти вказаним ризикам, те, що обвинувачений ОСОБА_4 з 11 лютого 2021 року 08 квітня 2021 року перебував під вартою, як захід забезпечення кримінального провадження №0000020 від 26.01.2021 року, суд вважає за необхідне, відмовити в задоволенні клопотання прокурора про застосування ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Беручи до уваги серйозність висунутої проти ОСОБА_4 підозри (обвинувачення), тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні та кримінальному проступку, особу обвинуваченого, його ставлення до скоєного, заяви потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної шкоди, суд вважає за можливе обрати обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. з покладенням на нього відповідних обов`язків на два місяці, до 08.06.2021 року.

На підставі наведеного, керуючись ст. 36, 131,176,181 КПК України,

У Х В А Л И В

У задоволенні клопотання прокурора Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 відмовити.
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на два місяця, до 08 червня 2021 року
Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 негайно прибути до місця відбування визначеного судом запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за адресою: по АДРЕСА_1

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки: не залишати місце постійного проживання по АДРЕСА_1 із 22-00 до 06-00, без дозволу слідчого, прокурора, або суду; прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 з під варти.
Контроль за виконанням ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти на відділення поліції № 11 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області.
Ухвала може бути оскаржена на протязі 5-ти днів до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1