Справа № 202/3193/20
Провадження № 1кп/202/108/2021
УХВАЛА
Іменем України

16 червня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10
обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро кримінальне провадження № 0000023 від 09 січня 2020 року за обвинуваченням:

ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, офіційно не працевлаштований, без місця реєстрації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз:
- 25.02.2016 року вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч.2 ст.46, ч.4 ст.189, ч.1 ст.263, ст.70 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 28.08.2019 року по відбуттю строку покарання;

ОСОБА_12 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Дніпро, громадянин України, офіційно не працевлаштований, неодружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий;

ОСОБА_13 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Дніпро, громадянин України, офіційно не працевлаштований, неодружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимий;

ОСОБА_14 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Дніпро, громадянин України, офіційно не працевлаштований, неодружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимий;

ОСОБА_15 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у с. Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області, громадянин України, має вищу освіту, офіційно не працевлаштований, одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимий;

ОСОБА_16 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 у с. Добровілля Васильківського району Дніпропетровської області, громадянин України, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_6 , раніше не судимий;

у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.15, ч.3 ст.146, ч.3 ст.146, ч.4 ст.189, ч.3 ст.289, ч.1 ст.263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні прокурор, з посиланням на те, що обвинуваченим обраний запобіжний захід, який закінчується 24.06.2021 року, заявила клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а обвинуваченому ОСОБА_15 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, заборонивши обвинуваченому у нічний час доби залишати постійне місце мешкання. Клопотання мотивоване тим, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу під час досудового слідства та судом не змінилися, а застосування до обвинувачених жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Сторона захисту заперечувала щодо задоволення клопотання відносно обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 мотивуючи це тим, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та наполягала на зміні запобіжного заходу обвинуваченим на домашній арешт, посилаючись на відсутність ризиків, передбачених законодавством.
Захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_15 не заперечували щодо продовження останньому запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вважає, що при неодноразовому продовжені запобіжного у вигляді тримання під вартою обвинуваченим суд ураховував вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому суд зазначав,що ризик переховування обвинувачених від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Суд зазначав, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, у відповідності до вимог ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання останніми покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконного впливу на свідків, потерпілих, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення.

На час розгляду цього клопотання ризик можливості незаконного впливу на потерпілих, свідків у обвинувачених значно зменшився, оскільки допитано потерпілих та декількох свідків, існування обґрунтованої підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину, з урахуванням практики ЄСПЛ, перестає бути підставою для позбавлення свободи, тому суд зазначає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК значно зменшились. Але на час розгляду цього клопотання суд вважає, що обмеження прав і свобод виправдовується суспільними інтересами, оскільки такі обмеження відповідають вимогам справедливості, є пропорційними та необхідними для цілей захисту конституційно значимих цінностей. При вирішенні питань, пов`язаних із застосуванням законодавства про запобіжні заходи, суд виходячи з презумпції невинуватості дотримує баланс між публічними інтересами, пов`язаними із застосуванням заходів процесуального примусу, і важливістю права на свободу особистості.

Суд погоджується з доводами сторони обвинувачення, що продовжує існувати ризик незаконного впливу на свідків, які судом не допитані, ризик переховування обвинувачених від суду та ризик продовження злочинної діяльності, тому суд вважає, що підстави для продовження строку тримання обвинувачених під вартою наявні та актуальні, а продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є доцільним, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, в тому числі й домашній арешт, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Обраний відносно обвинувачених запобіжний захід, з урахуванням його тривалості на даний час, не виходить за межі розумного строку, оскільки тривалий розгляд справи перш за все обумовлений поведінкою сторони захисту, так захисники декілька разів не з`являлись в судове засідання на завчасно погоджену дату судового розгляду.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_15 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, то суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки саме такий запобіжний захід раніше забезпечував виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 331, 350 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.
ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 14.08.2021 року, включно.
ОСОБА_15 продовжити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, заборонити йому з 22:00 години до 06:00 години залишати житло за адресою: АДРЕСА_5 , без дозволу суду.
Покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:
1) з`являтися за викликом суду;
2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду.
Строк, на який покладено вищевказані обов`язки, визначити до 14.08.2021 року.
Обвинуваченому письмово (під розпис) повідомити про покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.
Клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу - залишити без задоволення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3