ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/1272/20 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1903/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участі прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 17 березня 2021 року про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 17 березня 2021 року обрано ОСОБА_7 , який обвинувачується за ч.4 ст. 296, ч.1 ст. 345, ч.1 ст. 14 ч.2 ст. 194 КК України , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 14 травня 2021року та визначено заставу в розмірі 68100 грн.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд першої інстанції врахував та зазначив в своєму рішенні, що на даний час існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується, у вчиненні кримінальних правопорушень, які законодавством віднесені до категорії тяжких злочинів, у тому числі проти власності, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який офіційно не працює, відношення обвинуваченого до пред`явленого обвинувачення, його поведінку під час перебування справи на розгляді в суді.

Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачений ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 17 березня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.
В своїх апеляційних доводах обвинувачений зазначає, що під час судового розгляду йому не було надано належної правової допомоги, суд не повідомляв йому про місце, дату та час судового засідання, судом не було враховано, що на його утриманні перебуває багатодітна сім`я, молодша дитина хвора на астму, у зв`язку з чим дружина не працює та доглядає за дитиною. Крім того, апелянт вказує на те, що він є інвалідом 2 групи, працює в таксі.

Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу сторони захисту; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та ухвалено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Також колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо наявності існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду , суд бере до уваги, що судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено, обвинувачений неодноразово не з`являвся до суду першої інстанції, будучи належним чином повідомлений про місце, дату та час судового розгляду, а тому існує певна ймовірність того, що ОСОБА_7 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину за ч.1 ст.345 КК України та тяжких злочинів, передбачених ч.1 ст.14, ч.2 ст.194, ч.4 ст.296 КК України, на що обґрунтовано послався суд в оскаржуваному судовому рішенні про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прокурор обґрунтовує підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, в тому числі за ч.1 ст.14, ч.2 ст.194, ч.4 ст.296 КК України, за скоєння яких передбачено покарання, з урахуванням вимог ч.2 ст.68 КК України, у виді позбавлення волі на строк до 5 років та до 7 років відповідно, зібраними під час досудового розслідування доказами.
Однак, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Окрім цього, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, а також суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_7 у зв`язку з чим апеляційні доводи обвинуваченого в цій частині не перевіряються під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення.
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, які містяться в матеріалах судового провадження, а саме того, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину та декількох тяжких злочинів, а саме: у готуванні до умисного знищення чужого майна, вчиненого шляхом підпалу; у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненого із застосуванням предметів, заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень; у погрозі насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, на думку колегії суддів, внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів чи суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду.
Сторона захисту в судовому засіданні апеляційної інстанції не надала жодних документів на підтвердження наявності у обвинуваченого дітей , офіційного місця праці та стану здоров`я обвинуваченого. В зв`язку з цим колегія суддів позбавлена можливості в повній мірі оцінити ці обставини.
Враховуючи наведене доводи обвинуваченого про те, що він раніше не судимий та не має наміру переховуватися від суду, має на утриманні багатодітну сім`ю, працював водієм таксі, він є інвалідом другої групи, заслуговують на увагу, але, на думку колегія суддів, враховуючи той факт, що ОСОБА_7 тричі не з`явився до суду першої інстанції (18.12.2020 року, 26.01.2021 року, 16.03.2021 року), будучи належним чином повідомлений про дату, місце та час судового розгляду, що не спростовано стороною захисту під час апеляційного розгляду, а також з урахуванням ступеню тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень та фактичні обставини їх скоєння, не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності на даний час ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, які були встановлені судом при обранні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Крім того, обвинуваченому ОСОБА_7 визначено запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 68100 грн., при внесенні якої обвинувачений буде звільнений з-під варти.
За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися та не зменшилися.
Щодо апеляційних доводів обвинуваченого про те, що він був позбавлений процесуального права на захист, є суб`єктивними та необґрунтованими, оскільки під час розгляду клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останнього захищав професійний адвокат ОСОБА_9 . Будь-яких об`єктивних даних про неналежне виконання ним своїх професійних обов`язків стороною захисту не надано.
З огляду на викладене, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів на даний час не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
Крім того, колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами про необхідністю скасування оскаржуваного судового рішення з тієї підстави, що його не було належним чином повідомлено про дату та час судового розгляду в суді першої інстанції, оскільки, у зв`язку з систематичною неявкою ОСОБА_7 до місцевого суду, ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 26.01.2021 року дозволено затримання обвинуваченого для участі в розгляді клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. 17.03.2017 року обвинуваченого доставлено до суду першої інстанції та оскаржуваною ухвалою ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції в частині обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 17 березня 2021 року про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді