У Х В А Л А
Справа № 185/8624/20

Провадження № 1-кс/185/439/21

02 березня 2021 року м. Павлоград

Слідчий судя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , за участі представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_4 , подане в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту майна, -
В С Т А Н О В И В :
Адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 в межах кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001627 від 10 грудня 2020 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, звернувся з клопотанням про скасування арешту майна, який накладено ухвалою слідчого судді від 17 грудня 2020 року, а саме на: флеш носій, коврик з водійської сторони поряд сидіння, коврик зі сторони переднього пасажирського сидіння, сумка-чохол із водійського сидіння, два фрагменти мотузки білого кольору з багажнику автомобіля, коврик із задньої сторони сидіння, ганчірка з монтировкою з багажнику, коврик із багажнику автомобіля, коврик із задньої частини автомобіля, коврик із багажнику автомобіля, коврик із задньої частини автомобіля, коврик із багажнику автомобіля, коврик із задньої частини автомобіля, вилучені в ході проведення обшуку 16 грудня 2020 року за адресою: м. Павлоград, вул. Миру, б.6 та в автомобілі «NISSAN» моделі «ROGUE» д.н.з. НОМЕР_1 білого кольору.

При розгляді клопотання адвокат ОСОБА_4 підтримав подане клопотання та пояснив, що на теперішній час вже поведено експертне дослідження, а тому речові докази, з яких він просить зняти арешт вже не мають доказового значення по даному кримінальному провадженню.

Слідчий СВ Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечував.

Дослідивши матеріали клопотання, яким заявник обґрунтовує свої вимоги, заслухавши учасників розгляду, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, для збереження речових доказів.
Продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.
Розглядом клопотання слідчому судді не доведено, що майно щодо якого ставиться питання про скасування арешту втратило статус речового доказу, яким його було визнано в порядку ст. 98 КПК України, та в зв`язку з чим на підставі п.1 ч.2 ст.170 КПК України на це майно було накладено арешт.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав, які б не виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявником належним йому майном, у зв`язку з чим вважає передчасним вирішення питання про скасування арешту майна.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В :
В задоволені клопотання адвоката ОСОБА_4 , поданого в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту майна відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1