Провадження №1-кс/463/15/21
У Х В А Л А

18 лютого 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

Слідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою від 30 грудня 2019 року, яка надійшла на адресу суду 30 грудня 2019 року, на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 від 12 грудня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0001005 від 30 березня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України. Просить визнати бездіяльність слідчого ОСОБА_4 з ненадання потерпілому ОСОБА_3 , пам`ятки про права і обов`язки потерпілого, не залучення до слідчих дій та не здійснення допиту, винесенням постанови про закриття кримінального провадження без ознайомлення потерпілого з матеріалами кримінального провадження, такою що не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства, тобто протиправною. Крім того, просить скасувати оскаржувану постанову, а матеріали кримінального провадження направити для продовження розслідування іншим слідчим ТУ ДБР у м. Львові якого зобов`язати вчинити передбачені кримінально-процесуальним законом дії направленні на забезпечення повноти досудового розслідування.

Скаргу мотивує тим, що в провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові перебувало кримінальне провадження № 0001005 від 30 березня 2017 року за ч. 1 ст. 375 КК України. Оскаржуваною постановою слідчим ОСОБА_4 провадження було закрито. З постановою не погоджується, оскільки вважає таку наслідком однобічного, неповного та упередженого розслідування під час якого не було здійснено належної перевірки отриманих доказів, проведене досудове розслідування вважає неповним, висновок слідчого є передчасним, оскільки не дослідженні всі обставини у справі, а тому досудове розслідування не може вважатись об`єктивним.

Скарга надійшла на адресу суду 30 грудня 2019 року та була призначена до судового розгляду на 2 січня 2020 року.

Судові засідання 2, 3, 8, 27 січня 2020 року не відбулись у зв`язку з неявкою в такі особи, яка подала скаргу, хоча остання належним чином була повідомлена про час і місце їх проведення у відповідності до положень ст. 135 КПК України.

В судовому засіданні 11 лютого 2020 року було оголошено перерву за клопотанням скаржника для подачі заяви про відвід слідчому судді ОСОБА_1

17 лютого 2020 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_1 .

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 18 лютого 2020 року в задоволені заяви про відвід слідчого судді ОСОБА_1 було відмовлено.

Судове засідання 20 лютого 2020 року не відбулось у зв`язку з неявкою в таке особи, яка подала скаргу.

В судовому засіданні 12 березня 2020 року було оголошено перерву за клопотання особи, яка подала скаргу.

Судові засідання 24 березня 2020 року, 8, 30 квітня 2020 року, 19 травня 2020 року не відбулись у зв`язку з неявкою в такі особи, яка подала скаргу з поданням такою клопотання про їх відкладення через карантинні заходи.

Судове засідання 2 липня 2020 року не відбулось у зв`язку з перебуванням слідчого судді на листку непрацездатності.

Наступні судові засідання 11 серпня 2020 року, 10 вересня 2020 року, 5 жовтня 2020 року не відбулись у зв`язку з неявкою в такі особи, яка подала скаргу з поданням такою клопотань про їх відкладення через неможливість явки в такі через стан здоров`я.

Судове засідання 18 листопада 2020 року не відбулось через неявку в таке особи, яка подала скаргу.

Судове засідання 4 грудня 2020 року не відбулось у зв`язку з неявкою в таке особи, яка подала скаргу з поданням такою клопотання про його відкладення через неможливість явки в таке.

Судове засідання 28 грудня 2020 року не відбулось через неявку в таке особи, яка подала скаргу.

Судове засідання 28 січня 2021 року не відбулось у зв`язку з неявкою в таке особи, яка подала скаргу з поданням такою клопотання про його відкладення через неможливість явки в таке.

В судовому засіданні 18 лютого 2021 року скаржник подану скаргу підтримав з мотивів викладених в ній, просив її задовольнити.

Слідчий або інший представник органу досудового розслідування в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили.

За таких обставин, враховуючи, що слідчим представлено для огляду матеріали кримінального провадження № 0001005 від 30 березня 2017 року, керуючись ч. 3 ст. 306 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу у відсутності представника органу досудового розслідування.

Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали кримінального провадження № 0001005 від 30 березня 2017 року, дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань в кримінальному провадженні № 0001005 від 30 березня 2017 року вбачається, що до реєстру внесено відомості щодо вчинення суддею Шевченківського районного суду м. Львова злочину, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України. Відомості були внесені на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 2 березня 2017 року в справі № 757/15019/16-к.

Постановою слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_4 від 12 грудня 2019 року закрито кримінальне провадження № 0001005 від 30 березня 2017 року у зв`язку з відсутністю в діях слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

З матеріалів кримінального провадження № 0001005 вбачається, що під час досудового розслідування слідчим постановою від 21 листопада 2019 року відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні, проведено допит в якості свідка судді ОСОБА_5 , здійснювався виклик для допиту в якості свідка заявника ОСОБА_3 , однак такий не з`явився.

У ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні факт вчинення слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України не встановлено.
Враховуючи наведене вище, слідчим суддею встановлено, що слідчим проведені усі необхідні слідчі дії та проведеним досудовим розслідуванням не здобуто доказів, які б вказували на наявність в діях судді Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_5 ознак складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України, а тому слідчий суддя вважає безпідставними доводи скарги ОСОБА_3 щодо незаконності та передчасності винесення оскаржуваної постанови.
Зокрема, слідчим вірно констатовано, що незгода із судовим рішенням не може бути підставою для кримінального переслідування судді, який його ухвалив. В разі незгоди із судовим рішенням особа вправі оскаржити його в порядку та спосіб, передбачений законом, й звернення про вчинення кримінального правопорушення суддею у зв`язку з ухваленням ним судового рішення є втручанням у діяльність суду та способом впливу на суд, що порушує гарантований Конституцією України принцип незалежності суддів. До зазначеного висновку слідчий обґрунтовано прийшов, виходячи із наступних підстав.
Статтею 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.
Конституційний Суд України у своїх неодноразових рішеннях послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: «Основні принципи незалежності судових органів», ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, «Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів», затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 ООН, Європейська хартія «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, Рекомендації № (94) 12 Комітету міністрів ради Європи «Незалежність, дієвість та роль суддів» від 13 жовтня 1994 року та інших.
Зокрема, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що «недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Разом з тим, відповідно до положення ч. 1 цієї статті Конституції України, недоторканність суддів як гарантія їхньої незалежності у виконанні професійних обов`язків може не обмежуватися обсягом, визначеним у ч. 3 статті 126 Конституції України».
Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканості суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів. Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист (п.п. 1.2, 1.3, 4.2, 4.3).
Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надано у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року. За позицією ВСУ як правило, заяви про вчинення суддями злочину у вигляді, на думку заявника, ухвалення суддями відповідного судового рішення, викликані просто незгодою заявника з прийнятим рішенням, або бажанням таким чином вплинути на результат розгляду справи поза межами встановленої судової процедури. Це є прямим тиском на суд, втручанням у здійснення правосуддя та прямо порушує норми Конституції України, суперечить Основним принципам незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада 1985 року та 13 грудня 1985 року щодо гарантування засад незалежності судових органів.
Здійснення органами досудового розслідування слідчих дій в рамках розпочатого досудового розслідування щодо надання оцінки законності судового рішення та витребування пояснень у суддів з приводу ухваленого рішення тощо при явному зловживанні учасником процесу свого законодавчого права на оскарження такого рішення до вищої інстанції не узгоджується та прямо протирічить положенням статті 124 Конституції України, оскільки делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.
Згідно з правовими висновками, викладеним у Рекомендації CM/REC (2010) 12 Комітету Ради Європи від 17 листопада 2010 року, судді не зобов`язані роз`яснювати, якими переконаннями вони керувалися при прийнятті судових рішень (п. 15).
Ініціювання кримінального переслідування судді у згаданому контексті є способом незаконного впливу на суд, суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.
Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

З огляду наведеного, слідчий суддя в задоволені скарги про скасування постанови про закриття кримінального провадження відмовляє.
Також не підлягає до задоволення скарга в частині визнання дій чи бездіяльності слідчого протиправної, оскільки за наслідками розгляду скарги слідчий суддя вправі прийняти рішення визначене статтею 307 КПК України, в переліку яких відсутнє визнання дій чи бездіяльності протиправною.

Керуючись вимогами ст.ст. 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволені скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_4 від 12 грудня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0001005 від 30 березня 2017 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1