Провадження № 1-кп/161/833/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 03 серпня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000148 від 30.04.2021, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Тельчі Маневицького району Волинської області, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта середня, працює водієм у ФОП ОСОБА_4 , одружений, раніше несудимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_3 30.04.2021, близько 12.45год., керуючи автомобілем «DAF XF 95.380», р.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом «KRONE SDP 24», р.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по вул.Перемоги у с.Полонка Луцького району Волинської області, поблизу буд.№44, зі сторони м.Луцьк Волинської області в напрямку на с.Баківці Луцького району Волинської області, проявив безпечність, не уважно стежив за дорожньою обстановкою, відповідним чином не зреагував на її зміну, перевищив дозволену на даній ділянці дороги швидкість руху транспортних засобів, порушивши вимоги заборонного дорожнього знаку 3.29 ПДР України (обмеження максимальної швидкості 30 км/год.), в момент виникнення небезпеки для руху, а саме пішохода ОСОБА_10 , яка перетинала проїзну частину дороги з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля з напівпричепом, і якого він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 , згідно висновку експерта №193 від 24.05.2021 Волинського обласного бюро судово-медичних експертиз, отримала наступні тілесні ушкодження: субарахноїдальні крововиливи на великих півкулях головного мозку та півкулях мозочку, крововиливи на внутрішній поверхні м`яких тканин голови, забійно-скальпована рана голови, розрив атланто-окципітального зчленування із крововиливами в м`які тканини навколо та забоєм спинного мозку, численні злами ребер з обох сторін із пошкодженням парієтальної плеври, забій легень із розривами коренів, гемоторакс; крововиливи в середостіння; крововиливи під парієтальною плеврою в міжреберні м`язи; черезкапсулярні розриви печінки, гемоперітонум, крововиливи в корінь брижі, навколониркову клітковину зліва, неповна ампутація на рівні правого гомілково-ступеневого суглобу, численні садна обличчя, кінцівок тулуба. Дані тілесні ушкодження належать до тяжких як небезпечних для життя в момент спричинення і в даному конкретному випадку спричинили смерть потерпілої.

Причиною смерті ОСОБА_10 є поєднана тупа травма тіла, що супроводжувалася зламами кісток скелету із забоями та розривами внутрішніх органів.

В прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_3 вимог п.1.5, п.1.10 (в частині значення термінів «небезпека для руху»), п.2.3 б), д), п.12.3, п.12.9 б) та заборонного дорожнього знаку 3.29 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями).

ОСОБА_3 інкримінується вчинення необережних протиправних дій, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст.286 КК України, визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, показав, що дійсно керуючи автомобілем «DAF XF 95.380» з напівпричепом «KRONE SDP 24», не вжив заходів для зменшення швидкості, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка перетинала проїзну частину дороги з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля з напівпричепом. У вчиненому щиро розкаявся, зазначив, що збитки потерпілим повністю відшкодував, попросив у них вибачення. Просив суд суворо його не карати та не позбавляти права керування транспортним засобом.

Допитаний безпосередньо в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 показав, що 30.04.2021 він був на роботі. Біля 13.00год. йому зателефонував сусід і повідомив про дорожньо-транспортну пригоду. Приїхавши на місце, побачив наїзд. Обвинуваченого на місці не було. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має. Просив суд не застосовувати до обвинуваченого покарання, яке необхідно відбувати реально, а щодо призначення додаткового покарання поклався на розсуд суду.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що не був безпосереднім очевидцем події, про дорожньо-транспортну пригоду йому повідомила сусідка. Очевидцем подій не був, а на місце пригоди поїхав його син. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має. Просив суд не застосовувати до обвинуваченого покарання, яке необхідно відбувати реально, а щодо призначення додаткового покарання поклався на розсуд суду.

Суд, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 своїми необережними протиправними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки такі обставини підтверджені в ході розгляду кримінального провадження.

Окрім того, в силу ч.2 ст.66 КК України суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання, відсутність у потерпілих претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_3 повністю беззаперечно визнав свою винуватість, вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, на обліках в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, працевлаштувався, де також позитивно характеризується.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, думку потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні, дані про особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи строк покарання, передбаченого санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_3 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі, однак ближче до мінімальної межі.

Також суд призначає і додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, з огляду на те, що обвинувачений хоча і вчинив необережний злочин, не перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, однак наслідком вчинення такого злочину є невідворотна обставина смерть особи.

Крім того, призначене судом додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, буде певним запобіжником щодо попередження вчинення ОСОБА_3 порушень Правил дорожнього руху України в майбутньому.

Судом враховано, що не знижує тяжкості й небезпечності даного злочину, вчиненого за наведених обставин, позитивна характеристика обвинуваченого ОСОБА_3 за місцем проживання та роботи у загальносоціальному плані, а також його посткримінальна поведінка, спрямована на залагодження своєї провини.

На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

Норма матеріального права, а саме ст.75 КК України, не містить заборони її застосування до осіб, котрі вчинили злочин, за який обвинувачується ОСОБА_3 .

Разом з тим, враховуючи особу винного, конкретні обставини справи, приймаючи до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає за можливе звільнити останнього від відбування основного покарання із випробуванням на підставі ст.75 КК України, встановивши при цьому іспитовий строк 2 роки, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Судом взято до уваги позицію як прокурора, так і всіх інших учасників судового провадження щодо можливості застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробовуванням, а тому суд дійшов висновку про можливість досягнення мети виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства за умови контролю за його поведінкою упродовж іспитового строку, адже обвинувачений ОСОБА_3 до вчинення ним даного злочину вів законослухняний спосіб життя, що підтверджується відсутністю даних про притягнення його до кримінальної відповідальності, одружений та працевлаштований. Стороною обвинувачення не надано суду жодних відомостей, що обвинувачений ОСОБА_3 до вчинення злочину мав девіантну поведінку.

Питання про речові докази та арешт майна суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 100, 174 КПК України.

Процесуальні витрати за проведення експертиз під час досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави у відповідності до ч.2 ст.124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбуття основного покарання з випробовуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Арешт, який накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.05.2021 на майно, скасувати.

Речові докази у справі, а саме:

-автомобіль «DAF XF 95.380», р.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом «KRONE SDP 24», р.н.з. НОМЕР_2 , повернути за належністю ОСОБА_4 ;

-оптичні диски формату DVD-R Verbatim для лазерних систем зчитування залишити при матеріалах кримінального провадження впродовж всього часу їх зберігання.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 6178 (шість тисяч сто сімдесят вісім) гривень 32 копійки.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений учасниками судового провадження до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий