Справа № 495/343/21
№ провадження 1-кс/495/1037/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2021 року м. Білгород - Дністровський

Слідчий суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Білгород-Дністровському клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000007 від 06.01.2021 за ознаками кримінального правопорушення. Передбаченого ч.1 ст. 358 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
27 квітня 2021 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшло клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000007, яке було накладено відповідно до Ухвали слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 від 15.02.2021.
Виклад обставин, зазначених у клопотанні.
В провадженні слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 перебувала справа № 495/343/21 (провадження № І-кс/495/463/2021) за клопотанням дізнавача СД Білгород-Дністровського РВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_5 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000007, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 січня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.
Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 лютого 2021 року у справі № 495/343/21 (провадження № 1-кс/495/463/2021) про накладення арешту на майно клопотання дізнавача СД Білгород- Дністровського РВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_6 про накладення арешту на майно задоволено частково та накладено арешт у вигляді заборони відчуження на:
1.земельну ділянку площею 0,15 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:026:0765;
2.земельну ділянку площею 0,06 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:026:076;
3.земельну ділянку площею 0,15 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер::02:026:0768;
4.земельну ділянку площею 0,15 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер::02:026:0769;
5.земельну ділянку площею 0,15 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер::02:026:0771;
6.земельну ділянку площею 0,15 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:026:0772.
Заявник ОСОБА_4 , зазначає що він є власником земельної ділянки площею 0,15 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:026:0771 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 грудня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованого в Реєстрі за № 12451. 30 грудня 2020 року право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за ним в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Оскільки заявник є власником вказаного об`єкту нерухомості, на яке зазначеною ухвалою слідчого судді накладено арешт, в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_4 є третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна. Відповідно до ч.3 ст.64-2 КПК України третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених КПК України.
На підставі ч.1 ст.174 КПК України заявник в якості власника майна, щодо якої здійснюється провадження, який не був присутній при розгляді питання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Заявник вважає, що вказаною ухвалою слідчого судді арешт накладено необґрунтовано, у зв`язку із чим він підлягає скасуванню з огляду на наступне:
1.Дізнавачем та прокурором не зазначено законних підстав для накладення арешту.
Так згідно п.1 ч.3 ст.132 КПК України, арешт майна, не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до приписів ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення і цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
На думку заявника жодна з цих підстав ні у клопотанні слідчого, ні в ухвалі слідчого судді не зазначено.
Незважаючи на те, що дізнавачем до клопотання додано постанову при приєднання до кримінального провадження вказаного майна як речових доказів, однак в розумінні ст.98 КПК України вони, на думку заявника, не є речовим доказом у справі, оскільки не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегли на собі його сліди та не містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій з боку заявника, не набуті ним кримінально протиправним шляхом та внаслідок вчинення кримінального правопорушення; заявник, ОСОБА_4 , не є підозрюваними або обвинуваченими у справі, санкція статті Кримінального кодексу, не передбачає конфіскацію як вид покарання, розрахунку шкоди до матеріалів клопотання не долучено, цивільний позов до власника не заявлено.
У клопотанні заявником зазначено, що предметом досудового розслідування є обставини можливого підроблення документів, а не обставини набуття заявником права власності кримінально протиправним шляхом та внаслідок вчинення кримінального правопорушення, оскільки я добросовісно набув право власності на земельну ділянку, в межах даного кримінального провадження не досліджуються обставини саме щодо шахрайського заволодіння земельними ділянками або будь-яке інше кримінальне правопорушення проти власності.

ОСОБА_4 зазначає, що згідно ч.2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених КПК України.
Однак, надані дізнавачем матеріали клопотання не містять даних про те, що зазначені земельні ділянки, отримані як речовий доказ.
ОСОБА_4 зазначає, що добросовісно та в законний спосіб набув право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна на підставі відплатного правочину.

Заявник зазначає, що відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Заявник зазначив, що в законний спосіб набув право власності на вищевказані земельні ділянки, на які накладено арешт.
2. Дізнавачем та прокурором не доведено необхідності (мети) в застосуванні арешту майна, а слідчим суддею при постановленій оскаржуваної ухвали не враховано цього.
На думку заявника дізнавачем не доведено, а слідчим суддею при постановленні хвали про накладення арешту не враховано, що належне йому майно містить ознаки якого-небудь кримінального правопорушення, зокрема кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, та містить будь-які ознаки підробки документів.
На думку заявника в ухвалі слідчого судді не зазначено мотивів для висновку про можливість або наявність наміру вчинити одну з перелічених дій стосовно майна, що належить ОСОБА_4 . Зазначає, що готовий у будь-який час добровільно надати дізнавачу або прокурору за наявності законних підстав змогу оглянути належне мені як фізичній особі майно чи провести щодо нього експертизу, перевірку, або іншу слідчу (розшукову) дію та процесуальну дію.
3. Накладенням арешту порушено визначальну засаду законності кримінального провадження.
Посилаючись на законність застосування практики Європейського суду з прав людини заявник зазначає, що у справі «Іст-Вест Альянс проти України», заява № 19336/04, рішення від 23.01.2014 §167 ЄСПЛ наголосив на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля.
У справі «Власов проти РФ», заява №78146/01, постанова від 12.06.2008 (§ 108-110), висловився що він у своєї діяльності використовує правову позицію згідно з якою: перерахування ризиків, які можуть перешкодити правосуддю (у разі не застосування заходу забезпечення кримінального провадження) без наведення конкретних фактів, які підтверджують такі висновки суду, не є достатнім для застосування судами цих заходів.

На думку заявника, в ухвалі слідчого судді допущено саме зазначену помилку в частині простого перерахування визначених ст.170 КПК України підстав для накладення арешту.
Вказані вище доводи свідчать про необґрунтованість накладення арешту та відсутності потреби в подальшому його застосуванні.
4. Під час розгляду клопотання слідчого слідчим суддею порушено такі засади кримінального провадження як змагальність сторін та свободу в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також не забезпечено особі доступ до правосуддя.
Як передбачено ч.ч.1-3 ст.64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Відповідно до положень ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
В свою чергу, слідчий суддя, не забезпечив виклику власника земельної ділянки, тобто третьої особи щодо майна якої вирішується питання про арешт, для участі в розгляді клопотання про арешт майна.
В ухвалі слідчого судді дізнавач та прокурор з метою забезпечення арешту майна не заявляли клопотання розглянути клопотання без повідомлення власників. Тому здійснення розгляду клопотання слідчим суддею про накладення арешту на майно за відсутності та виклику власника майна суперечить положенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки взагалі нівелює право на справедливий суд. Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини (Справа «Ван Мехелен та інші проти Нідерландів», рішення від 23 квітня 1997 року §§ 49-51: справа «Мирилашвили против России», заява № 6293/04, рішення від 11.12.2008 §§ 157-159. 162) Суд зазначив, що всі докази мають бути пред`явлені стороні інтересів, якої вони стосуються у відкритому судовому засіданні з тим, щоб забезпечити змагальність.

Стаття 6 п.п. 1 и 3 "б" Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року вимагають, щоб особі, права та законні інтереси якої обмежуються, була надана адекватна можливість оспорювати твердження та допитувати осіб, що дають показання проти нього. В судовій практиці існують чіткі вказівки, що це положення має застосовуватися не лише відносно допитів свідків але й до інших доказів, зокрема документальних матеріалів.
Всупереч вищевказаного про час та місце розгляду клопотання власник земельних ділянок повідомлений не був, всупереч наведених норм міжнародного права та національного законодавства клопотання розглянуто без участі власника майна.
Таким чином, заявник зазаначакє, що суд допустив неповний судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
5. Слідчим суддею не був дотриманий процесуальний строк розгляду клопотання про накладення арешту на майно, у зв`язку з чим, за межами - процесуальних строків останній був позбавлений можливості продовжувати розгляд даного клопотання.
Клопотання слідчого про накладення арешту на то надійшло до суду 12 лютого 2021 року о 10 годині 48 хвилин. Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна вдається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
За таких обставин, враховуючи що дводенний строк для розгляду клопотання слідчим суддею сплив 14 лютого 2021 року, правомочність щодо розгляду на момент постановлення оскаржуваної ухвали слідчого судді, станом на 15 лютого 2021 року, була відсутня. Жодна сторона не подавала клопотання про поновлення процесуального строку.
На думку заявника, подальший розгляд клопотання слідчого зі спливом присічних строків його розгляду є фактично відмовою у доступі до правосуддя.
Також заявник зазначає, що рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізії у законодавстві завжди тлумачити на користь особи.

На підставі вищевикладеного заявник просить клопотання задовольнити та скасувати арешт, накладений Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 лютого 2021 року.
В судове засідання ОСОБА_4 , не з`явився, надав до суду заяву, у якій просив клопотання розглядати без його участі, клопотання підтримує в повному обсязі.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, повідомив суд, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває.
Мотивація суду.
Слідчий суддя, дослідивши надані документи та матеріали, якими заявник обґрунтовує доводи клопотання, приходить до наступного.
Ухвалою слідчого судді від 15.02.2021 по справі №495/343/21 (провадження №1-кс/495/463/2021) клопотання дізнавача СД Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000007 від 06.01.2021, за ч.1 ст.358 КК України задоволено частково, накладено арешт у вигляді заборони відчуження на: земельну ділянку площею 0,15 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:026:0765; земельну ділянку площею 0,06га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:026:076; земельну ділянку площею 0,15 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:026:0768; земельну ділянку площею 0,15 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:026:0769; земельну ділянку площею 0,15 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:026:0771; земельну ділянку площею 0,15га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:026:0772.
Згідно зі ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Частиною 3 ст.132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Частиною 2 ст.170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається в тому числі з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.
Прийняття Ухвали слідчого судді від 15.02.2021 обумовлено наявністю вагомих доказів про необхідність арешту вказаного майна задля збереження його як речового доказу у кримінальному провадженні №0000007, у зв`язку з чим клопотання дізнавача було частково задоволено.
У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. З урахуванням ч.4 ст.173 КПК України, відповідно до якої слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб, в Ухвалі від 15.02.2021 було накладено арешт у вигляді заборони відчуження земельних ділянок.
Порядок скасування арешту майна визначений ст.174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Отже, слідчий суддя вважає, що клопотання про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000007 надано належним заявником.
Розглядаючи клопотання про скасування арешту, слідчий суддя встановлює обґрунтованість (необґрунтованість) накладеного арешту та наявність (відсутність) підстав для його подальшого застосування в залежності від того, на яку підставу вказує заявник. У клопотанні власник майна ОСОБА_4 вказує на необґрунтованість накладеного арешту та втрату потреби арешту майна, що обумовлює межі дослідження і оцінки обставин справи слідчим суддею у цьому провадженні.
Заявник, у своєму клопотанні зазначив, що в Ухвалі слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 лютого 2021 року у справі № 495/343/21 (провадження № 1-кс/495/463/2021) про накладення арешту на майно клопотання не зазначено мету накладення арешту, проте слідчий суддя зазначає, що в Ухвалі від 15.02.2021 зазначено: арешт накладається з метою «забезпечення збереження речових доказів».
Окрім того, заявником зазначається що в порушення ч.2 ст.170 КПК України, відповідно до якої арешт допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди в Ухвалі від 15.02.2021 не визначений пункт, на підставі якого застосовується відповідний захід забезпечення кримінального провадження. Проте, спростовуючи цей факт слідчий суддя зазначає, що у вищезазначеній ухвалі встановлено, що арешт накладається якщо існують достатні підстави вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, а саме в частині щодо того, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Окрім того серед наданих до клопотання матеріалів міститься копія Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до якого земельна ділянка, площею 0,15 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер::02:026:0771 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 . Однак, заявник у своєму клопотанні просить скасувати арешт, накладений на всі, зазначені в Ухвалі від 15.02.2021 земельні ділянки, доказів на підтвердження того, що він є їх власником або володільцем не надає.
Слід зазначити, що оцінюючи доцільність подальшого застосування арешту майна як заходу забезпечення провадження, слідчий суддя враховує, що на теперішній час досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000007 не завершено, усі обставини вчинення кримінальних правопорушень на даний час встановлюються органом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а отже скасування арешту майна може призвести до відчуження, перетворення та приховування майна, що в свою чергу зашкодить подальшому проведенню досудового розслідування та судовому розгляду справи по суті.
Аналізуючи подані докази по справі, суд не вбачає підстави для задоволення клопотання, оскільки заявником не долучено доказів, що підтверджують факт, того що відпала необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, заявник не наводить.
Крім того, згідно з ч.9 ст.539 КПК України питання про долю речових доказів і документів, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили, а тому слідчий суддя вважає, що заявником не доведено факту, що в застосуванні заходу (арешту майна) відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, а відтак приходить до переконання, що особою, яка звернулася із клопотанням, не доведено підстави для скасування арешту майна.
У пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Таким чином, враховуючи те, що досудове розслідування кримінального провадження на даний час триває, відсутні підстави вважати, що в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна відпала потреба, слідчий суддя приходить до переконання про відсутність правових підстав для скасування арешту майна, а тому подане клопотання про скасування арешту майна задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.174 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000007, яке було накладено відповідно до Ухвали слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 від 15.02.2021- відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1