справа № 631/764/21
провадження № 1-кп/631/108/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2021 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засіданні ОСОБА_2 ,

з боку сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_3 ,

з боку сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення суду в селищі міського типу Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 червня 2021 року під № 0000404, щодо обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища міського типу Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області, громадянина України, маючого середньо технічну освіту, офіційно не працевлаштованого, розлученого, утриманців не має, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 297 Кримінального кодексу України,

В С Т А НО В И В:

19 червня 2021 року близько 09 години 00 хвилин, більш точного часу як в ході досудового розслідування, так і в суді встановити не видалось можливим, ОСОБА_5 з метою вчинення наруги над могилою, грубо порушуючи суспільні відносини, що забезпечують загальноприйняті моральні принципи, традиції та релігійні положення щодо поховання померлих та виявлення поваги до пам`яті покійних, з корисливих мотивів, прийшов на територію цвинтаря, розташованого по вулиці Дмитра Багалія селища міського типу Нова Водолага Харківського (Нововодолазького) району Харківської області.

З метою вчинення злочину, направленого на викрадення металевої огорожі із могил, ОСОБА_5 , у вказаний час, перебуваючи на території цвинтаря, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, нехтуючи встановленими законодавством України в галузі поховань нормами щодо гарантії належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого та збереження місця поховання, загальновизнаними моральними принципами, щодо шанобливого ставлення до померлих та місць їх поховання, діючи умисно та таємно, викрав металеву огорожу з місця поховання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , вартість якої згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 94 від 28 червня 2021 року складає 1245 гривень 00 копійок.

Після цього ОСОБА_5 з місця вчинення злочину втік з викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на зазначену суму.

Вказаними діями ОСОБА_5 вчинив наругу над могилою з корисливих мотивів.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 , на пропозицію суду щодо призначення йому захисника відмовився від останнього, зазначивши, що буде самостійно здійснювати захист своїх інтересів, при цьому, винним себе визнав повністю, пояснивши, що дійсно скоїв інкриміноване йому в вину кримінальне правопорушення при вищевикладених обставинах.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченим своєї провини, а також те, що він не ставить під сумнів фактичні обставини справи, а також правильність розуміння ним змісту цих обставин, у суду не виникає сумніву в добровільності та істинності позиції ОСОБА_4 .

Прокурор у судовому засідання посилаючись на те, що обвинувачений не оспорює фактичних обставин у справі, висловила думку про недоцільність досліджування під час судового розгляду справи усіх доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Потерпіла ОСОБА_10 у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена завчасно та належним чином відповідно до приписів Кримінального процесуального кодексу України.

Через канцелярію суду потерпіла ОСОБА_10 , надала заяву, що була зареєстрована за вхідним № 4460/21 вх. від 09 серпня 2021 року, відповідно до якої не заперечувала проти розгляду справи судом в порядку, передбаченому положеннями частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює, дана позиція її є добровільною, розгляд справи просила провести за її відсутності.

У зв`язку із безсумнівним та добровільним, тобто без будь - якого впливу із чиєї б то не було сторони, визнанням у повному обсязі ОСОБА_12 своєї вини в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні злочину, погодженні з кваліфікацією вчинених ним діянь, підтвердженням ним фактичних обставин, відсутності жодних заперечень щодо них з боку сторони обвинувачення, усвідомленням і правильним розумінням, роз`ясненого судом положення частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України про те, що у випадку визнання ними змісту даних фактичних обставин, сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржувати їх в апеляційному порядку, відсутністю їх заперечень проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються, суд ухвалив дослідити докази, обмежившись показаннями обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів та процесуальних витрат, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладеного у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих статтею 91 Кримінального процесуального кодексу України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені статтею 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, в рішенні від 19 жовтня 2006 року у справі «Коваль проти України», відповідно до пункту 113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у межах кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

Також, в рішеннях від 28 жовтня 2010 року у справі «Леонід Лазаренко проти України» та від 16 грудня 2010 року у справі «Боротюк проти України» зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80 відповідно).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 у вільній формі дав суду свої пояснення, зазначивши, що 19 червня 2021 року у періоду часу з 09 години 00 хвилин до 10 годину 00 хвилин, більш точного часу не пам`ятає, він знаходився на цвинтарі в селищі міського типу Нова Водолага Харківської області, що знаходиться на вулиці Дмитра Багалія, де приходив на могилу свого нещодавно похованого друга. Поруч з могилою товариша обвинувачений побачив металеву огорожу, яку вирішив демонтувати та потім здати на металобрухт. Як вказав ОСОБА_5 , зібравши частину огорожі з могили, де поховані ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , він перетягнув її до пункту прийому металобрухту, де її вартість було оцінена у 170 гривень 00 копійок. Через деякий час до пункту прийому металобрухту прийшла директор цвинтаря та викликала працівників поліції. Також ОСОБА_5 повідомив, що огорожа була повернута її власниці в той же день. Про свій вчинок обвинувачений дуже шкодує, щиро розкаюється у скоєному та запевнив суд, що такого більше ніколи не допустить.

Покази ОСОБА_4 , які надані останнім у судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Згідно із статтею 84 Кримінального процесуального кодексу України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Тобто, докази це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, про це наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 28 березня 2019 року у справі з єдиним унікальним № 154/3213/16.

У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (частина 2 статті 84 Кримінального процесуального кодексу України).

В свою чергу, з досліджених судом у судовому засіданні документів, що були надані стороною обвинувачення, судом встановлено наступне.

Протоколом огляду місця події від 19 червня 2021 року та фототаблиці до нього, складених слідчим Слідчого відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції у Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_13 у присутності понятих: ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , зафіксовані обстановка та обставини вчинення наруги над могилою, на кладовищі «Загребельне», що знаходиться за адресою: Харківська область, селище міського типу Нова Водолага, вулиця Дмитра Багалія, де захороненні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Вказаний протокол підписаний усіма учасниками слідчої дії, а також понятими без будь яких зауважень та в цілому відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України в частині питання його оформлення.

Також протоколом огляду місця події від 19 червня 2021 року та фототаблиці до нього, складених слідчим Слідчого відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції у Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_13 за участі потерпілої ОСОБА_10 , у присутності понятих: ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , зафіксовані обстановка та обставини місця, де був виявлений фрагмент металевої огорожі з місця поховання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Вказаний протокол підписаний усіма учасниками слідчої дії, а також понятими без будь яких зауважень та в цілому відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України в частині питання його оформлення.

Постановою старшого слідчого Слідчого відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції у Харківській області майора поліції ОСОБА_16 про визнання речовими доказами та визначення місця їх зберігання від 20 червня 2021 року, металеву огорожу, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000404 від 20 червня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 297 Кримінального кодексу України та передано на зберігання під зберігаючу розписку потерпілій ОСОБА_10 .

З зберігаючої розписки, складеної 22 червня 2021 року ОСОБА_10 вбачається, що остання отримала від працівників поліції належну їй частину металевої огорожі сірого кольору з цвинтаря, де поховані її родичі та зобов`язалася зберігати її до вирішення питання по суті.

Постановою старшого слідчого Слідчого відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції у Харківській області майора поліції ОСОБА_16 про визнання речовими доказами та визначення місця їх зберігання від 21 червня 2021 року, диск «VIDEX C-DR» з відеозаписом за 19 червня 2021 року, тривалістю 5 секунд, на якому зафіксовано ОСОБА_4 з викраденою металевою огорожею із місця поховання близьких родичів ОСОБА_10 , з цвинтаря, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000404 від 20 червня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 297 Кримінального кодексу України.

Відповідно до висновку експерта за результатами товарознавчої експертизи № 94 від 28 червня 2021 року, складеного судовим експертом ОСОБА_17 , вбачається, що станом на 19 червня 2021 року, вартість огорожі могильної (секції) розміром 3 х 0,95 м., виготовленої з кутового металевого профілю товщиною металу 22 мм. у кількості двох штук в нижній та верхній частині, між собою закріплені металевими відрізками арматури, складає 1245 гривень 00 копійок.

Оцінюючи висновок експерта з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку у сукупності з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами, суд визнає його вірним, мотивованим достатньо переконливо та таким, що не суперечать іншими доказам у справі.

Надаючи оцінку усім письмовим доказам суд відмічає наступне.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (стаття 85 Кримінального процесуального кодексу України).

Приписами статті 86 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Отже, цими процесуальними джерелами доказів, у розумінні статті 84 Кримінального процесуального кодексу України, підтверджуються обставини, регламентовані статтею 91 вказаного нормативно правового акту України.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини справи підтверджені наявними у справі доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду справи, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, також визнає фактичні обставини справи доведеними.

Розглядаючи кримінальне провадження відповідно до частини 1 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд дійшов висновку щодо доведеності стороною обвинувачення вчинення ОСОБА_12 інкримінованого йому в вину кримінального правопорушення, оскільки він дійсно 19 червня 2021 року своїми умисними діями скоїв наругу над могилою (незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на могилі) вчинену з корисливих мотивів.

Таким чином, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в судовому засіданні у їхній сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_4 доведена повністю. Дії його відповідають складу кримінального правопорушення злочину, передбаченого частиною 3 статті 297 Кримінального кодексу України, і правильно кваліфіковані, як наруга над могилою, вчинена з корисливих мотивів.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 зазначив, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_12 кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації злочинів, передбаченої статтею 12 Кримінального кодексу України, особливостей та обставин його вчинення, й приходить до висновку, що обвинуваченим скоєно тяжкий злочин.

Вивчаючи особу винного шляхом з`ясування стану його здоров`я, поведінки до вчинення злочину, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що ОСОБА_5 офіційного працевлаштування не має, на життя заробляє випадковими заробітками, розлучений, неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків на утриманні не має. Стан здоров`я ОСОБА_4 задовільний, зі слів хронічних хвороб не має, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, що свідчить про його осудність, до осіб з інвалідністю не належить. Відповідно до повідомлення тимчасово виконуючого обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 майора ОСОБА_18 від 25 червня 2021 року № 889, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на військовому обліку та по архівним даним ІНФОРМАЦІЯ_3 не значиться. Має постійне місце проживання та реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1 , де характеризується задовільно, що підтверджується довідкою від 12 липня 2021 року № 02-33/1684. До кримінальної відповідальності ОСОБА_5 не притягувався, як вбачається із повідомлення начальника Нововодолазького районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області майора внутрішньої служби ОСОБА_19 від 24 червня 2021 року № 24/26/696-21, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на обліку в Нововодолазькому районному секторі з питань пробації не перебуває.
З досудової доповіді, складеної 17 серпня 2021 року провідним інспектором Харківського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_20 щодо ОСОБА_4 , вбачається, що орган пробації вважає, що є середній ризик ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній. Орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі окремих громадян). На думку застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, а саме проводити заходи із залученням фахівців у сфері працевлаштування. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробування, орган пробації вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язків відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1, пункту 2 частини 3 статті 76 Кримінального кодексу України.

В силу пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_21 суд визнає повне визнання вини та щире каяття, що проявилось у правдивій розповіді про всі обставини вчинення кримінального правопорушення та висловлення жалю з приводу вчиненого, а також всебічне сприяння органу досудового слідства у розслідуванні злочину.

Обставин, що відповідно частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання ОСОБА_21 судом не встановлено.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд виходить з положень частини 2 статті 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, керується вимогами статті 65 Кримінального кодексу України, а саме: враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину, особу винного, який повністю визнав свою провину і усвідомив негативні наслідки своєї поведінки, вперше притягується до кримінальної відповідальності, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, відшкодування завданої шкоди потерпілій (добровільне повернення викраденого майна).

Виходячи з приписів статті 50 Кримінального кодексу України, згідно з яких метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає за необхідно призначити ОСОБА_21 покарання в межах, встановленої санкцією частини 3 статті 297 Кримінального кодексу України, у виді обмеження волі на певний строк, із застосуванням приписів статті 75 Кримінального кодексу України про його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На думку суду таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Запобіжний захід під час досудового розслідування обвинуваченому не обирався, ніяких клопотань з цього приводу під час судового розгляду справи не надходило, тому до вступу вироку в законну силу ОСОБА_21 запобіжний захід не обирати.

Долю речових доказів по справі слід вирішити в порядку, визначеному частиною 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Цивільний позов в рамках даного кримінального провадження не заявлявся.

Частина 1 статті 126 Кримінального процесуального кодексу України покладає на суд обов`язки вирішити питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалі суду.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 118 Кримінального процесуального кодексу України до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які в силу приписів частини 1 та 2 статті 122 цього ж кодифікованого процесуального закону України несе сторона кримінального провадження, яка залучила експерта. При цьому у разі залучення експертів спеціалізованих державних установ стороною обвинувачення, це здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Частина 2 статті 124 Кримінального процесуального кодексу України зобов`язує суд у разі ухвалення обвинувального вироку стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Оскільки в рамках даного кримінального провадження судовим експертом ОСОБА_17 (свідоцтво № 2015 від 20 вересня 2019 року, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України) була проведена товарознавча експертиза № 94 від 28 червня 2021 року, вартість якої склала 514 гривень 86 копійок, тому з ОСОБА_4 на користь судового експерта ОСОБА_17 слід стягнути витрати за проведення експертиз.

На підставі викладеного, враховуючи положення частини 2 статті 61 Конституції України, керуючись статтями 4, 12, 50, 51, 61, 65 67, статтями 75, 76 та частиною 3 статті 297 Кримінального кодексу України, а також статтями 91, 100, пунктом 3 частини 1 статті 118, частинами 1 та 2 статті 122, частино 2 статті 124, частиною 1 статті 126, частиною 3 статті 349, статтями 368 371, 373 376, 392, 393, 395, 532 535 Кримінального процесуального кодексу України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого частиною 3 статті 297 Кримінального кодексу України, і призначити йому по даній нормі закону покарання у виді обмеження волі строком на 4 (чотири) роки.

Відповідно до частини 1 статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування основного покарання у виді обмеження волі із встановленням іспитового строку на 1 (один) рік 6 (шість) місяців та покладенням на нього обов`язків, передбачених частиною 1 та пунктом 2 частиною 3 статті 76 Кримінального кодексу України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази у кримінальному провадженні № 0000404, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 червня 2021 року:

-металеву огорожу сірого кольору, яку передано на відповідальне зберігання під розписки потерпілій ОСОБА_10 залишити останній за належністю;

- електронний носій СD-R диск марки «VIDEX C-DR», 700 МВ 80 MIN, без надписів, на якому мається відеозаписи на яких зафіксовані події, що відбувалися 19 червня 2021 року залишити в матеріалах справи протягом усього часу їх зберігання.

Процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 514 (п`ятсот чотирнадцять) гривень 86 копійок за виконання товарознавчої експертизи № 94 від 28 червня 2021 року, судовим експертом ОСОБА_17 (свідоцтво № 2015 від 20 вересня 2019 року, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України) стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_17 , ІПН НОМЕР_1 , назва банку: Акціонерне товариство «Укрсиббанк», поточний рахунок НОМЕР_2 .

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілим та прокурору.

Копію цього судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні при його проголошенні.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених статтею 394 Кримінального процесуального кодексу України, до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1