Справа № 473/1038/21
Номер провадження 1-кп/473/172/2021
УХВАЛА
Іменем України

"18" травня 2021 р. м. Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретар судових засідань ОСОБА_2 ,
учасники процесу:
прокурор ОСОБА_3 ,
обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
їх захисники адвокати ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
потерпілий ОСОБА_13 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Вознесенська кримінальне провадження №0000261 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.189, ч.1 ст.263, ч.1 ст.255-1 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.263 КК України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.255-3 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Під час підготовчого судового засідання за кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.189, ч.1 ст.263, ч.1 ст.255-1 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.263 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.255-3 КК України, - прокурор просив призначити провадження до судового розгляду, зазначивши, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, відсутні підстави для закриття провадження. Жодних клопотань, які пов`язані з підготовкою справи до розгляду (про виклик свідків, витребування доказів) - прокурором заявлено не було.
Адвокати обвинувачених не заперечували проти призначення судового розгляду та захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_10 просили залучити орган пробації для складання досудових доповідей на обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Обвинувачені теж не заперечували проти призначення справи до розгляду. Обвинуваченим ОСОБА_7 було заявлено клопотання про виклик та допит в судовому засіданні свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .
Вирішуючи питання про призначення судового розгляду суд враховує, що відповідно до вимог ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення:
1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу;
2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу;
3) повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу;
4) направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження;
5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта;
6) доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.
Дослідивши затверджений прокурором обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000261, суд вважає, що провадження не підсудне Вознесенському міськрайонному суду Миколаївської області, а тому слід прийняти рішення, передбачене п.4 ч.3 ст.314 КПК України, та направити провадження до суду апеляційної інстанції для визначення підсудності.
Так, на стадії підготовчого судового засідання суд має перевірити чи підсудне йому кримінальне провадження.
З обвинувального акту, затвердженого прокурором у кримінальному провадженні №0000261, вбачається, що не можливо визначити місце вчинення злочинів, які передбачені ч.1 ст.255-1 та ч.1 ст.255-3 КК України (так ОСОБА_4 окрім інших епізодів, пред`явлено обвинувачення за ч.1 ст.255-1 КК України, а ОСОБА_7 лише за ч.1 ст.255-3 КК України).
Частина 1 ст.32 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.
Найбільш тяжким, як вбачається із обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000261, є обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_4 за ч.1 ст.255-1 КК України, оскільки санкція цієї статті передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до десяти років з конфіскацією майна.
Разом із тим з наданого до суду обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000261 не можливо встановити, що злочин, відповідальність за який передбачено ч.1 ст.255-1 КК України, було вчинено ОСОБА_4 на території м.Вознесенська чи Вознесенського району, на які поширюється юрисдикція Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області. В обвинувальному акті взагалі не вказано місце вчинення цього злочину.
Так, диспозиція ст.255-1 КК України вказує, що злочином, передбаченим ч.1 ст.255-1 КК України, є умисне встановлення або поширення в суспільстві злочинного впливу за відсутності ознак, зазначених у частині п`ятій статті 255 цього Кодексу.
А згідно із приміткою 1 до ст.255 КК України під злочинним впливом у цій статті та статтях 255-1, 255-3 цього Кодексу слід розуміти будь-які дії особи, яка завдяки авторитету, іншим особистим якостям чи можливостям сприяє, спонукає, координує або здійснює інший вплив на злочинну діяльність, організовує або безпосередньо здійснює розподіл коштів, майна чи інших активів (доходів від них), спрямованих на забезпечення такої діяльності.
Одним із елементів об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення є місце його вчинення.
Місце вчинення злочину належить до основних елементів предмету доказування з огляду на вимоги п.1 ч.1 ст.91 КПК України.
Під місцем вчинення злочину слід розуміти передбачену диспозицією кримінально-правової норми ознаку об`єктивної сторони складу злочину, яка характеризує певну територію, де суб`єкт, під час перебування на ній, вчинив передбачену кримінальним законом дію або бездіяльність.
В обвинувальному акті, затвердженому прокурором, за діянням, яке кваліфіковано стороною обвинувачення за ч.1 ст.255-1 КК України, зазначено наступне формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_4 (а.к.п.13-14 том 1):
« ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що приблизно у кінці 2019 - початку 2020 року, точну дату під час досудового розслідування встановити не представилося можливим, ОСОБА_7 , який відбуває покарання у вигляді довічного позбавлення волі в ДУ «Бахмутська установа виконання покарань №6», стало відомо, про те що у кінці 2019 року його брат ОСОБА_13 , реалізуючи своє право вступу у спадок за законом, набув право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала їх померлим батькам, та в подальшому продав вказану квартиру.
ОСОБА_7 висловив ОСОБА_13 пропозицію про розподіл грошових коштів, отриманих від продажу зазначеної квартири між собою, проте в ході спілкування в телефонному режимі їм не вдалося дійти згоди щодо розподілу грошових коштів, після чого конфлікт вирішено не було та вони припинили спілкування.
ОСОБА_7 , розуміючи, що перебуваючи в місцях позбавлення волі не можливо здійснювати вплив на свого брата ОСОБА_13 , з метою отримання частини грошових коштів від продажу квартири, вирішив звернутися до осіб з числа своїх знайомих, які мають злочинний вплив та авторитет на території міста Миколаєва та Миколаївської області.
Так, приблизно на початку 2020 року, але не пізніше березня 2020 року, більш точну дату під час досудового розслідування встановити не надалося можливим, ОСОБА_7 , будучи обізнаним про те, що на території міста Миколаєва та Миколаївської області ОСОБА_4 має повагу у злочинному середовищі та попередньо здобутий злочинний авторитет, як особа, яка притягалася до кримінальної відповідальності та відбувала покарання в місцях позбавлення волі, веде визначений «злодійськими» традиціями спосіб життя, позиціонує себе, як особа, що дотримується неписаних загальноприйнятих в злодійських колах правил поведінки, прагне у майбутньому набути статус «вора у законі», може здійснювати злочинний вплив, звернувся до ОСОБА_4 з проханням здійснити злочинний вплив на ОСОБА_13 для вирішення спору стосовно отримання частини грошових коштів від продажу квартири в сумі 2000 доларів США.
На вказане ОСОБА_4 погодився.
У подальшому, на початку березня 2020 року ОСОБА_4 діючи на прохання ОСОБА_7 , використовуючи свої злочинні зв`язки та авторитет, поширюючи свій злочинний вплив у суспільстві, у тому числі на раніше засуджених та інших осіб, для вчинення дій щодо отримання грошових коштів від ОСОБА_13 , залучив свого знайомого - ОСОБА_6 , який також раніше притягався до кримінальної відповідальності та відбував покарання в місцях позбавлення волі, а пізніше і ОСОБА_5 , які протягом березня-вересня 2020 року неодноразово зустрічались з ОСОБА_13 та шляхом погроз застосування насильства та знищення майна останнього вимагали в нього 2 000 доларів США від продажу квартири батьків, за що і були затримані 12.09.2020 працівниками правоохоронних органів.
Правова кваліфікація дій ОСОБА_4 , зроблена стороною обвинувачення та вказана в обвинувальному акті, - ч.1 ст.255-1 КК України - умисне поширення в суспільстві злочинного впливу, за відсутності ознак зазначених у частині п`ятій статті 255 КК України».
Оскільки місце вчинення злочинів, відповідальність за які передбачено ч.1 ст.255-1 та ч.1 ст.255-3 КК України з наданого до суду обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000261 встановити не можливо (в тексті обвинувального акту за епізодом, кваліфікованим як ч.1 ст.255-1 КК України, - зазначено лише що подія мала місце на території міста Миколаєва та Миколаївської області), суд вважає, що діє норма, зафіксована в ч.1 ст.32 КПК України про те, що якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.
В даному провадженні досудове розслідування було закінчено групою слідчих СУ ГУНП в Миколаївській області (яке розташоване вул.Спаська, 12 м.Миколаїв), тому провадження є підсудним суду, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування, а саме Центральному районному суду м.Миколаєва.
Приймаючи таке рішення, суд враховує, що порушення правил підсудності належить до істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та згідно із п.6 ч.2 ст.412 КПК України є підставою для скасування судового рішення.
Оскільки порушення правил підсудності, визначених ч.1 ст.32 КПК України, виявлено на стадії підготовчого судового засідання, то суд враховує вимоги п.4 ч.3 ст.314 КПК України та п.21 Постанови Верховного Суду від 3 березня 2020 року (справа №569/6966/16 провадження №51-4668 км19) про те, що: «Пункт 1 частини 1 статті 34 КПК передбачає, що кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що воно надійшло до суду з порушенням правил підсудності. Також відповідно до пункту 4 частини 3 статті 314 КПК у підготовчому судовому засіданні суд має право направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження».
Крім того, Постановою Верховного Суду 13 жовтня 2020 року у справі № 607/16332/20 провадження №51- 4916 впс20 зазначено, що: «Встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст.6 Загальної декларації прав людини та ч.1 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права».
Частиною 2 ст.34 КПК України встановлено, що питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання, про що постановляється вмотивована ухвала. Таким судом в даному випадку є Миколаївський апеляційний суд.
Беручи до уваги викладені вище обставини, суд вважає, що дане кримінальне провадження підлягає направленню до Миколаївського апеляційного суду для вирішення питання про направлення кримінального провадження до суду, якому ця справа підсудна.
У зв`язку із цим не підлягають задоволенню клопотання сторони захисту про залучення органу пробації та про виклик свідків, оскільки такі питання можуть бути вирішені лише при постановленні ухвали про призначення провадження до судового розгляду.
Керуючись ст.ст.314-316, 370-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

кримінальне провадження №0000261 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.189, ч.1 ст.263, ч.1 ст.255-1 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.263 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.255-3 КК України, - направити до Миколаївського апеляційного суду для визначення підсудності відповідно до п.4 ч.3 ст.314 КПК України та ч.1 ст.32 КПК України за Центральним районним судом м.Миколаєва.
Ухвала оскарженню не підлягає, оскільки відповідно до ч.4 ст.314 КПК України лише ухвала про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Суддя ОСОБА_1