Провадження № 11-кп/4820/350/21
Справа № 676/1939/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 листопада 2020 року,

в с т а н о в и л а :
Цим вироком
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, не працює, раніше судимого:
-вироком Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 13 лютого 2007 року за ч.1 ст.15 ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік, звільненого від відбуття покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком один рік,
-вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 травня 2008 року за ч.3 ст.185, ч.1 ст.309, ст.ст.70,71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців,
-вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 серпня 2017 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік сім місяців,
-вироком Апеляційного суду Хмельницької області від 20 березня 2018 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки,
-вироком Дарницького районного суду м. Києва від 01 листопада 2018 року за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки два місяці, 28 лютого 2019 року ухвалою Київського апеляційного суду звільненого від подальшого відбуття покарання в зв`язку з повним відбуттям призначеного вироком Дарницького районного суду м. Києва від 01 листопада 2018 року покарання у виді позбавлення волі на строк три роки два місяці;
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років.
Строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 23 листопада 2020 року, зараховано в строк відбування покарання строк тримання його під вартою з 24 січня 2020 року по 22 листопада 2020 року включно.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироку законної сили залишити попередній тримання під вартою.
Судом вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.

За вироком суду, 16 січня 2020 року близько 13 години ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік домоволодіння АДРЕСА_2 , на ґрунті виниклих неприязних відносин із ОСОБА_9 , вступив у словесну суперечку із останнім. Під час цієї словесної сперечки ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи настання негативних наслідків, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , умисно завдав три удари палицею по руках і тулубу останнього, не спричинивши йому тілесних ушкоджень.

У подальшому, ОСОБА_9 із правого рукава своєї куртки витягнув ніж, після чого між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 розпочалась боротьба, в ході якої ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи настання негативних наслідків, з метою спричинення тілесних ушкоджень, схопившись руками за вказаний ніж, умисно завдав ним удар в область правого стегна ОСОБА_9 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді однієї рани шкірних покривів на внутрішній поверхні правого стегна на межі середньої та нижньої третини, розташованої на висоті 63,3 см від підошвинної поверхні правої ступні, яка переходить в раньовий канал, який іде через шкіру, підшкірно-жирову клітковину, широку фасцію стегна, правий правцевий м`яз, з наскрізним ушкодженням по ходу раньового каналу правої стегнової артерії, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент спричинення. Внаслідок спричинення вказаного тілесного ушкодження ОСОБА_9 помер від гострої крововтрати близько 13 год 40 хв 16 січня 2020 року.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.121 КК України, а саме заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просив вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 23 листопада 2020 року змінити та призначити йому покарання за ст.128 КК України.
Уважав, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права, що і призвело до несправедливого, суворого судового рішення з реальним позбавленням волі.
Зазначав, що дії ОСОБА_7 про засудження його за ч.2 ст.121 КК України кваліфіковано помилково та несправедливо, натомість його дії мали бути кваліфіковані за ст.128 КК України як необережне тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з узагальненим викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів; прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона не підлягає задоволенню.

Згідно вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Умотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.121 КК України, а саме заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Посилання ОСОБА_7 в частині того, що його дії слід кваліфікувати як заподіяння тяжких тілесних ушкоджень при перевищенні меж необхідної оборони не знайшли свого підтвердження та не є обґрунтованими.

Встановлені під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 обставини кримінального правопорушення, зокрема щодо подій, які передували конфлікту між обвинуваченим та потерпілим; обставин, за яких обвинувачений та потерпілий опинилися на місці події, їх фізичних даних, а також інших обставин, пов`язаних з нанесенням потерпілому тілесних ушкоджень, не дозволяють зробити висновок про те, що обвинувачений ОСОБА_7 перебував у стані необхідної оборони.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в діях ОСОБА_7 доведений та правильно кваліфікований склад злочину, передбачений ч.2 ст.121 КК України, а саме заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 .

Факт свідомого та умисного заподіяння ножового поранення ОСОБА_7 є доведеним, необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_7 на ст.128 КК України є необґрунтованою.

Відповідно до ст.65 КК України, при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно усталеної судової практики, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги закону місцевим судом було дотримано.

Переглядаючи вирок в частині призначення покарання, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Ураховано те, що ОСОБА_10 раніше неодноразово судимий, на обліках в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується нейтрально. Водночас звернуто увагу на те, що саме ОСОБА_7 був ініціатором бійки, та те, що він втік з місця події, не надавши першої допомоги потерпілому.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, судом першої інстанції встановлено щире каяття у заподіянні тілесних ушкоджень, що потягнули тяжкі наслідки, та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є рецидив злочинів.

Таким чином, беручи до уваги характер та обставини вчиненого діяння, зокрема тяжкість тілесних ушкоджень та наслідок смерть потерпілого, особу винного, який раніше судимий, а також інші в сукупності обставини та їх поєднання, місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку, що ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.121 КК України.

При цьому, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, суд з урахуванням того, що ОСОБА_7 , будучи неодноразово судимим за корисливі злочини проти власності, через незначний час після відбуття покарання знову вчинив тяжкий насильницький злочин, тому не вбачав підстав для застосування ст.ст.69, 75 КК України.

Колегія суддів уважає, що саме таке покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України при призначенні покарання.

Вирок ухвалений відповідно до вимог ст.ст.373, 374 КПК України і підстав для його скасування чи зміни немає.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:
Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 листопада 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу задвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому її копії.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4