Справа № 464/1795/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/158/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі :

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Сихівського районного суду м.Львова від 18 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Львова, з неповною вищою освітою, одруженого, працюючого оператором котельні в ЛМКП «Львівтеплоенерго», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 ,

встановила :
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу на вирок Сихівського районного суду м.Львова від 18 грудня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та призначено покарання 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк один рік.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Вирішено питання з речовими доказами.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить даний вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити. Вважає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідності висновків суду, вказаних у судовому рішенні фактичним обставинам справи, а також через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що кваліфікація дій ОСОБА_6 є сумнівною та неправильною. Крім того, вважає, що покази дані в суді обвинуваченим ОСОБА_6 підтверджуються показами допитаних в суді свідків, а такрож матеріалами справи, однак, незважаючи на це, суд першої інстанції постановив вирок на доказах, які є суперечливими та сумнівними. Однак, не зважаючи на це, суд в основу вироку поклав саме покази потерпілого, які нічим не підтвердженні, а також протокол слідчого експерименту, за участю лише потерпілого.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 02 квітня 2018 року приблизно о 07.30 год., перебуваючи на подвір`ї будинку, що за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно за попередньою змовою групою осіб, із двома невстановленими слідством особами (матеріали щодо яких виділено в окреме провадження), маючи умисел на грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи існуючі в суспільстві елементарні правила поведінки та моралі, вчинив хуліганські дії, які за своїм змістом відзначались особливою зухвалістю, із застосуванням спеціально пристосованого предмета для нанесення тілесних ушкоджень, а саме електрошокера моделі «POLICE 50000KV».

Так, ОСОБА_6 , маючи умисел на вчинення хуліганських дій, підійшов до потерпілого ОСОБА_9 та почав висловлюватися в його сторону грубою нецензурною лайкою і погрожував спричинити йому тілесні ушкодження електрошокером моделі «POLICE 50000KV», а саме: включав та виключав його, чим демонстрував намір його застосувати, в той час, не встановлені слідством особи (матеріали щодо яких виділено в окреме провадження), почали наносити удари руками потерпілому ОСОБА_9 , в область голови, чим завдали останньому фізичного болю. Після чого, ОСОБА_6 , з вказаними невстановленими слідством особами, утримуючи потерпілого ОСОБА_9 , зірвали з нього верхній одяг, а саме куртку в якій знаходились його особисті речі, чим завдали йому матеріальної шкоди на загальну суму 3070 гривень.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , підтриману обвинуваченим ОСОБА_6 про задоволення апеляційної скарги, міркування прокурора щодо залишення вироку суду без змін, думку потерпілого ОСОБА_9 та його представника адвоката ОСОБА_10 , які просили відхилити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з п.3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставинами, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення, зокрема, у разі якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

У суді апеляційної інстанції знайшли підтвердження апеляційні вимоги захисника обвинувачених про те, що в матеріалах справи відсутні обґрунтування про те чому суд першої інстанції взяв до уваги одні докази та відхилив інші. Зокрема не надано оцінку показам обвинуваченого, який заперечив свою причасність до скоєння інкримінованого йому кримінальному правопорушенню, а лише констотовано, що незважаючи на не визнання ОСОБА_6 своєї вини, його вина у вчиненні інкримінованого злочину повністю та об`єктивно стверджується сукупністю досліджених в ході судового розгляду доказів і йде перелік доказів.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінально провадження вбачається, що в суді першої інстанції, зокрема, було допитано потерпілого та свідків і в основу вироку покладені їх пояснення.

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції стверджується наступним:

- показами допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_9 , який повідомив суду, що знайомий із обвинуваченим, оскільки разом жили на вул. Пасічній. Він позичив у ОСОБА_6 8000 грн, однак повернув лише 2500 грн. 02.04.2018 вийшов із дому близько 07 год. 15 хв., йшов до автомобіля, де на нього чекав його співробітник ОСОБА_11 . Спочатку до нього підійшов ОСОБА_12 , за ним ОСОБА_6 , який мав електрошокер. Вони з нього зняли куртку та викрали особисті речі, які в ній знаходилися, завдали йому тілесних ушкодженнь;

- показами допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_13 , який повідомив суду, що є сином ОСОБА_6 , знає ОСОБА_9 оскільки разом із батьком раніше приїжджали до нього додому. Батько позичив ОСОБА_9 8000 грн. В цей день батько близько 7 години подзвонив матері та сказав, що їде на АДРЕСА_3 . Після чого сам поїхав за вказаною адресою, та побачив, що батько та ОСОБА_9 шарпаються, електрошокера на місці події не бачив, побачив лише в районному відділі. Вказав, що можливо наніс ОСОБА_9 удар коли розбороняв їх;

- показами допитаної у судовому засіданні свідка ОСОБА_14 , яка повідомила суду, що є дружиною ОСОБА_6 , їй було відомо про те, що чоловік позичив ОСОБА_9 гроші. 02.04.2018 ОСОБА_6 був після нічної зміни, він подзвонив їй і сказав, що їде до ОСОБА_9 , про що вона повідомила сина ОСОБА_15 . Ввечері дізналася, що вони були в РВ, другий раз в чоловіка в РВ стався гіпертонічний кризис, його забрала швидка на Топольну. Старший син ОСОБА_16 в цей день до ОСОБА_9 не їздив;

Однак, на думку колегії суддів дані докази свідчать про наявність між обвинуваченим та потерпілим конфлікту, з приводу непорозуміння щодо повернення позичених грошових коштів, який сприяв нанесенню обвинуваченим потерпілому побоїв, а не тілесних ушкоджень, відповідно апеляційний суд дійшов висновку що дії ОСОБА_6 не вірно були кваліфіковані органом досудового розслідування та судом першої інстанції.
У роз`яснені постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 288/1158/16-к), вказано, що безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за ст. 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також морально-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.
Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.
Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці охоронювані законом цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті ст. 296 КК України визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, що знаходяться у безпорадному стані.
Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.
Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.
З урахуванням зазначеного, дії ОСОБА_6 , що супроводжувалися завданням побоїв, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Таким чином, для юридичної оцінки діяння за ст. 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.
За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.
Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.
У ході всього розслідування та судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_6 заперечував факт грубого порушення громадського порядку, зазначав, що завдав ударів потерпілому з мотивів особистих неприязливих відносин, при цьому, як було підтверджено в судовому засіданні показами потерпілого, свідків, в діях обвинуваченого відсутні ознаки хуліганства, які посягають саме на громадський порядок, а також мотив явної неповаги до суспільства.
Зокрема ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції наголосив на тому, що 02 квітня 2018 року був його крайній день роботи в котельні, оскільки закінчився опалювальний сезон. Збираючись додому забрав із собою ліхтарик-електрошокер, який належав йому, але постійно зберігався на робочому місця. По закінченню роботи планував зайти до ОСОБА_9 , який від нього переховувався і не віддавав борг, з метою з`ясування питання повернення грошей. Про свій намір повідомив дружину. Зустрішись з ОСОБА_9 біля його будинку, декілька хвилин між собою «пошарпалися», але ніхто нікому не погрожував, ліхтарик-електрошокер не використовувався і чи його хтось бачив не пригадує. Куртку ОСОБА_9 залишив біля автомобіля, а тому нею ніхто не заволодівав і його речей особистих, які були в куртці, ніто не брав.
Потерпілий ОСОБА_9 в суді апеляційної інстанції підтвердив факт позичення у ОСОБА_6 8000 гривень, які не повернув. Крім того показав, що зазначені в обвинувальному акті події відбувалися вранці, тривали декілька хвилин і сусіди жодного шуму не чули.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, всупереч фактичним обставинам справи, дійшов до необґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
Як з`ясовано в суді апеляційної інстанції в матеріалах справи відсутній медичний висновок про нанесення потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень зокрема електрошокером, а відповідно покликання суду першої інстанції у вироку на вчинення хуліганських дії, які за своїм змістом відзначались особливою зухвалістю, із застосуванням спеціальнопристосованого предмета для нанесення тілесних ушкоджень, а саме електрошокера моделі «POLICE 50000KV», документально не підтверджені.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого підлягає до задоволення, а вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі через невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 410, 412, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Сихівського районного суду м.Львова від 18 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.4 ст. 296 КК України скасувати, а кримінальне провадження № 0001044 закрити у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: