Справа № 127/2263/21
Провадження №11-сс/801/318/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

скаржниці ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали провадження №0000107 за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 01 лютого 2021 року, якою клопотання слідчого задоволено, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої являється ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и в :

Слідчий Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_11 29.01.2021 звернулася до суду з клопотанням, погодженим з прокурором ОСОБА_6 , про арешт майна, а саме квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Клопотання мотивоване тим, що в провадженні слідчого відділу Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області перебувають матеріали кримінального провадження №0000107 від 28.01.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.15, ч.2 ст.190 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що до Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області надійшла заява від ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , з приводу того, що ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_12 , мають намір шахрайським шляхом заволодіти квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка була придбана 01 жовтня 2020 року за кошти заявників.
У ході допиту у якості потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які проживають за адресою: АДРЕСА_3 установлено, що останні все своє свідоме життя збирали грошові кошти на придбання квартири у місті Вінниці.
Так, 01 жовтня 2020 року, заявники придбали квартиру за 456 000,00 грн. (чотириста п`ятдесят шість тисяч гривень) що розташована в місті Вінниці за адресою: АДРЕСА_2 і вирішили її тимчасово (за домовленістю з донькою ОСОБА_10 за умови з подальшим переоформленням на будь кого із них за їх першою вимогою на що остання була згодна) оформити на їх доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить договір купівлі продажу від 01.10.2020 посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_13 .
Даний договір купівлі продажу від 01.10.2020 за усною згодою ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з ОСОБА_10 за першою вимогою мав бути переоформлений на будь кого з них (заявників).
10 жовтня 2020 року ОСОБА_10 одружується з ОСОБА_14 , про що свідчить свідоцтво про шлюб від 10.10.2020 серії НОМЕР_1 . Прізвище після державної реєстрації чоловіка - ОСОБА_15 , дружини - ОСОБА_15 . У подальшому, їхнє сімейне життя не склалось і вони вирішили розійтись.
Після того, як ОСОБА_16 розійшлась з ОСОБА_14 вона знайомиться з ОСОБА_12 і починають з ним жити в цивільному шлюбі. З моменту спільного проживання ОСОБА_16 стала дивною, замкнутою, на телефонні дзвінки відповідає дуже рідко.
На це, на початку січня місяця 2021 року, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 звернулись до їх доньки ОСОБА_16 з вимогою, (усна домовленістю від 01 жовтня 2020 року) про те, що вона має переоформити квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на будь кого із них. На що заявники отримали від ОСОБА_16 та ОСОБА_12 відповідь про те, що вони цього робити не збираються і мають намір використовувати вищезазначену квартиру в своїх цілях. Також, остання разом з ОСОБА_12 звернулися до потерпілих з вимогою надати їм усі документи про право власності (оригінали документів на даний час знаходяться у нас ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ) на вищевказану квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , так як вона хоче здійснити її продаж.
Станом на дату звернення до правоохоронних органів із вищезазначеною заявою потерпілих до вищевказаної квартири не допускають, не дозволяють забрати свої особисті речі, на телефоні дзвінки не відповідають.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №242209647, станом на 28.01.2021, власником квартири, що за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_17 .
Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 01 лютого 2021 року, клопотання слідчого задоволено, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої являється ОСОБА_10 .

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що квартира АДРЕСА_1 , власником якої являється ОСОБА_10 , являється об`єктом кримінально протиправних дій у кримінальному провадженні №0000107, та існує реальна загроза приховування цього майна шляхом вчинення ОСОБА_10 та ОСОБА_12 дій, спрямованих на відчуження чи переоформлення квартири на іншу особу, що негативно вплине на повноту досудового розслідування кримінального провадження.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді, зняти арешт з її квартири, винести окрему ухвалу про скоєння кримінального правопорушення слідчим суддею та направити її до уповноважених органів влади для прийняття відповідного рішення, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири ( АДРЕСА_2 ) за договором купівлі-продажу від 01.10.2020 року, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_18
28.01.2021 року проти ОСОБА_7 та її чоловіка ОСОБА_12 слідчим Вінницького районного відділу поліції ОСОБА_11 було порушено кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, проте, що ОСОБА_7 хоче заволодіти своєю ж квартирою.
У справі №143/280/17 Верховний Суд України зазначив, що факт виконання зобов`язання за договором про передачі коштів, а тим більше купівлі-продажу нерухомого майна (квартири) не може доводитися поясненнями сторони і тим більше показаннями свідків, а тому слідчий суддя безпідставно взяв до уваги пояснення заявниці та безпідставно наклав арешт на квартиру, чим обмежив міжнародні права апелянта передбачені Протоколом №1 Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини.
Заслухавши ОСОБА_7 , яка підтримала вимоги викладені в апеляційній скарзі та просила їх задовольнити; прокурора та потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які заперечили проти апеляційної скарги, перевіривши судові матеріали та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає.
Стаття 170 КПК України регламентує підстави для накладення арешту на майно, зокрема частиною третьою вказаної статті передбачено, що арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст.100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст.170-174 КПК України, та згідно ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України, слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
В провадженні слідчого відділу Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області перебувають матеріали кримінального провадження №0000107 від 28.01.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.15, ч.2 ст.190 КК України.
До Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області надійшла заява від ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , з приводу того, що ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_12 , мають намір шахрайським шляхом заволодіти квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка була придбана 01 жовтня 2020 року за кошти заявників.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №242209647, станом на 28.01.2021, власником квартири, що за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_10 .
З огляду на положення п.1 ч.2, ч.3 ст.170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчудження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Оскільки, у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що майно, а саме, квартира АДРЕСА_1 може бути відчужена, арешт на це майно слідчим суддею накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.
Беручи до уваги вказане слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, накладаючи арешт на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої являється ОСОБА_10 , зазначив, що дана квартира є об`єктом кримінально протиправних дій у кримінальному провадженні №0000107, та оскільки існує реальна загроза приховування цього майна шляхом вчинення ОСОБА_19 ( ОСОБА_10 ) та ОСОБА_12 дій, спрямованих на відчуження чи переоформлення квартири на іншу особу, мотивував необхідність заборони власницею розпорядження нею шляхом накладення арешту.
Наміри про відчуження згаданої вище квартири вбачаються із заяви про вчинення кримінального правопорушення від 27.01.2021 року та протоколів допиту потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 від 28.01.2021 року, відповідно до яких ОСОБА_19 ( ОСОБА_10 ) та ОСОБА_12 звернулись до потерпілих з вимогою надати їм оригінали правовстановлюючих документів на загадану вище квартиру так як вони бажають здійснити її продаж.
З метою з`ясування дійсних обставин події кримінального правопорушення, а також з метою унеможливлення подальшого відчуження майна на час досудового розслідування та забезпечення його схоронності, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо обмеження ОСОБА_19 ( ОСОБА_10 ), як власниці майна квартири АДРЕСА_1 , а саме, розпоряджатися нею. Будь-яких обмежень в праві користування чи володіння ОСОБА_19 ( ОСОБА_10 ) належної їй загаданої вище квартирою оскаржуване судове рішення не містить і на переконання колегії суддів необхідність в таких обмеженнях відсутні.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», випливає, що для вирішення питання про обмеження прав та свобод особи на етапі досудового розслідування обставини, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення.
Вказане свідчить, що будь-яких порушень протоколу №1 Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини ОСОБА_10 як власниці майна оскаржуване судове рішення не містить.
Суд критично оцінює твердження апелянта про те, що слідчий суддя взяв до уваги лише пояснення потерпілих та безпідставно наклав арешт на квартиру, чим обмежив права ОСОБА_10 як власниці майна, оскільки відповідно до ч.3 ст.170 КПК України арешт з метою збереження речових доказів може бути накладений на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям ст.98 КПК України, незалежно від правомірності підстав його набуття власником.
Твердження скаржниці ОСОБА_7 ) про те, що 28.01.2021 року проти неї та її чоловіка ОСОБА_12 слідчим Вінницького районного відділу поліції ОСОБА_11 було порушено кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, спростовується матеріали кримінального провадження №0000107 згідно до якого до ЄРДР внесено відомості за заявою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 по факту вчинення шахрайських дій.
Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дослідив обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного, а тому доводи скаржниці ОСОБА_19 ( ОСОБА_10 ) стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді слід визнати необгрунтованими.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді прийнята у відповідності до вимог закону, а тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.405, 407, 419, 422 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 01 лютого 2021 року, якою клопотання слідчого задоволено, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої являється ОСОБА_10 залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4