Провадження №11-кп/824/2568/2021 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 23 квітня 2021 року, якою продовжено ОСОБА_6 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 21 червня 2021 року включно-
В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0009471 від 18.06.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 303 КК України.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23 квітня 2021 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 на 60 днів, тобто до 21 червня 2021 року.
Захисник обвинуваченої - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, та ухвалити нову, якою змінити ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.
Зазначає, що судом першої інстанції не враховано відсутність обгрунтованих доказів про вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення, а також дані про її особу, яка раніше не судима, має постійне місце проживання, а також не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).
Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Під час розгляду суд встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених п. 1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачена ОСОБА_6 під впливом тяжкості покарання, що загрожує у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованих злочинів може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні.

Так, ОСОБА_6 , згідно обвинувального акту, обвинувачується у вчиненні у вчиненні тяжкого злочину, із застосуванням фізичного насильства відносно неповнолітньої особи, за який передбаченого покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.
Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для подальшого тримання під вартою обвинуваченої, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, врахував, зокрема, і дані про особу ОСОБА_6 , обставини кримінального провадження, ризики, передбачені ст. 177 КПК України та залишив без змін раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає необхідним вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 23 квітня 2021 року, якою продовжено ОСОБА_6 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 21 червня 2021 року включно - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: