ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/439/21
Провадження № 1-в/210/97/21

"17" лютого 2021 р.

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань - ОСОБА_2

учасники провадження, які беруть участь у розгляді справи: прокурор ОСОБА_3 , засуджений ОСОБА_4 , захисник засудженого - адвокат ОСОБА_5 , представник ДУ "КВК № 80" - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі дистанційного судового провадження (відеоконференції) клопотання ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Тинда, Амурської області РФ, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого: 26.10.2018р. Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 187 КК України до 12 років позбавлення волі; відбуває покарання в Державній установі «Криворізька виправна колонія (№80)»

початок строку відбування покарання 20.10.2014 р., кінець - 09.03.2022 р.,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання (ст. 81 КК України)

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , який відбуває покарання в Державній установі «Криворізька виправна колонія № 80», звернувся до суду з клопотанням про застосування умовно-дострокового звільнення.
Клопотання подане до суду в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.
Позиції сторін.
ОСОБА_4 своє клопотання підтримав, просив його задовольнити. Зазначив, що має заохочення, за час перебування колонії все переосмислив та зрозумів, вдома чекає неповнолітній син та батьки похилого віку.
Захисник засудженого адвокат ОСОБА_5 підтримав свого підзахисного, зазначив, що ОСОБА_4 стягнень не має, має заохочення, характеризується добре, став на шлях виправлення.
Представник КВК № 80 заперечував проти задоволення клопотання, оскільки засуджений не довів своє виправлення. Стягнень не має, характеризується посередньо.
Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання, оскільки ОСОБА_4 за період відбуття покарання мав стягнення. Засуджений лише став на шлях виправлення, має цивільний позов. На думку прокурора, кінцева мета покарання не досягнуто, а звернення до суду із заявою про застосування пільги за статтею 81 КК України є передчасним. Крім того, більша частина покарання відбута виключно у зв"язку з здійсненням перерахунку строку попереднього ув"язнення з розрахунку "день за два"
Обставини, встановлені судом.
Вироком Нікопольського міскрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2018 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на дванадцять років з конфіскацією усього належного йому майна. Строк покарання рахувано згідно протоколу затримання з 20 жовтня 2014 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України «Про внесення змін до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» зараховано строк попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_4 , починаючи з 20 жовтня 2014 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цим же вироком цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто з обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_4 і ОСОБА_9 солідарно на корсить потерпілого ОСОБА_7 51800 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди і в рахунок відшкодування моральної шкоди 60 тис. гривень. В інші йчастині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного суду від 31 травня 2019 року вирок вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України змінено та виключено з мотивувальної частини вироку посилання на покази свідка ОСОБА_10 та посилання на участь адвоката ОСОБА_11 у слідчому експерименті з ОСОБА_9 від 20.10.2014 року. Та змінено в частині порядку стягнення процесуальних витрат. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 2 428 грн. 12 коп. у рахунок відшкодування витрат на залучення експерта. В іншій частині вирок залишено без змін.
Засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 27.10.2014 року. Під час утримання в Установі виконання покарань (№4) м. Дніпро характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.
З 06.07.2019 року відбував покарання в Державній установі «Жовтоводська виправна колонія(№26)», характеризувався посередньо, стягнень не мав, мав 1 заохочення.
З 28.09.2020 року по теперішній час відбуває покарання в Державній установі «Криворізька виправна колонія (80)» - характеризується посередньо, стягнень та заохочень не має.
До праці на виробництві установи не виявив бажання бути залученим. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом з метою встановлення з ним неслужбових стосунків. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Намагається виконувати передбачені законом вимоги персоналу установи. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною Ініціативою. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Відповідно до статті 123 Кримінально-виконавчого кодексу України бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Правова просвіта». Не бере участі у виховних заходах, які проводяться в установі.
Відповідно до статті 126 КВК України до загальноосвітнього навчання не залучався, у зв`язку з наявністю відповідного освітнього рівня. До професійно-технічного навчання не залучався у зв`язку з прибуттям до установи після формування учбових груп.
Відповідно до статті 127 Кримінально-виконавчого кодексу України не бере участь у роботі гуртків, які діють в установі.
Відповідно до статей 110 та 112 Кримінально-виконавчого кодексу України підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних переговорів.
12 березня 2020 року засудженого було розглянуто на адміністративній комісії в Державній установі «Жовтоводська виправна колонія (№26)» згідно статті 101 КВК Украйни, але у зв`язку з невідповідністю оцінки ступеня виправлення (а саме не стає на шлях, виправлення), йому було відмовлено у переведенні до ДСР.
Також 12 березня 2020 року засудженого було розглянуто на адміністративній комісії в Державній установі «Жовтоводська виправна колонія (№26)» відповідно статті 82 Кримінального кодексу України, але у зв`язку з невідповідністю оцінки ступеня виправлення (а саме не стає на шлях виправлення), йому було відмовлено у застосуванні заміни не відбутої частини покарання більш м`яким.
Крім того, 12 березня 2020 року засуджений був розглянутий на адміністративній комісії в Державній установі «Жовтоводська виправна колонія (№26)» згідно статті 81 КК України, однак у зв`язку з не відповідністю оцінки ступеня виправлення (а саме не стає на шлях виправлення), йому було відмовлено в застосуванні умовно-дострокового звільнення.
27 листопада 2020 року засіданням методично-виховної ради Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» (протокол № 12), всебічно та об`єктивно було досліджено матеріали особової справи даного засудженого, його виправлення, поведінку, ставлення до прані в процесі відбування покарання, та було прийнято рішення, щодо зміни його оцінки ступеню виправлення з (стає) на (став) на шлях виправлення. Копія витягу з протоколу також долучена в щоденник індивідуально виховної роботи з даним засудженим.
На профілактичному обліку установи не перебуває.
Згідно з вироком суду вину визнав, має позов, та заборгованість зі сплати судових витрат на користь держави, але виконавчі листи до установи не надходили.
Мотиви та висновку суду
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин (ч.2, п. 3 ч.3 ст. 81 КК України).

Як слідує зі змісту кримінального закону, положення про те, що засуджений довів своє виправлення, означає, що його сумлінна поведінка і ставлення до праці свідчать про успішність процесу виправлення і можливості ефективного продовження його при умові застосування умовно-дострокового звільнення.
Передумовою застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання згідно з ч.1 ст. 81 КК України є фактичне відбування особою певного виду покарання.
Разом з тим, підставами для такого звільнення є не лише фактичне відбуття засудженим певної частини покарання, а й доведення засудженим свого виправлення.
Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. При цьому сумлінна поведінка характеризується дотриманням режиму відбування покарання, виконанням покладених на засудженого законних обов`язків; виконанням законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання; підвищенням загальноосвітнього і професійно-технічного навчання; поведінкою у побуті; стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку, неухильним додержанням загальноприйнятих норм і правил поведінки; активною участю у суспільному житті і сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання; прагненням своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин тощо.
Ставлення до праці характеризується постійною свідомою участю у суспільній корисній праці; систематичним виконанням трудових обов`язків, виробничих завдань і дорученої роботи; відсутністю відмов від роботи, невиходів на роботу без поважних причин і порушень трудової дисципліни; відсутністю трудових порушень тощо.
Суд зазначає, що сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого.
Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином, та надання матеріальної допомоги сім`ї або виплати аліментів.
Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Системний аналіз Кримінального та Кримінально-виконавчого законодавства України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.
Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних га психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка.
Розглядаючи клопотання засудженого щодо застосування умовно-дострокового звільнення, та оцінюючи ступінь виправлення засудженого, суд враховує дані про його поведінку і ставленні до праці за весь час відбування покарання.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 відбуває покарання за умисний особливо тяжкий злочин. За весь час відбування з 20.10.2014 року по лютий 2021 року засуджений не мав жодного стягнення, та 30 червня 2020 року отримав заохочення у вигляді подяки за сумлінну поведінку та зразкове ставлення до виконання поставлених завдань за підсумками роботи у 2-му кварталі 2020 року за виконання робіт з благоустрою установи.
Станом на момент звернення до суду із клопотанням про застосування ст. 81 КК України, ОСОБА_4 стягнень не мав, однак, даний факт не може свідчити, що засуджений довів своє виправлення, оскільки висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Крім того, об`єктивно згідно з даними адміністрації установи виконання покарань, засуджений не довів свого виправлення, наявність одного заохочення ще не свідчить про послідовний процес виправлення і у сукупності із дослідженими даними не може бути безсумнівним підтвердженням його виправлення та готовності до самокерованої правослухняної поведінки.
Як вбачається з щоденника ОСОБА_4 , 27 листопада 20201 року лише став на шлях виправлення, однак не довів свого виправлення, що є безумовною підставою для умовно-дострокового звільнення.
Об`єктивних фактів та даних, які б свідчили, що ОСОБА_4 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, що є підставою для застосування статті 81 КК України не встановлено.
Також під час розгляду клопотання судом встановлено, що станом на дату звернення до суду із клопотанням про застосування пільг за статтею 81 КК України цивільний позов в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілому від розбійного нападу за участі засудженого, в частині що стягнута з ОСОБА_4 не погашено. Також не відшкодовано і судові витрати (за експертні дослідження).
Засудженим та його захисником не надано суду жодного належного доказу сплати бодай якоїсь частини грошової компенсації, присудженої потерпілому від злочину.
Тому суд відхиляє доводи захисту та засудженого, що він усвідомив свою провину та щиро покаявся, адже жодних активних дій з боку засудженого щодо сплати компенсації на користь потерпілого ним не вчинено.
При цьому суд враховує, що за твердженням засудженого, а так само і з його характеристики, вбачається, що останній підтримує зв"язки з близькими, у тому числі й шляхом листувань та побачень, що на думку суду не перешкоджало йому вжити заходів щодо відшкодування шкоди, завданої злочином.
Крім того, навіть незважаючи на те, що до установи виконання покарань не надходили виконавчи листи, як за шкоду, присуджену на користь потерпілого, так і за витрати за проведені експертизи, засуджений був обізнаний про наявність зобов"язань перед потерпілим від розбійного нападу, вчиненого за його участі, а так само і про необхідність сплати витрат накористь держави.
Оцінюючи у сукупності всі дані, які можуть служити чинником для визнання поведінки ОСОБА_4 такою, що свідчить про його виправлення, суд вважає, що останнім не надано конкретних переконливих даних про те, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.
Згідно частини 2 статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Судом встановлено, що більша частина покарання, призначеного ОСОБА_4 відбута виключно у зв"язку із застосуванням до засудженого положень частини 5 статті 72 КК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» за № 838-VIII від 26.11.2015р.
Відповідно до правових висновків щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання), викладених в постанові ВП ВС від 29 серпня 2018 року у справі №663/537/17, провадження №13-31кс18: положення ч. 5 ст. 72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 цього Кодексу, є «іншим кримінально-правовим наслідком діяння» в розумінні ч. 2 ст. 4 КК України. Вжиті законодавцем словосполучення «інші кримінально-правові наслідки діяння», а також «поліпшення (чи погіршення) становища особи іншим чином» охоплюють собою всі інші кримінально-правові наслідки діяння, окрім злочинності й караності, та всі можливі аспекти впливу на кримінально-правове становище особи, в якому вона опиняється внаслідок вчинення нею злочину. «Іншими кримінально-правовими наслідками діяння» можуть визнаватися будь-які передбачені КК України примусові заходи кримінально-правового характеру, здатні змінити (поліпшити чи погіршити) кримінально-правове становище особи. Перелік таких наслідків та аспектів кримінально-правового становища особи не є вичерпним і охоплює, зокрема, зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання.
Суд зауважує, що хоча зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання в кінцевому рахунку призводить до відповідного корегування фактичного строку позбавлення волі, а норма, на підставі якої здійснюється таке зарахування, міститься в Кримінальному кодексі, таке зменшення строку покарання обумовлено не бажанням законодавця зменшити обсяг кримінальної відповідальності за конкретне діяння або в цілому пом`якшити покарання для всіх засуджених, а обумовлене виключно наміром компенсувати за рахунок призначеного покарання застосування до окремої особи процесуальних заходів, внаслідок яких вона перебувала в місцях несвободи до постановлення вироку та набрання ним законної сили, «незважаючи на існування презумпції невинуватості».
Щоденник індивідуальної роботи із засудженим ОСОБА_4 свідчить про те, що останній лише став на шлях виправлення в листопаді 2020 року, будь-яких об"єктивних даних, окрім як єдине заохочення за період з листопада 2014 року по січень 2021 рік, не свідчать про доведення виправлення та сумлінне ставлення до праці, враховуючи що засуджений свідомо відмовився та не виявив бажання бути залученним до праці на виробництві.
В сукупності з зазначеним та наявною в матеріалах справи інформацією щодо особи засудженого, який своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, суд не знаходить підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.
На думку суду, звільнення від відбування покарання умовно-достроково з огляду на те, що ОСОБА_4 не довів свого виправлення, під час відбування покарання за власним розсудом не виявив бажання бути залученим до праці на виробництві, не вжив заходів щодо погашення заборгованості за цивільним позовом та вироком, а також тяжкість злочину, скоєного ОСОБА_4 , не буде гарантувати такої цілі покарання як кара, тобто не буде відповідати засадам призначення покарання, визначеним у ст.ст. 50, 65 КК України, тому клопотання є передчасним.
В сукупності з зазначеним та наявною в матеріалах особової справи інформацією, суд не знаходить підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.
На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 376 КПК України, ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання - залишити без задоволення.

Направити до Державної установи "Криворізька виправна колонія (№80)" копії ухвал - для відома та вручення засудженому.

Копію ухвали вручити прокурору.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення шляхом подання апеляції до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, а засудженим, який відбуває покарання в місцях позбавлення волі - в той же строк з моменту отримання її копії.

Повний текст ухвали складено та проголошено 19 лютого 2021 року о 15 год. 10 хв. в залі судового засідання № 309 Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг, пр-т Миру 24, третій поверх).

Суддя: ОСОБА_1