Справа № 204/23/21
Провадження № 1-в/204/45/21
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
15 лютого 2021 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
представника закладу ОСОБА_4
адвоката ОСОБА_5
особи, відносно якої
розглядається заява ОСОБА_6
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі заяву адвоката ОСОБА_5 про зміну застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1

ВСТАНОВИВ:
До суду надійшла заява адвоката ОСОБА_5 про зміну застосування примусових заходів медичного характеру відносно відносно ОСОБА_6 .
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11.04.2016, відносно ОСОБА_6 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_7 підтримав подану заяву та просив її задовольнити.
В судовому засіданні лікуючий лікар-психіатр ОСОБА_8 пояснила суду, що відповідно до відомостей, зазначених у медичній карті №38, зберігається особлива небезпека, 05.08.2020 позитивна динаміка, дезактуалізовані маячні ідеї. Спокійно розповідає про події з байдужістю до скоєного, не розуміє необхідності лікування. Зокрема 25.08.2020 байдуже ставлення до скоєного, відсутність терапевтичних настанов. 08.09.2020 рівний настрій, дезактуалізовані маячні ідеї, параноїчне мислення, несформовані терапевтичні настанови. 24.09.2020 маячні ідеї втрачають актуальність, немає розуміння чинників діяння, відсутність жалю. 15.10.2020 тенденція до дезактуалізації маяних ідей. 02.12.2020 контакти формального характеру, говорив, що нікому не був потрібний, дії на той час вірно не оцінує. 16.12.2020 дезактуалізація маячних ідей, упорядкований характер поведінки, відсутність жалю, відсутність терапевтичних настанов, не бачив необхідності в підтримуючому лікуванні. Словесно від ліків не відмовляється. Прямо не говорив, що не вважає себе хворим. Пояснила суду, що ОСОБА_6 до лікарів агресивно не ставився, до інших пацієнтів також. На думку ОСОБА_8 ОСОБА_6 не можна змінювати застосування примусових заходів медичного характеру, оскільки не відомо чи буде він отримувати ефективне лікування в іншій лікарні.
В судовому засіданні представник закладу ОСОБА_4 просила відмовити в задоволенні заяви у зв`язку з тим, що висновок №7 від 11.12.2020 складений лікарем-психіатром ОСОБА_9 одноособово, а не комісією лікарів психіатрів, зазначила що у цьому висновку відсутня об`єктивна оцінка стану пацієнта, шкала, яка застосовувалась лікарем-психіатром при оцінці ризиків не має офіційного перекладу на українську мову. Також наголосила на тому, що механічне впровадження іноземних методик оцінки ризику лікарем-психіатром ОСОБА_9 недоцільне, так як вони були розроблені в іншому культурному, соціальному та правовому контексті, для впровадження таких методик повинен пройти процес валідації цих методик ОСОБА_6 13.01.2021 оглядався фаховою комісією лікарів-психіатрів у складі 3-х осіб, згідно з висновком комісією лікарів-психіатрів ОСОБА_6 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.
Допитаний в судовому засіданні у якості експерта ОСОБА_9 показав суду, що він є лікарем-психіатром, який робив висновок №7 від 11.12.2020. Зазначений висновок він підтримує в повному обсязі. Пояснив суду, що альтернативний висновок він заповнював одноособово, оскільки чіткого бланку для альтернативного висновку лікаря-психіатра немає, він заповнював шаблон відповідно до Наказу МОЗ України №992, тому і зазначено комісія лікарів, посада лікаря в альтернативному висновку не зазначена, оскільки він не є представником лікарні, в якій перебуває ОСОБА_6 , він працює у Полтавській обласній клінічній психіатричній лікарні ім.О.Ф.Мальцева. Пояснив суду, що оцінював ризики по шкалі HCR-20V3, axis це статистична класифікація хвороб у США, а не шкала HCR-20V3. Висновок він робив на підставі наданої документації закладом, в якому перебуває на лікуванні ОСОБА_6 , а також він спілкувався з ОСОБА_6 , огляд проводився приблизно годину, цього часу було достатньо для встановлення стану пацієнта на момент огляду.

Прокурор ОСОБА_3 просив відмовити в задоволенні заяви.
ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав позицію свого адвоката та просив змінити застосування примусових заходів медичного характеру з суворим наглядом на застосування примусових заходів медичного характеру з посиленим наглядом. Пояснив суду, що він знає, що є хворим, до вчинення суспільно небезпечного діяння він лікувався добровільно у військовому госпіталі у 2015 році, його не примушували лікуватись, потім добровільно приймав таблетки, які виписав психіатр та жодного разу не відмовлявся від їх прийому. Жодного разу не порушував режим, не конфліктував з персоналом та з іншими пацієнтами. Ніколи не потрапляв до палати для особливо буйних. З матір`ю гарні відносини, вона пробачила його. Вчинив суспільно небезпечне діяння через загострення хвороби. З 2015 року погіршення стану здоров`я не було.

Заслухавши думку учасників процесу, обговоривши подану заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст.95 КК України, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру може здійснюватися судом також за заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, її захисника або законного представника у разі, якщо така особа за станом свого здоров`я не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними, в тому числі не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного нею незалежного лікаря-психіатра. Особа, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, має право звернутися до обраного нею незалежного лікаря-психіатра з метою отримання висновку про стан свого психічного здоров`я. У висновку незалежного лікаря-психіатра мають бути зазначені підстави для зміни або припинення застосування примусових заходів медичного характеру. У разі відсутності таких підстав у висновку обґрунтовується необхідність продовження застосування примусових заходів медичного характеру.
Крім того, відповідно до ч.ч.1-3 ст.514 КПК України, продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування. Зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру. розгляд питання про зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру може також здійснюватися за письмовою заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, або її захисника чи законного представника у разі, якщо така особа за своїм станом здоров`я не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними, в тому числі не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного особою незалежного лікаря-психіатра.
Відповідно до п.14 Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги, затвердженого Наказом МОЗ №992 від 31.08.2017, зміна виду або припинення застосування ПЗМХ здійснюється судом також за заявою особи, до якої застосовуються ПЗМХ, або її захисника чи іншого законного представника у разі, якщо така особа за своїм станом здоров`я не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається форма первинної облікової документації № 104/о «Висновок комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру № ____», затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28 липня 2014 року № 527, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 13 серпня 2014 року за № 959/25736.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 скористався своїм правом та звернувся до лікаря-психіатра, який не є працівником СЗНПД, з метою проведення йому альтернативного психіатричного огляду. На підставі цього звернення було надано висновок №7 від 11.12.2020.

Відповідно до п.16 Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги, затвердженого Наказом МОЗ №992 від 31.08.2017, пацієнт самостійно або через свого захисника чи іншого законного представника має право звернутись до лікаря-психіатра, який не є працівником СЗНПД, з метою проведення йому альтернативного психіатричного огляду. У разі такого звернення пацієнта до лікаря-психіатра лікуючий лікар-психіатр протягом однієї доби готує форму первинної облікової документації № 027/о «Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого», затверджену наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 лютого 2012 року № 110, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974, для надання її лікарю-психіатру, який буде проводити альтернативний психіатричний огляд. Керівництво СЗНПД забезпечує допуск лікаря-психіатра до пацієнта протягом одного робочого дня після пред`явлення обраним лікарем-психіатром документа, що посвідчує особу, документа про вищу медичну освіту та посвідчення про наявність кваліфікаційної категорії (сертифікат лікаря-спеціаліста) лікаря-психіатра (лікаря-психіатра дитячого).

Суд не бере до уваги заперечення представника лікарні з приводу того, що альтернативний висновок лікаря-психіатра складено лікарем-психіатром одноособово, а не комісією лікарів, що на її думку є порушенням, оскільки п.16 Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги, затвердженого Наказом МОЗ №992 від 31.08.2017, ст.95 КК України та ст.514 КПК України передбачають можливість особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, звернення до обраного нею лікаря-психіатра (одного, а не комісії лікарів), який не є працівником СЗНПД, з метою проведення їй альтернативного психіатричного огляду та отримання висновку незалежного лікаря-психіатра про стан свого психічного здоров`я.
Надаючи оцінку можливості зміни застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом на застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом відносно ОСОБА_6 , суд приходить до наступного.
Згідно з ч.5 ст.94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.
З дослідженого судом висновку №7 від 11.12.2020, наданого лікарем-психіатром ОСОБА_9 , який міститься в матеріалах справи (а.с.3-6), вбачається, що ОСОБА_6 страждає на хронічне психічне захворювання. Враховуючи стабільний психічний стан пацієнта, відсутність афективних розладів, відсутність психотичної симптоматики, наявність критики до свого стану та скоєного протиправного діяння, ОСОБА_9 дійшов висновку, що за своїм психічним станом на теперішній час ОСОБА_6 не являє собою особливої суспільної небезпеки, за своїм психічним станом потребує зміни примусових заходів медичного характеру з лікування в закладі з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом на лікування в закладі з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Суд зауважує, що висновок №7 від 11.12.2020обґрунтовується проведеним діагностуванням з оцінки ризику повторного скоєння злочину за шкалою ризиків HCR-20V3 та статистичною класифікацією хвороб у США axis, яка офіційно не затверджена в Україні.

Окремо суд зазначає, що висновок №7 від 11.12.2020 був складений лікарем-психіатром ОСОБА_9 після спілкування з ОСОБА_6 протягом однієї години та на підставі документації, наданої закладом в якому ОСОБА_6 перебуває на лікуванні, що на переконання суду не дає достатніх підстав вважати, що за такий короткий проміжок часу лікар-психіатр ОСОБА_9 обґрунтовано прийшов до висновку, що ОСОБА_6 потребує зміни застосування примусових заходів медичного характеру, оскільки на даний час не являє значної суспільної небезпеки.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви адвоката ОСОБА_5 про зміну застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 необхідно відмовити.
Керуючись ст.95 КК України, 514 КПК України, ст.ст.19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 10.06.2018

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні заяви адвоката ОСОБА_5 про зміну застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1