Справа № 408/786/19-к
провадження № 1-в/632/53/21

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Первомайський подання ДУ «Первомайська виправна колонія (№117)» про приведення вироку суду щодо ОСОБА_3 у відповідність до вимог Кримінального кодексу України, з урахуванням змін внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

На розгляд до Первомайського міськрайонного суду Харківської області надійшло подання ДУ «Первомайська виправна колонія (№117)» про приведення вироку суду щодо ОСОБА_3 у відповідність до вимог Кримінального кодексу України, з урахуванням змін внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року.

Прокурор надав суду заяву про проведення судового розгляду без його участі, у зв`язку із введенням на території України карантину на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами), проти застосування щодо ОСОБА_4 умовно-дострокового звільнення не заперечує.

Представник адміністрації ДУ «Первомайська ВК (№ 117)» надав суду заяву про проведення судового засідання без їх участі, у зв`язку із установленням на території України карантину на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами та доповненнями).

Засуджений надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив подання задовольнити.

Згідно з ч. 5 ст. 539 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали особової справи та надані до суду докази в їх сукупності, суд доходить висновку про необхідність задоволення цього клопотання, з огляду на таке.
Судовим розглядом встановлено, що вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 29 листопада 2017 року ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.
Ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 05 квітня 2019 року звільнення від відбування покарання з випробуванням скасовано та засудженого направлено до відбування покарання реально за вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 29 листопада 2017 року. Строк відбування покарання рахувати з моменту прибуття засудженого до місць позбавлення волі.

Надалі вироком Біловодського районного суду Луганської області від 11 березня 2020 року ОСОБА_3 засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 01 року позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, до призначеного за цим вироком окарання ОСОБА_3 частково приєднано невідбуте покарання за вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 29 листопада 2017 року у вигляді 15 днів позбавлення волі та остаточно, за сукупністю вироків, призначено покарання у вигляді 01 року 15 днів позбавлення волі.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 08 липня 2020 року вирок Біловодського районного суду Луганської області від 11 березня 2020 року залишено без змін.

Вирок набрав законної сили 08 липня 2020 року.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислюється з моменту набрання вироком Біловодського районного суду Луганської області від 11 березня 2020 року законної сили.

01 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VІІІ.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 КК України (в редакції чинній з 01 липня 2020 року), санкція цієї статті передбачає максимальне покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років. Разом з цим, санкція ч. 2 ст. 185 КК України не змінювалася.

Приписами частини 1 статті 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимості.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Згідно з ч. 3 ст. 74 КК України, призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини у справі «Кафкаріс (Kafkaris) проти Кіпру» (рішення ЄСПЛ від 12 лютого 2008 року, заява №21906/04) наголосив, що не виключає можливості того, що заходи, прийняті законодавцем, адміністративними органами чи судами після призначення остаточного покарання або під час відбування покарання, можуть призвести до перегляду визначення або зміни меж «покарання», призначеного судом. Якщо таке трапиться, відповідні заходи, на думку ЄСПЛ, повинні підпадати під сферу заборони ретроактивного застосування покарань, передбаченої в кінці п. 1 ст. 7 Конвенції. Інакше держави зможуть вільно, наприклад, шляхом внесення змін до законодавства або перегляду тлумачення встановлених норм, вживати заходи, які ретроактивно переглядають межі призначеного покарання на шкоду засудженому, який не міг передбачити такий розвиток подій на момент скоєння злочину або призначення покарання. За таких умов стаття 7 Конвенції була б позбавлена будь-якої корисної дії для засуджених осіб, межі покарань яких було постфактум змінено не на їхню користь. Отже, такі зміни слід відрізняти від змін, внесених до способу відбування покарання, які не потрапляють у сферу застосування ст. 7 Конвенції in fine (п. 89 рішення Великої Палати ЄСПЛ у справі «Дель Ріо Прада (Del Rio Prada) проти Іспанії» від 21 жовтня 2013 року, заява N 42750/09).

Отже, суд доходить висновку, що стосовно засудженого ОСОБА_3 підлягають застосуванню положення статті 5 КК України про зворотну дію в часі закону, який пом`якшує кримінальну відповідальність.

Суд вважає, що збільшення строку покарання (з позбавлення волі до максимальної межі покарання у виді обмеження волі за санкцією нового закону) в будь-якому разі призведе до погіршення становища засудженого, що не допускається відповідно до статті 5 КК України.

Приймаючи до уваги, що Закон України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року скасовує можливість призначення покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі, суд доходить висновку про необхідність пом`якшення призначеного ОСОБА_3 покарання за вирокомРубіжанського міського суду Луганської області від 29 листопада 2017 року з 01 року позбавлення волі до 01 року обмеження волі, не змінюючи при цьому строку покарання.

За вироком Біловодського районного суду Луганської області від 11 березня 2020 року при призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків було застосовано принцип часткового складання покарань, у зв`язку з чим суд вважає необхідним за цим же принципом визначити засудженому ОСОБА_3 до відбування остаточне покарання.

При цьому, зміна судом принципу призначення остаточного покарання за сукупністю вироків (збільшення приєднаної невідбутої частини покарання) також неминуче призведе до погіршення становища засудженого, що суперечить вимогам ч. 2, 3 ст. 5 КК України.

За таких обставин, подання ДУ «Первомайська виправна колонія (№117)» підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 3 ст. 74 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Подання ДУ «Первомайська виправна колонія (№ 117)» про приведення вироку суду щодо ОСОБА_3 у відповідність до вимог Кримінального кодексу України, з урахуванням змін внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року - задовольнити.

Привести у відповідність до вимог Кримінального кодексу України, з урахуванням змін внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року судові рішення, постановлені щодо засудженого ОСОБА_3 .

Вважати ОСОБА_3 засудженим за вирокомРубіжанського міського суду Луганської області від 29 листопада 2017 року до покарання у виді 1 (одного) року обмеження воліза ч. 1 ст. 309 КК України.

За вироком Біловодського районного суду Луганської області від 11 березня 2020 року ОСОБА_3 вважається засудженим за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 01 року позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71, п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за вироком Біловодського районного суду Луганської області від 11 березня 2020 року у виді 01 року позбавлення волі, невідбутої частини покарання за вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 29 листопада 2017 року у виді 15 днів обмеження волі, що згідно з п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України складає 07 днів позбавлення волі, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 01 року 07 днів позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Первомайський міськрайонний суд Харківської області, а для особи, яка тримається під вартою - з моменту вручення копії судового рішення.

Суддя:ОСОБА_1