ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________ _____________________________
Справа № 645/1840/21 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2159/21 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: Продовження строк утримання під вартою (ч.4 ст. 422-1 КПК України)
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , судді ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу, в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, тобто без виклику сторін, за умови, що ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд справи з участю сторін, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 27.04.2021 року.

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою, продовжено дію запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою до 25.06.2021 року, включно.

Обґрунтовуючи прийняте рішення суд першої інстанції врахував, що обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу не змінились, а ризики передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, а тому вважав, доцільним його продовжити.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу від 27.04.2021 року, змінити міру запобіжного заходу на домашній арешт щодо ОСОБА_6 .

В обґрунтування своїх вимог вказав, що законодавством не передбачено складання вступної та резолютивної частини ухвал про продовження строку тримання під вартою.

Зазначив про неодноразові зриви судових засіданні зі сторони обвинувачення та неяку потерпілих в судові засідання.

Вказав, що прокурором було порушено строк подачі клопотання про продовження строку тримання під вартою та подано його за 4 дні до закінчення дії попередньої ухвали.

Також вважає, що суд першої інстанції на підставі ч.3 ст. 331 КПК України повинен був змінити запобіжний захід ОСОБА_6 , який має міцні соціальні зв`язки, мав і має місце роботи, постійне місце проживання, одружений, позитивно характеризується за місцем роботи і проживання, має намір продовжити працювати.

Вважає, що поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що до вчинення ОСОБА_6 двох епізодів 2019 році кримінальних правопорушень за якими обвинувачується, та після не мав адміністративних правопорушень, що на його думку свідчить про його стійку правосвідомість та відповідну поведінку.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Керуючись ч.4 ст.241-1 КПК України та беручи до уваги що ніхто зі сторін не заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участі сторін, колегія суддів вважає за можливе розпочати розгляд апеляційної скарги без їх участі.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам : переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення ; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,2,5 ч.1 ст.177 КПК України.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені злочинів, передбачених ч.1 ст.259, ч.2 ст. 259 КК України, за яких передбачено покарання у виді позбавлення волі до 6 років та до 8 років та відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, про що обґрунтовано було зазначено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні та встановлено наявний ризик, передбачений п.1 ст. 177 КПК України

Також обвинувачений ОСОБА_6 хоча і працевлаштований, але зареєстрований та має постійне місце мешкання в Луганській області, та відповідно до наявних матеріалів провадження, згідно відомостей оперативної служби УКР ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 має родинні та злочинні зв`язки на непідконтрольних територіях України, а саме на території Луганської та Донецької областях, та має намір переховуватись від правоохоронних органів та тимчасово окупованих територіях. Викладене, на думку колегії суддів, свідчить про обґрунтованість клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та ухвали суду першої інстанції від 27.04.2021 року та вірно встановлених ризиків, передбачених п.п.2,5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Враховуючи вище викладене, характер вчиненого ОСОБА_6 правопорушень, колегія суддів вважає, що перебуваючи на волі зможе переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення.

З оскаржуваної ухвали вбачається, що судом проаналізовано доводи сторони захисту на користь обвинуваченого, однак, він дійшов висновку, що у даному випадку ці доводи, з огляду на те, що ОСОБА_6 з метою об`єктивного встановлення істини по справі, забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, для запобігання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оцінивши в сукупності всі обставини і у відповідності до вимог ч.1 ст. 178 КПК України, а також взяв до уваги місце проживання поза межами Харківської області, у зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що такі обставини, не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальним ризикам можливості його переховування від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, або вчинити новий злочин.

З таким висновком погоджується і апеляційний суд.

Колегія суддів звертає також увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 , у разі визнання винуватим в інкримінованому злочині, що в сукупності з іншими встановленими даними, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі непродовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо нього, будуть існувати ризики передбачені п. 1, 2, 5 ст. 177 КПК України, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються безґрунтовними.

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Доводи апеляційної скарги про те, що законодавством не передбачено складання вступної та резолютивної частини ухвал про продовження строку тримання під вартою, колегія суддів до уваги не бере. Відповідно до вимог ч.2 ст. 376 КПК України якщо складання судового рішення у формі ухвали (постанови) вимагає значного часу, суд має право обмежитися складанням і оголошенням його резолютивної частини, яку підписують всі судді. Повний текст ухвали (постанови) повинен бути складений не пізніше п`яти діб з дня оголошення резолютивної частини і оголошений учасникам судового провадження. Про час оголошення повного тексту ухвали (постанови) має бути зазначено у раніше складеній її резолютивній частині.

Вимоги вказаної правової норми не мають заборони складання резолютивної частини ухвал про продовження строку тримання особи під вартою.

Доводи про неодноразові зриви судових засіданні зі сторони обвинувачення та неяку потерпілих в судові засідання, колегія суддів відкидає, як такі що не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Доводи щодо порушення прокурором строку подачі клопотання про продовження строку тримання під вартою та подання його за 4 дні до закінчення дії попередньої ухвали, тобто з попуском на один день, колегія суддів враховуючи викладене вище, до уваги не бере, оскільки таке клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою було подане і вирішене судом до закінчення дії попередньої ухвали, а тому такі доводи не є підставою для скасування ухвали від 27.04.2021 року

Не бере до уваги апеляційний суд доводи захисника про те, що до моменту вчинення ОСОБА_6 двох епізодів 2019 році кримінальних правопорушень за якими обвинувачується, та після них не мав адміністративних правопорушень, що на його думку свідчить про його стійку правосвідомість та відповідну поведінку, оскільки це не спростовує наявність вказаних епізодів, та не є реабілітуючими обставинами.

Крім того, слід зазначити, що стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 було визначено розмір застави в сумі 181600 грн., тобто фактично визначено альтернативний вид запобіжного заходу.

Тому колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .
Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду не встановлено.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.
Керуючись ч.2 ст. 376, ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 27.04.2021 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 25.06.2021 року, включно, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 ,-залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

_____________ ______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4