Справа № 761/7279/21
Провадження № 1-кс/761/5043/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2021 року місто Київ
Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши в приміщені суду клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 ,
про накладення арешту на майно, вилучене під час проведення обшуку 11.02.2021, за адресою: АДРЕСА_1 ,

у кримінальному провадженні №0000046, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань28.01.2020, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,
В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0000046 від 28.01.2020, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що упровадженні слідчого управління ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0000046 від 28.01.2020, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлені досудовим розслідуванням дату, час та місці, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючі на меті отримання доходів на постійній основі від незаконних операцій із наркотичними засобами та психотропними речовинами, заручившись підтримкою своїх знайомих: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вступив з останніми у злочинну змову направлену на незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту, а також незаконний збут на території міста Києва та Київської області наркотичних засобів та психотропних речовин, у тому числі наркотичного засобу карфентаніл, метадон (фенадол), та психотропної речовини дифенгідрамін (димедрол).

Реалізуючи свій злочинній намір, ОСОБА_7 розробив план злочинних дій, пов`язаних з незаконним придбанням, перевезенням на автомобілі марки «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », номер кузова (шасі) « НОМЕР_2 » та зберіганням з метою збуту, а також незаконним збутом наркотичних засобів та психотропних речовин на території м. Києва та Київської області, чітко розподіливши функції та ролі кожного з учасників групи. Згідно злочинного плану ОСОБА_8 були визначені способи підтримання постійного зв`язку між учасникам групи, місця незаконного придбання наркотичних засобів та психотропних речовин, у тому числі наркотичного засобу карфентаніл, метадон (фенадол) та психотропної речовини дифенгідрамін (димедрол) у невстановленої особи, їх передача від одного співучасника злочину іншому, місця зберігання, способи подальшого незаконного збуту та способи оплати за наркотичні засоби та психотропні речовини, у тому числі шляхом оплати на банківський рахунок в ПАТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_3 , відкритий на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідності із розробленим ОСОБА_8 планом злочинної діяльності, функції та ролі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , були розподілені наступним чином: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , являючись активними учасниками злочинної групи, отримуючи від ОСОБА_11 наркотичні засоби та психотропні речовини, у тому числі наркотичні засоби карфентаніл, метадон (фенадол) та психотропні речовини дифенгідрамін (димедрол), які незаконно зберігаючи при собі, незаконно перевозили їх в автомобілях марки «Мercedes-Benz 311CDI», жовтого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , номер кузова (шасі) « НОМЕР_5 » та марки «Форд Transit » білого кольору іноземний реєстраційний номер НОМЕР_6 (Литовської реєстрації), кузова (шасі) НОМЕР_7 . В подальшому отримані від ОСОБА_11 наркотичні засоби та психотропні речовини, у тому числі наркотичні засоби карфентаніл, метадон (фенадол) та психотропні речовини дифенгідрамін (димедрол), ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , незаконно зберігаючи їх як за місцем свого проживання, так і у вищевказаних автомобілях незаконного збувають дані наркотичні засоби та психотропні речовини як наркозалежним особам так і з кола своїх знайомих.

11 лютого 2021 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вилучене наступне майно:

- два паперові згортки в кожному з яких знаходиться порошкоподібна речовина білого кольору;

- електронні ваги з маркування Domotek;

- один паперовий згорток в якому знаходиться порошкоподібна речовина білого кольору;

- мобільний телефон марки Цяомі Редмі 8 ІМЕІ 1.) НОМЕР_8 , ІМЕІ 2) НОМЕР_9 з сімкарткою мобільного оператора Лайф сейл № НОМЕР_10 .

Постановою слідчого СУ ГУНП у м. Києві від 11.02.2021 вилучене під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000046 від 28.01.2020, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Враховуючи та узагальнюючи вищевикладене, з метою збереження речових доказів, до моменту з`ясування всіх подій та обставин розслідуваного кримінального провадження виникла необхідність у накладенні арешту на майно, тимчасово вилучене під час проведення обшуку 11.02.2021.
У судовому засіданні прокурор клопотання про арешт майна підтримав, прочив його задовольнити.

У відповідності до ч. 2 ст. 172 КПК України володілец майна у судове засідання не викликався..
Заслухавши пояснення прокурора щодо підстав накладення арешту на майно, дослідивши клопотання та матеріали, надані в його обґрунтування, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання.
Так, в провадженні СУ ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0000046 від 28.01.2020, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Як убачається із матеріалів клопотання, накласти арешт на вказане тимчасово вилучене майно необхідно з метою збереження речових доказів, оскільки вилучені речі мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.
Постановою слідчого у кримінальному провадженні від 11.02.2021 майно, на яке прокурор просить накласти арешт, визнано речовим доказом.
Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Крім того, при вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.
За викладених обставин та відповідних норм кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до переконання, що матеріалами клопотання обґрунтовано та в судовому засіданні встановлено необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування, такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, тимчасово вилученого під час проведення обшуку, з метою уникнення можливості його відчуження, забезпечення збереження речових доказів, що залишили на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до висновку, що у випадку його незастосування, це може призвести до наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню, а тому це є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження.
Вирішуючи питання про накладення арешту, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.
Так, приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що наявні достатні підстави для арешту зазначеного в клопотанні слідчого майна, тимчасово вилученого під час проведення обшуку 11.02.2021.
Керуючись статтями 2, 7, 8, 98, 170-173, 309, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, вилучене під час проведення обшуку 11.02.2021, за адресою: АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні №0000046, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань28.01.2020, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України задовольнити.
Накласти арешт на тимчасово вилучене майно під час проведення 11.02.2021 обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- електронні ваги з маркування Domotek;

- мобільний телефон марки Цяомі Редмі 8 ІМЕІ 1.) НОМЕР_8 , ІМЕІ 2) НОМЕР_9 з сімкарткою мобільного оператора Лайф сейл № НОМЕР_10 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.
На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Крім того, відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1