КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №752/7729/20 Слідчий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2380/2021 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
07 квітня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника ЗАО «Svenida» - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2020 року,
представника власника майна адвоката ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а:
Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник ЗАО «Svenida» - адвокат ОСОБА_6 , подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2020 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого відділу розслідувань особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 , про арешт на «тимчасово вилучене майно, вилучене під час обшуку 30.06.2020 року, а саме на автомобіль марки «Ford» моделі «Mondeo» литовський номерний знак НОМЕР_1 .
На обґрунтування вимог апеляційних скарг апелянт зазначає, що ЗАО «Svenida», або ж службові особи вказаного підприємства, не перебувають в жодному процесуальному статусі у кримінальному провадженні. Доказів, які б вказували, що арештоване майно є предметом, засобом чи знаряддям злочину, яке розслідується у вказаному кримінальному провадженні стороною обвинувачення не надано. Матеріали, які додані до клопотання вказують, що висновки органу досудового розслідування про те, що транспортний засіб має ознаки речового доказу є безпідставними і такими, що ґрунтуються на припущеннях, оскільки відсутні будь-які підстави для висновків про відношення автомобіля до предметів, що мають ознаки речового доказу, окрім формально складеної постанови про визнання речовим доказом та складання клопотань про накладення арештів на майно.
На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що ЗАО «Svenida» про дану ухвалу стало відомо тільки 08.03.2021 року, текст рішення в Єдиному реєстрі судових рішень відсутній.
В судове засідання прокурор не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у його відсутність.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу від 05.10.2020 року було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.
30.06.2020 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та інших підозрюваних було затримано в порядку ст. 208 КПК України.
01.07.2020 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та іншим підозрюваним повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 257 КК України.
30.06.2020 на підставі п. 3 ст. 233 КПК України на парковці, розташованій поблизу будинку 12-В, вул. Воскресенська, м. Київ, проведено невідкладний обшук автомобіля марки «Ford» моделі «Mondeo» литовський номерний знак НОМЕР_1 , який перебуває у володінні ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в ході обшуку вилучено.
07.07.2020 року слідчий СУ ГУ НП в м. Києві ОСОБА_7 за погодженням з прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна, вилученого 30.06.2020 року, а саме автомобіля марки «Ford» моделі «Mondeo» литовський номерний знак НОМЕР_1 , який перебуває у володінні ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою збереження речових доказів, а також запобігання можливості їх приховування, знищення або відчуження, слідчий просив накласти арешт на майно, зазначене у клопотанні.
На обґрунтування необхідності арешту слідчий посилався на те, що вказаний автомобіль вилучений для забезпечення повного, всебічного та об`єктивного розслідування даного кримінального провадження, а також з`ясування об`єктивної істини по справі.
05.10.2020 ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва вказане клопотання слідчого про арешт майна задоволено.
Приймаючи дане рішення, слідчий суддя встановив, що майно, вилучене під час проведення обшуку, відповідає критеріям ст. 98 КПК України, оскільки може містити відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та дійшов висновку про обґрунтованість клопотання слідчого та необхідність накладення арешту на вказане майно, з підстав, передбачених п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, зокрема, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 , кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 257 КК України, дані про те, що автомобіль марки «Ford» моделі «Mondeo» Литовський номерний знак НОМЕР_1 , перебуває у володінні ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто останній користувався ним, розумність та співрозмірність обмеження права власності, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.
З урахуванням цього слідчий суддя встановив належну мету, передбачену п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України та відповідну їй правову підставу, передбачену ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого і накладення арешту на майно.
Окрім цього, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.
Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.
Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.
Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. 170 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування, з встановленням наявних у кримінальному провадженні доказів, які вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні злочину та відповідність майна критеріям ст. 98 КПК України.
Посилання апелянта на те, що власники майна ЗАО «Svenida», або ж службові особи вказаного підприємства, не перебувають в жодному процесуальному статусі у кримінальному провадженні, не спростовують висновків слідчого судді, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Що стосується доводів сторони захисту про те, що слідчим суддею порушено територіальну підсудність, оскільки досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснює слідче управління Головного управління Національної поліції у м. Києві, яке розташоване у Шевченківському районі м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 15 і дане клопотання слідчий, згідно вимог закону, повинен був подати до Шевченківського районного суду м. Києва, то вони також не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки відповідно до положень ч.1 ст.38 КПК України органами досудового розслідування є органи, що здійснюють досудове слідство і дізнання, а згідно ч.2 вказаної статті досудове слідство здійснюють слідчі підрозділи відповідних органів.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.
При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -
п о с т а н о в и л а:
Клопотання представника ЗАО «Svenida» - адвоката ОСОБА_6 , про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2020 року, - задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2020 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника ЗАО «Svenida» - адвоката ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4