Справа № 461/5891/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/491/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 12 квітня 2021 року,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,

представника потерпілого

адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

захисника обвинуваченої

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 , -

встановила:
цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.2 ст. 345 КК України до одного року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік та покладено на останню обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково та постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 2847 грн. матеріальної шкоди та 10 000 грн. моральної шкоди.

Вирішено питання з речовими доказами.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з часу фактичного звернення вироку до виконання.

Згідно вироку суду, 12 вересня 2018 року, приблизно о 12 год. 53 хв., ОСОБА_11 , перебуваючи у м. Львові по вул. Словацького напроти будинку №18 у салоні автомобіля марки «SuzukiVitara», державний номерний знак НОМЕР_1 в межах дії знаку «зупинка заборонена», та перегородивши в`їзд у парк ім. Івана Франка, не реагувала на прохання працівників поліції надати змогу проїхати автомобілю бригади швидкої медичної допомоги, при цьому, у відповідь на законну вимогу інспектора 2 взводу 2 роти 3 батальйону управління патрульної поліції Львівської області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_10 , який діяв в межах повноважень, визначених ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», перебував при виконанні службових обов`язків та у форменому одязі, керуючись вимогами п.2 ч.1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», пред`явити документи, що посвідчують особу та право користування вказаним автомобілем, розпочала словесну суперечку та вживання ненормативної лексики в сторону працівника поліції, вчинила активну протидію такій вимозі з метою уникнення можливої адміністративної відповідальності, не виконавши його законних вимог, чітко усвідомлюючи, що ОСОБА_10 перебував перед її автомобілем, розпочала рух на вказаному автомобілі, здійснивши наїзд на потерпілого, при цьому, заподіявши йому, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 932 від 09 жовтня 2018 року закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку у неповній компенсації, яка відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, а також садно в ділянці спинки носа та лівого колінного суглобу, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 покликається на те, що вирок суду не відповідає вимогам щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення.

Зазначила, що не спростовує того, що 12 вересня 2018 року між нею та потерпілим відбувся конфлікт, разом з тим, категорично заперечує, що в її діях наявний склад інкримінованого кримінального правопорушення.

Стверджує, що лише згодом їй стало відомо про те, що потерпілий є співробітником патрульної поліції і в день події був при виконанні службових обов`язків.

Вважає, що ні під час досудового розслідування, ні в ході судового розгляду об`єктивна та суб`єктивна сторони злочину не знайшли свого підтвердження.

Акцентує, що у висновку судово-медичної експертизи №932 від 09 жовтня 2018 року не дано відповіді на всі поставлені питання та нечітко сформульовано його резолютивну частину.

Наголошує, що експерт лише викладає встановлений потерпілому іншими лікарями діагноз, однак не зазначає, що особисто цей діагноз підтверджує, особисто підтверджує лише садна в області коліна.

Покликається на те, що незважаючи на суперечливість пояснень експерта та формулювання його висновку № 932 від 09 жовтня 2018 року і на невідповідність показань свідка ОСОБА_12 результатам комп`ютерної томографії голови потерпілого, суд, не надавши таким оцінку, у своєму вироку зазначає про підтвердження у потерпілого і закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку і садна в ділянці спинки носа і садна в ділянці лівого колінного суглоба.

Звертає увагу, що відповідно до вимог ч.4 ст. 69 КПК України, експерт не має права за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи, разом з тим, в матеріалах справи є звернення експерта до слідчого з проханням надати для дослідження медичні документи потерпілого, що на думку апелянта, свідчить про те, що здійснюючи експертне дослідження, експерт використовував документи, отримані з порушенням встановленого Кримінальним процесуальним кодексом порядку, а відтак, оскільки медичні документи потерпілого, що покладені в основу висновку судово-медичної експертизи № 932 від 09 жовтня 2018 року, були отримані слідчим без дотримання передбаченого законом порядку доступу до таких документів (без ухвали слідчого судді), то такі є недопустимими доказами. Наслідком цього за доктриною «плодів отруйного дерева» є неможливість прийняття в якості допустимого доказу в цілому висновку судово-медичної експертизи № 932 від 09 жовтня 2018 року, оскільки такий ґрунтується на недопустимих доказах.

Вважає, що висновок суду щодо порядку отримання медичних документів потерпілого не відповідає дійсності, оскільки наявність в матеріалах справи запиту слідчого до медичного закладу ставить під сумнів, що суд належним чином дослідив всі обставини справи.

Стверджує, що під час спілкування з потерпілим 12 вересня 2018 року, коли вона відмовилася виконати його вимоги і спробувала залишити місце події, не знала, що він є поліцейським, що підтверджується відеозаписом з його нагрудної камери.

Наголошує, що доказів, які б підтверджували, що вона чинила опір навмисно, повністю усвідомлюючи, що потерпілий є поліцейським, ні під час досудового слідства, ні під час судового засідання не було здобуто.

Зазначає, що потерпілий їй не представився, крім цього, останній в судовому засіданні підтвердив, що був одягнутий в форму велопатруля, яка не схожа на звичний формений одяг поліцейського. Також потерпілий підтвердив, що не виконав вимоги ч.3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» та не дотримався вимог щодо застосування нагрудної камери і порядку оформлення матеріалів про порушення правил дорожнього руху. За таких обставин вважає, що покликання суду на те, що потерпілий діяв у повній відповідності з діючим законодавством, не відповідає дійсності.

Акцентує, що розцінила потерпілого як невідому особу, дії якої загрожують її здоров`ю, а тому намагалася втекти від нього.

Просить скасувати вирок Галицького районного суду м. Львова від 12 квітня 2021 року та ухвали новий вирок, яким виправдати її у зв`язку з відсутністю в діях складу інкримінованого злочину.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 покликається на те, що вирок суду є незаконним і необґрунтованим, викладені у ньому висновки не мотивовані та не відповідають фактичним обставинам справи, а докази суперечливі та недопустимі.

Стверджує, що потерпілий не отримав жодних ушкоджень і обмовив ОСОБА_6 , підробивши медичні документи.

Окрім цього наголошує, що судом першої інстанції була допущена неповнота судового розгляду.

Зазначає, що стороною захисту долучено до матеріалів кримінального провадження висновок експерта №2833 криміналістичної експертизи відео-звукозапису від 18 червня 2019 року, висновок експертного дослідження 12/01 від 13 лютого 2020 pоку, висновок експертного дослідження №4689 від 10 жовтня 2019 року, однак такі, судом не були взяті до уваги.

Вважає, що на підставі показання потерпілого ОСОБА_10 , обвинуваченої ОСОБА_6 , цифровому носію інформації (DVD-диск) із відеозаписом з нагрудної камери відеоспостереження ОСОБА_10 та відповіді на адвокатський запит від заступника начальника департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Львівській області НПУ ОСОБА_13 , суд мав змогу встановити, що ОСОБА_10 не представився працівником поліції ОСОБА_6 , не показав службового посвідчення, не повідомив їй про порушення правил дорожнього руху, не склав відповідний протокол, був одітий у одяг, який не відповідає зразку встановленої законом форми, був без головного убору, що в сукупності призвело до того, що ОСОБА_6 на момент події не змогла ідентифікувати його, як працівника поліції, а сприйняла як злочинця, а тому викликала поліцію.

На думку захисника, обвинувачена ОСОБА_6 не мала та не могла мати умислу на вчинення опору поліцейському, чи заподіяння йому тілесних ушкоджень.

Просить скасувати вирок Галицького районного суду м. Львова від 12 квітня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України та закрити кримінальне провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 та виступ її захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подані апеляційні скарги, пояснення потерпілого ОСОБА_10 , виступ його представника адвоката ОСОБА_9 та думку прокурора про їх заперечення і залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі підлягають до часткового задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно із п.3 ч.1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Ч.1 ст. 412 КПК України передбачено, що істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Так, відповідно до ч.4 ст. 374 КПК України, якщо особі пред`явлено декілька обвинувачень і деякі з них недоведені, то у резолютивній частині вироку зазначається за якими з них обвинувачений виправданий, а за якими засуджений.
Як вбачається з обвинувального акта (т.1 а.с.2-4), ОСОБА_6 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні двох окремих кримінальних правопорушень за ч.2 ст. 342 та за ч.2 ст. 345 КК України, які передбачені різними статтями Кримінального Кодексу України. Виходячи з наведених положень процесуального закону, суд мав би встановити фактичні обставини справи по кожному інкримінованому обвинуваченій діянню, дати відповідну оцінку доказам, які надав орган досудового розслідування, по кожному із цих злочинів окремо.
Однак, всупереч вимогам вищезазначеної норми закону, суд першої інстанції, постановляючи обвинувальний вирок відносно ОСОБА_6 , засудив її за ч.2 ст. 345 КК України, а за ч.2 ст. 342 КК України не прийняв процесуального рішення, а лише у мотивувальній частині вироку зазначив про виключення з кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_6 ч.2 ст. 342 КК України.
Наведене, на думку колегії суддів є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а тому вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження.
Скасовуючи вирок місцевого суду та призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, колегія суддів не вирішує питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Колегія суддів вважає, що при новому судовому розгляді місцевому суду необхідно усунути зазначене порушення кримінального процесуального закону, перевірити доводи апеляційних скарг обвинуваченої та її захисника, дати правову оцінку доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, з зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від встановлених обставин, постановити законне, обґрунтоване та належним чином мотивоване рішення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_7 задоволити частково.
Вирок Галицького районного суду м. Львова від 12 квітня 2021 року відносно обвинуваченої ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4