Справа № 342/730/20
Провадження № 1-кп/342/61/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3

обвинувачений ОСОБА_4 (в режимі відео конференції з ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)
захисник ОСОБА_5 (в режимі відео конференції з ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)»,

обвинувачений ОСОБА_6 (в режимі відео конференції з Івано-Франківським апеляційним судом),

захисник ОСОБА_7 (в режимі відео конференції з Івано-Франківським апеляційним судом),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городенка в режимі відео конференції із ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» Міністерства юстиції України та Івано-Франківським апеляційним судомкримінальне провадження №0000083 від 13.04.2020 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Полінчет Іркутської області Російської Федерації, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , який утримується в установі виконання покарань №12

у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.189 КК України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, українця, уродженцяс. Гвізд Надвірнянського району Івано-Франківської області, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 .

у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.189 КК України,

В С Т А Н О В И В :

На розгляді Городенківського районного суду перебуває зазначене кримінальне провадження.

В підготовчому засіданні прокурором подано клопотання про продовження строку тримання під вартою. Згідно якого прокурор просить продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому за адресою АДРЕСА_3 , на шістдесят днів строк тримання під вартою в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12». Обгрунтовує клопотання тим, що на розгляді Городенківського районного суду Івано-Франківської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.189 КК України. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисних дій, які виразились у незаконному позбавленні волі потерпілого з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань, здійснюване протягом тривалого часу та вимаганні передачі майна, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, з погрозою вбивства, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.189 КК України. Причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованих йому органом досудового розслідування вказаних кримінальних правопорушень повністю підтверджується у кримінальному провадженні доказами. В ході підготовчого судового засідання у даному кримінальному провадженні встановлено наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені у п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду, так як він ніде не працює, його соціальні зв`язки не є міцними, обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, може вчинити інший злочин, оскільки перебуваючи на волі, ОСОБА_4 може змусити або будь-яким іншим шляхом незаконно впливати на свідків та потерпілого з якими він особисто знайомий, щоб останні змінили свідчення на його користь, що може вплинути на подальший хід судового розгляду кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що підтверджується тим, що на розгляді в Снятинському районному суді перебувало кримінальне провадження, а саме №0000192 від 16.10.2019 за ч.1 ст.186 КК України та на розгляді Городенківського районного суду Івано-Франківської області знаходиться кримінальне провадження №0000018 від 16.01.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Тому, ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09.07.2020 щодо обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою суду від 29.04.2021 року строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою продовжено до 27.06.2021 року включно.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 прокурор зазначив, що необхідно врахувати, що строк тримання під вартою обвинуваченого спливає, судовий розгляд кримінального провадження наразі триває, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні нетяжкого та тяжкого злочинів, обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, може вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого не зменшилися та зберігаються по даний час. Відсутні також соціально стримуючі фактори такі як робота, невідоме його джерело існування, що дає підстави вважати, що обвинувачений усвідомлюючи неминучість та тяжкість покарання може переховуватись від суду, а тому доцільно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 . Окрім цього, для запобігання вищевказаним ризикам, необхідно врахувати суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст. 2 КПК України. Обставин, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, не встановлено. Зазначені ризики на даний час не зменшилися та більш м`який запобіжний захід не дасть можливості запобігти вище вказаним ризикам. Таким чином, необхідним є продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , оскільки будь-який інший запобіжний захід не забезпечить належної поведінки обвинуваченого під час розгляду даного кримінального провадження.

Прокурор в судовому засіданні просив клопотання задовольнити з наведених у ньому підстав.

Обвинувачений ОСОБА_4 ствердив, що він отримав клопотання про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ознайомився із ним. Заперечив щодо задоволення клопотання прокурора. Просив змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний період доби. Ствердив, що, має постійне місце проживання, зареєстрований та, до утримання в установі виконання покарань №12, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , має сім`ю: цивільну дружину, та двох малолітніх дітей, яких необхідно утримувати та забезпечувати. Зазначив, що, до утримання в установі виконання покарань №12, він разом із сім`єю проживав за адресою: АДРЕСА_1 , проте на даний час дружина із дітьми проживає у своєї матері. Запевнив суд, що не має наміру ухилятися від суду, буде за першою вимогою з`являтися до суду чи прокурора. Крім того він утримується під вартою вже тривалий час.
Захисник ОСОБА_5 зазначив, що клопотання прокурора не підлягає до задоволення, оскільки ризики зазначені в клопотанні є наведені формально та не підтверджені жодними доказами. На електронну пошту суду надіслав клопотання, в якому, у зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю ризиків, на які посилається сторона обвинувачення, просив змінити ОСОБА_8 міру запобіжного заходу з тримання під вартою на нічний домашній арешт. Повідомляє суд, що у ОСОБА_4 є постійне місце проживання і на вихованні двоє малолітніх дітей. В судовому засіданні зазначив, що клопотання про зміну запобіжного заходу підтримує, просить задовольнити.
Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся, у встановленому законом порядку.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 погодились із думкою захисника ОСОБА_5 .

Заслухавши учасників кримінального провадження з приводу клопотань прокурора та захисника, суд дійшов до наступного.
Згідно обвинувального акта судом встановлено, що 13 квітня 2020 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187, ч.2 ст.146 КК України. 01 липня 2020 року ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, а саме у вчиненні умисних дій, які виразились у незаконному позбавленні волі потерпілого з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань, здійснюване протягом тривалого часу та вимаганні передачі майна, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, з погрозою вбивства, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 189 КК України.

Слідчим суддею Городенківського районного суду 14.04.2020 щодо підозрюваного ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 01.06.2020, який в подальшому продовжено до 12.07.2020.

Ухвалою Городенківського районного суду від 09 липня 2020 року застосовано до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 06 вересня 2020 року включно. Ухвалами суду від 31.08.2020, 21.10.2020 року, 03.12.2020 року, 21.01.2021 року, 04.03.2021 року та 29.04.2021 року продовжено ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів. Строк дії ухвали до 27 червня 2021 року включно.

Обвинувачений ОСОБА_4 утримується під вартою в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» Міністерства юстиції України.

За змістом ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Статтею 331 КПК України визначено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також, практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою, при цьому, на підставі ст. 9 ч. 1 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, а кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ст. 9 ч. 5 КПК України).

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, і принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ст. 8 КПК України).

Відповідно до вимог діючого законодавства тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України (ст. 183 КПК України).

До засудження обвинувачений повинен вважатися невинним, і мета такого положення полягає передусім у забезпеченні «умовного звільнення», якщо продовження його затримання більше не є обґрунтованим, при цьому, суд враховує, що збереження обґрунтованої підозри у тому, що заарештована особа вчинила злочин, є обов`язковою умовою законності продовження тримання під вартою, але з перебігом певного часу цього недостатньо і суд має встановити, чи продовжують існувати інші підстави, наведені суду, виправдовувати позбавлення волі.
Таким чином, національні суди зобов`язані переглядати правомірність попереднього ув`язнення осіб, які чекають суду, з метою забезпечення їх звільнення, коли обставини більше не виправдовують продовження тримання під вартою, і, питання розумності терміну тримання під вартою не може бути оцінено абстрактно і повинно оцінюватися в кожному випадку відповідно до його особливостей, бо немає встановлених строків, застосованих до кожної справи (Маккей проти Сполученого Королівства).
Обґрунтованість будь-якого строку тримання під вартою, яким би коротким він не був, має бути переконливо доведена владою (Ідалов проти Росії §140).
При цьому, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, якщо спочатку тяжкість злочину та підозра, що особа може втекти чи зашкодити слідству, можуть бути достатніми підставами для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, то чим довше відповідна особа знаходиться під вартою, тим більш вагомими і конкретними мають бути підстави для продовження цього заходу.
Зокрема, у справі " Сергій Волосюк проти України" ("SergeyVolosyuk v. Ukraine", рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини наголосив, "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою…
Крім того, відповідно до ст. 5 п. 3 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на «розгляд судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження», а й передбачає, що «звільнення може бути обумовлено гарантіями з`явитися на судове засідання» (п.37, п.38).
І, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Летельє проти Франції» (Letellie v France, рішення від 26 червня 1991 року)» особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє затримання, принаймні протягом певного часу. За виняткових обставин цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є достатні підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п. 51).
Разом з тим, у контексті вказаних вище стандартів Європейського суду з прав людини, з огляду на те, що в даному кримінальному провадженні загальний термін тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою становить більше року, суд вважає що доводи прокурора відносно того, що лише подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою може забезпечити належну процесуальну поведінку останнього, на даний час не можна вважати належно обґрунтованим, оскільки з огляду на рішення Європейського суду, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку (Панченко проти Росії § 106), і зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (Ноймайстер проти Австрії §10), і вагомість наявних доказів не може служити виправданням тривалого тримання під вартою (Дереджі проти Туреччини § 38), відсутність роботи або сім`ї не дає підстав вважати, що особа схильна до повторного вчинення злочинів (Сулаоя против Єстонії § 64).
Посилання прокурора на необхідність подальшого тримання під вартою, у зв`язку з тим, що розгляд кримінального провадження триває суд вважає необґрунтованим, оскільки тривала неможливість розгляду даної кримінальної справи не залежить від поведінки самого обвинуваченого, при цьому, як зазначив ЄСПЛ, складність і специфіка розслідування є факторами, які необхідно враховувати при визначенні, чи проявили органи влади «особливу ретельність» в процесі провадження у справі (Скотт проти Іспанії §74).
Приймаючи до уваги вище викладене, враховуючи загальний термін тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, який становить більше року, з метою дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який має постійне місце проживання та згідно обвинувального акту по даному кримінальному провадженні №0000083 від 13.04.2020, на утриманні має двох малолітніх дітей, і, одночасно, враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.189 КК України, зокрема, злочин, передбачений ч. 3 ст. 189 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 відноситься до категорії тяжких, за вчинення якого, відповідно до ч. 3 ст. 189 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна, тобто зважаючи на можливість бути притягнутим до відповідальності у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого чи свідків, з якими особисто знайомий, вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки обвинувачений ОСОБА_10 є особою, яка раніше притягувалась до кримінальної відповідальності, зокрема вироком Снятинського районного суду від 17.06.2020 ОСОБА_4 було засуджено та призначено покарання у виді арешту строком на 3 місяці та на даний час в Городенківському районному суді перебуває на розгляді кримінальне провадження від 16.01.2020 року за ч.2 ст.185 КК України, то суд вважає, що до обвинуваченого ОСОБА_4 , у зв`язку з тим, що останній тривалий час перебуває під вартою, можливо застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, а тому доцільно змінити обвинуваченомуОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, пов`язаний із забороною обвинуваченому ОСОБА_4 залишати місце постійного проживання, житло за адресою: АДРЕСА_1 , у нічний період доби, з покладенням на обвинуваченого процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки саме такий запобіжний захід буде достатнім, який зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, вказаних прокурором та визначених ст. 177 КПК України.

Крім того суд звертає увагу, на те, що прокурором не наведено у своєму клопотанні нових та достатньо обґрунтованих ризиків, які б вказували на необхідність продовження застосування до обвинуваченого найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно ст. 181 КПК України - домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

З урахуванням наведеного відповідно до вимог ст.5 Конвенції про захист прав та основних свобод людини, та відповідної практики Європейського суду з прав людини щодо продовження утримання обвинувачених під вартою, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою не підлягає до задоволення.

Пунктом 2 частини 3 статті 202 КПК України визначено, що у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби.

Частиною 5 статті 202 КПК України встановлено, що у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про відмову у продовженні строку тримання під вартою, про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на інший запобіжний захід, про звільнення особи з-під варти у випадку, передбаченому частиною третьою статті 206 цього Кодексу, або у випадку закінчення строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою підозрюваний, обвинувачений повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

На підставі ст.ст. 9, ст. 29 Конституції України, ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 181, 186, 193, 194, 196, 201, 331, ст. 372, ст. 392, 395 КПК України, суд-
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - відмовити.
Змінити щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт на строк 60 (шістдесят) днів, який полягає в забороні обвинуваченому ОСОБА_4 залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу прокурора або суду, в період часу з 22 год. вечора до 07 год. ранку наступної доби, із застосуванням електронних засобів контролю.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) прибувати до прокурора та суду за першою вимогою;

2) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

3) утримуватись від спілкування з свідками та потерпілим по даному кримінальному провадженні, крім спілкування під час судового засідання;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд за межі України і в`їзд в Україну;
5) носити електронний засіб контролю.
Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 до 21.08.2021 включно.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до частини 5 статті 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків. Порушення умов домашнього арешту має наслідком застосування більш суворішого запобіжного заходу.

Відповідно до ч.3 ст.181 КПК України, ухвалу щодо застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо ОСОБА_4 передати для виконання Відділенню поліції №2 (м.Городенка) Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Городенківський відділ Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області.

Ухвала виконується в порядку, передбаченому п. 2 ч. 3 ст.202 КПК України, ч.5 ст. 202 КПК України.

Копію ухвали для виконання направити начальнику Івано-Франківської установи виконання покарань (№12) та вручити обвинуваченому і прокурору негайно після її проголошення, інші сторони мають право отримати її копію в суді.

Згідно положень ч. 2 ст. 392 КПК України ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1