справа № 488/4223/17
номер провадження № 1-кп/488/36/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2021 року Корабельний районний суд міста Миколаєва у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , потерпілих: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисників обвинуваченого - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві матеріали кримінального провадження за обвинуваченням,-
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаєва, громадянина України, з вищою освітою, працює оператором у ТОВ Бест Чойз Сервіс, не одруженого, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
за ч.2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_7 13.08.2017 року близько 00:25 год., керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з порушенням швидкісного режиму, який встановлено в межах населеного пункту рухався зі швидкістю 100 км/год. по сухій асфальтобетонній проїзній частині просп.Богоявленського зі сторони вул. Гагаріна, в бік вул. 295 Стрілецької Дивізії в місті Миколаєві.
В цей час в районі перехрестя просп. Богоявленського та вул. 295 Стрілецької Дивізії, на пішохідному переході, що позначений дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 додатку №2 Правил дорожнього руху України, переходили дорогу пішоходи ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 . Рухаючись в зазначених умовах водій ОСОБА_7 в порушення вимог п.п.1.3, 1.5, 2.3 «б», 12.2, 12.3, 12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, проявив неуважність у дорожній обстановці що склалася та її змінам, не контролював рух керованого ним транспортного засобу, хоча зобов`язаний був постійно його контролювати і мав таку можливість, перевищив безперечну та максимально допустиму, встановлену в населених пунктах швидкість руху; маючи об`єктивну можливість завчасно виявити, що попереду керованого ним транспортного засобу проїжджу частину перетинає пішохід, не зменшив швидкість руху свого транспортного засобу до повної його зупинки, продовжив рух, внаслідок чого допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_6 та ОСОБА_10 .
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 649 від 30.09.2017 року, ОСОБА_10 , в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримала тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть. Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1422 від 12.10.2017 року у ОСОБА_6 мають місце тілесні ушкодження у вигляді відкритого багато осколкового перелому кісток обох гомілок в середній та нижній третини, перелому передньої дужки 1-го шийного хребця, перелому кісток склепіння та основи черепа, забою головного мозку, забійної рани голови, множинних саден тіла та ран нижніх кінцівок, які могли утворитися від дії тупих твердих предметів. За ступенем тяжкості вказані тілесні ушкодження належать до тяжких за ознакою небезпеки для життя.
Вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б»,12.2, 12.3, 12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Обвинувачений ОСОБА_7 вину визнав повністю, у вчиненому щиросердно раскаявся, перед потерпілими вибачився, суду показав, що 13.08.2017 року близько 00:25 год. на своєму автомобілі «Daewoo Lanos» рухався з перевищенням дозволеної швидкості руху у населеному пункті по проїзній частині просп.Богоявленського зі сторони вул. Гагаріна, в бік вул. 295 Стрілецької Дивізії в місті Миколаєві. Йому назустріч та в попутному напрямку рухалось багато автомобілів, ніхто з них не гальмував та не зупинявся, тому він вирішив, що на пішохідному переході, до якого залишалось близько 200 м, пішоходів немає. На даній ділянці дороги не було освітлення. Світлофор горів в режимі мигаючого жовтого. Метрів за 15 від себе на пішохідному переході він побачив пішоходів. Двоє з них пішли, а двоє залишилися стояти. Він дуже перелякався, тому думав, що він гальмував. Однак, як встановила експертиза, він не гальмував. ЇЇ висновки він не оспорює. Він застосував ручний тормоз вже після наїзду. Він сам запросив поліцейських на місце ДТП. Його родина повністю оплатила лікування потерпілого ОСОБА_6 на загальну суму 96 000 грн., 10 000 грн. - на відшкодування моральної шкоди, також потерпілій ОСОБА_5 вони відшкодували 20 000 грн. - на поховання її матері ОСОБА_10 , а також 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 , не спростовуючи існування в діях обвинуваченого складу інкримінованого злочину, а також не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, вважає, що розслідування кримінального провадження проведено неналежним слідчим та прокурором, оскільки їм (стороні захисту) не було відкрито постанова про призначення групи прокурорів та доручення щодо призначення слідчого.
Вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення також підтверджується показаннями потерпілих:
так, потерпілий ОСОБА_6 суду показав, що 13.08.2017 року близько 00:25 год., разом із своєю цивільною дружиною ОСОБА_10 , а також з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вони переходили дорогу по пішоходному переходу, що на просп.Богоявленськогму. Вони тільки почали переходити дорогу та не дойдя до бордюра, на великій швидкості їх збив автомобіль. Обвинуваченим було сплачено його лікування на загальну суму 96 000 грн. та частково відшкодовано моральну шкоду у сумі 10 000 грн. Просить обвинуваченого не позбавляти волі та водійських прав;
потерпіла ОСОБА_5 суду показала, що 13.08.2017 року близько 12 години ночі разом із її матір`ю ОСОБА_10 , відчимом ОСОБА_6 та ОСОБА_13 вони почали переходити дорогу по пішохідному переходу, назву вулиці вона не знає. Горів жовтий мигаючий. Здалеку горів фонарь і у ОСОБА_14 в руках був телефон із включеним фонариком. ОСОБА_14 з матір`ю йшли попереду. Транспортних засобів не було та раптово мати та ОСОБА_14 збив автомобіль. Водій взагалі не тормозив. Вона бачила цей автомобіль здалеку, він їхав зі швидкістю більше ніж 80 км/год. Обвинувачений відшкодував їм витрати на поховання матері у сумі 20 000 грн., а також моральну шкоду у сумі 10 000 грн. Потерпіла вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання, пов`язане з позбавлення волі.
Допит потерпілого ОСОБА_15 визнаний судом неможливим внаслідок повідомлених стороною захисту, та не спростованих прокурором обставин щодо перебування ОСОБА_15 у розшуку за іншим кримінальним провадженням.
Провина обвинуваченого також підтверджується:
даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди зі схемою ДТП та фототаблицею від 13.08.2017 року, яким зафіксоване місце дорожньо-транспортної пригоди та його наслідки;
даними протоколу огляду предмету від 20.09.2017 року СD-диску, на якому міститься відеозапис обставин скоєння дорожньо-транспортної події;
висновком судово-медичної експертизи № 649 від 30.09.2017 року, відповідно до якої смерть ОСОБА_10 , 1966 р.н., настала в результаті тупої поєднаної травми тіла у вигляді багато численних переломів кісток скелету з пошкодженням внутрішніх органів, ускладнених травматичним шоком. При судово-медичному дослідженні трупу ОСОБА_10 виявлено такі тілесні ушкодження: перелом нижньої щелепи праворуч між 2-3 зубами; повний розрив між хребцевого диска шийного відділу хребта між 7-м шийним і 1-м грудним хребцями; переломо-вивих лівого гомілковостопного суглобу; косопоперечний перелом правої малогомілкової кістки; велика «скальпована» рана в волосистій частині голови правої тім`яно-скроневої області; забита рвана рана правого стегна; крововилив під тверду мозкову оболонку (субдуральна гематома) з правого боку; субарахноїдальний крововилив в лобових, потиличних і лівої скроневої частки; травматичні кишені в м`які тканини нижніх кінцівок з наявністю внутрішньом`язових гематом і крововиливів; чисельні садна, синці, крововиливи в м`які тканини обличчя, голови, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок. Всі вище вказані тілесні ушкодження у гр. ОСОБА_10 утворились прижиттєво, на що вказують виражені крововиливи в місцях ушкоджень; у короткий проміжок часу; від дії тупих твердих предметів; могли утворитись при дорожньо-транспортній пригоді при зіткненні рухомого транспортного засобу з пішоходом. Умовно механізм ушкоджень можливо уявити наступним чином: наїзд автомобіля було скоєно у праву бокову поверхню тіла, коли потерпіла знаходилась у вертикальному положенні. Не можна виключити, що потерпіла могла бути у русі з опорою на лівій нозі. Це підтверджується наявністю первинного удару в область лівої нижньої кінцівки з утворенням травматичного карману та характеризується масивними крововиливами в м`які тканини та м`язи правого стегна на рівні 60 см від підошовної поверхні правої стопи і правої гомілки на рівні 18-19 см від підошовної поверхні правої стопи, які могли утворитися від виступаючих частин рухомого автомобіля. Такими частинами могли бути бампер та капот автомобіля. Підтвердженням напрямку удару є масивні крововиливи по зовнішньо-боковій поверхні в м`які тканини та м`язи правої нижньої кінцівки. В момент закидання тіла на капот автомобіля та удару правою бокової поверхнею тулуба об виступаючі частини автомобіля (лобове скло, передня стійка, бокова стійка) утворились черевна гематома з правого боку, забита рана волосяної частини голови, перелом хребетного стовпа в шийному відділі, субдуральна гематома, субарахноїдальні крововиливи. Після цього сталося відкидання та удар тіла об тверде покриття дороги, де утворились численні садна, синці, крововиливи у м`які тканини обличчя, голови, тулуба, кінцівок. Всі вищевказані ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів в короткий проміжок часу, у швидкій послідовності один за одним. За ступенем тяжкості тілесні ушкодження у гр. ОСОБА_10 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, які спричинили смертельні наслідки та знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті. При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупу гр. ОСОБА_10 виявлений етиловий спирт в концентрації 1,12 проміллі, що вказує на легку ступінь алкогольного сп`яніння, стосовно до живих людей. Ступінь вираження трупних явищ свідчить про те, що з моменту смерті і до моменту дослідження трупу пройшло не менше доби;
висновком судово-медичної експертизи № 1422 від 12.10.2017 року, відповідно до якої у ОСОБА_6 , 1972 р.н., мають місце тілесні ушкодження у вигляді відкритого багато осколкового перелому кісток обох гомілок в середній та нижній третині, перелому передньої дужки 1-го шийного хребця, перелому кісток склепіння та основи черепа, забиття головного мозку, удару голови, численних саден тіла та ран нижніх кінцівок, які могли утворитися від дії тупих твердих предметів. Дані тілесні ушкодження могли утворитися в умовах ДТП (зіткнення пішохода та транспортного засобу), не виключено незадовго до звернення у лікарню 13.08.2017 року. За ступенем тяжкості вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких, за ознакою небезпеки для життя;
висновком судово-медичної експертизи речових доказів № 125 від 21.09.2017 року, відповідно до якої при візуальному та стерео мікроскопічному дослідженні наданого на експертизу взуття, бейсболки, та двох сумок встановлено: на сумці коричневого кольору є два пошкодження, що могли утворитися при терті тканини об жорстку поверхню. На туфлях чоловічих на зовнішній та внутрішній бокових поверхнях верхньої частини є чотири пошкодження, що могли утворитися при пере розтяганні тканини. Слідів ковзання на підошві не виявлено;
висновком судової інженерно-транспортної експертизи № 629 від 11.09.2017 року, відповідно до якої встановлено, що на момент ДТП ходова частина, робоча гальмівна система, рульове керування та фари головного світла автомобіля «Daewoo lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебували у працездатному стані та не мали технічних несправностей, що могли б виникнути до ДТП. Права фара головного світла має механічні пошкодження, отримані під час ДТП;
висновком судової інженерно-транспортної експертизи № 628 від 12.09.2017 року, відповідно до якої встановлено, що під час первинного контактування автомобіль «Daewoo lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , розташовувався передньою центральною зі зміщенням вправо частиною до пішохода. В ході проведення експертного дослідження, виходячи з викладених в схемі до протоколу огляду місця ДТП ознак та слідової інформації, а також в результаті огляду автомобіля на предмет пошкоджень, можна дійти висновку, що первинне контактування автомобіля «Daewoo lanos» сталося в межах проїзної частини проспекту Богоявленського в місті Миколаєві, перед початком осипу скла та пластику на проїзній частині;
даними протоколу слідчого експерименту зі схемою та фототаблицею до нього від 11.09.2017 року за участю потерпілої ОСОБА_5 , в ході якого остання розповіла та показала обставини дорожньо-транспортної пригоди, учасником якої вона стала;
даними протоколу слідчого експерименту зі схемою та фототаблицею до нього від 11.09.2017 року за участю свідка ОСОБА_11 , в ході якого остання розповіла та показала обставини дорожньо-транспортної пригоди, очевидцем якої вона стала;
висновком судової інженерно-транспортної експертизи № 731 від 22.09.2020 року, відповідно до якої у зазначеній дорожній ситуації водій автомобіля «Daewoo lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 12.2, п 12.4, п. 18.1 Правил дорожнього руху України. В дорожній ситуації, обставини якої вказані свідком ОСОБА_11 та потерпілою ОСОБА_5 , в діях водія автомобіля «Daewoo lanos» ОСОБА_7 вбачаються невідповідності технічним вимогам п. 12.3 та п.12.4 Правил дорожнього руху України. В дорожній ситуації, обставини якої вказані водієм ОСОБА_7 в його діях вбачаються невідповідності технічним вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України. Проведеним дослідженням встановлено, що в дорожній ситуації, обставини якої вказані свідком ОСОБА_11 та потерпілою ОСОБА_5 , невідповідність дій водія автомобіля «Daewoo lanos» ОСОБА_7 технічним вимогам п. 12.3 та п.12.4 Правил дорожнього руху України з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди. В дорожній ситуації, обставини якої вказані водієм ОСОБА_7 невідповідність дій водія технічним вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.
Суд, оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, та даючи правову оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_7 приходить до наступних висновків:
суд не приймає до уваги твердження захисника обвинуваченого щодо проведення розслідування неуповноваженими особами, бо як слідує з матеріалів кримінального провадження, відповідно до витягу з ЄРДР органом досудового розслідування є Головне управління Національної поліції в Миколаївській області, слідчий ОСОБА_16 . Така ж інформація щодо проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні міститься у дорученні начальника відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП України в Миколаївській області від 14.08.2017 року слідчому ОСОБА_16 ..
Відповідно до постанови про призначення групи прокурорів від 15.08.2017 року, для проведення досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні призначено групу прокурорів у складі: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 .
Приймаючи до уваги, що виключно зазначеними співробітниками поліції та прокуратури були вчинені процесуальні дії в рамках даного кримінального провадження, суд вважає, що вони були вчинені уповноваженими на такі дії службовими особами.
До того ж, зазначені процесуальні документи -постанова про призначення групи прокурорів та доручення по проведення досудового розслідування не є доказом у кримінальному провадженні. Адже, відповідно до ст. 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів, відтак суд вважає безпідставним та необгрунтованим посилання захисника обвинуваченого на невідкриття зазначених процесуальних документів та, з цих підстав, проведення розслідування неуповноваженими особами.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, за своєю формою вини є виключно необережним, і в даному випадку необережність та легковажність водія ОСОБА_7 щодо перевищення безпечної та максимально допустимої швидкості руху, невжиття заходів для зменшення швидкості руху аж до повної зупинки транспортного засобу потягла за собою суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_10 та зподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 . Невиконання обвинуваченим ОСОБА_7 вимог п.12.3, 12.4 ПДР України знаходиться у прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками.
Враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_10 та заподіяння потерпілому ОСОБА_6 тяжкого тілесного ушкодження.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд враховує повне визнання вини, щире каяття у скоєному, яке виявилося не тільки у повному визнанні своєї провини обвинуваченим, а також у висловленні жалю з приводу скоєного та осуду своїх протиправних дій, прийняття всіх можливих заходів для виправлення ситуації - вибачення перед потерпілими, а також посткримінальна поведінка обвинуваченого, який безпосередньо після інкримінованих подій оплатив лікування потерпілого ОСОБА_6 на загальну суму 96 000 грн., частково відшкодував останньому завдану моральну шкоду у сумі 10 000 грн., потерпілій ОСОБА_5 відшкодував витрати на поховання її матері ОСОБА_10 у сумі 20 000 грн., а також частково відшкодував завдану моральну шкоду у сумі 10 000 грн.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких, вчинених з необережності; фактичні обставини справи; дані, які характеризують особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, місце роботи та міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху України не притягувався, на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи.
Обставин, що обтяжчують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
З урахуванням вищевикладених обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого та характеризують особу винного, а також враховуючи, що обвинувачений вперше притягається до кримінальної відповідальності, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності з приводу порушень ПДР України не притягувався також, психічне ставлення обвинуваченого до скоєного - необережну форму його вини; його посткримінальну поведінку - який на місце пригоди викликав карету швидкої допомоги, оплатив лікування потерпілого ОСОБА_6 на загальну суму 96 000 грн., частково відшкодував останньому завдану моральну шкоду у сумі 10 000 грн., потерпілій ОСОБА_5 відшкодував витрати на поховання її матері ОСОБА_10 у сумі 20 000 грн., частково відшкодував завдану моральну шкоду у сумі 10 000 грн.; відсутність обставин, що обтяжчують покарання обвинуваченого, враховуючи також думку потерпілого ОСОБА_6 , який вважав за недоцільне позбавляти обвинуваченого волі, які в своїй сукупності істотно знижують фактичну ступінь тяжкості злочину, ступінь небезпечності винної особи для суспільства та для досягнення цілей покарання, суд вважає за можливе виправлення обвинуваченого без реального відбуття покарання із застосуванням ст. 75 КК України; та з метою організації органами пробації належного контролю за його поведінкою, покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Призначення саме такого покарання, на думку суду, буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», забезпечить співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Розглядаючи питання про призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами, суд приходить до наступних висновків:
суд бере до уваги позицію прокурора - який вважав за необхідне застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання, потерпілих: ОСОБА_5 - яка прокурора підтримала, ОСОБА_6 - який вважав за недоцільне позбавляти обвинуваченого прав; також суд враховує грубе нехтування обвинуваченим Правил дорожнього руху України, який вчинив злочин, що з об`єктивної сторони виявився у значному перевищенні швидкості руху в людному місці з достатньо жвавим рухом, перетнув перехрестя, нехтуючи при цьому перевагою пішоходів, які перетинали проїзну частину по пішохідному переходу, що спричинило завдання потерпілим смерті та тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, тим самим обвинувачений проявив байдуже ставлення до життя, здоров`я та безпеки людини, що згідно з Конституцією України є найвищими соціальними цінностями, тому судом окремо зазначається про наявність достатніх підстав для застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом, передбаченого санкцією частини 2 статті 286 КК України.
Щодо вирішення цивільних позовів потерпілих, суд приходить до наступних висновків:
По справі потерпілими заявлено позовні вимоги до обвинуваченого ОСОБА_7 :
ОСОБА_5 - на відшкодування матеріальної шкоди - 1 000 грн., яка складається з витрат на її лікування та моральної шкоди у розмірі 499 000 грн., яку потерпіла обґрунтувала завданням їй моральних страждань внаслідок втрати близької людини - її матері ОСОБА_10 ;
ОСОБА_15 - на відшкодування моральної шкоди 300 000 грн., яку потерпілий обґрунтував завданням йому моральних страждань внаслідок втрати близької людини - його матері ОСОБА_10 ;
ОСОБА_6 - на відшкодування моральної шкоди 100 000 грн., яку потерпілий обґрунтував завданням йому моральних страждань внаслідок скоєння відносно нього злочину.
Відповідно до статей 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.
Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦК України.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 цього Кодексу особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Стаття 62 КПК України передбачає, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.
Приписами ч. 1 ст. 368, ч. 3, 4 ст. 374 КПК України передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, то на чию користь, в якому розмірі та порядку, а в мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, рішення про цивільний позов.
Із п.5 постанови Пленуму ВСУ №3 від 31 березня 1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» та п. 24 постанови Пленуму ВСУ №13 від 02 липня 2004 року «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» вбачається, що не підлягають розгляду у кримінальній справі позови за вимогами про відшкодування матеріальної шкоди, що не випливає з пред`явленого обвинувачення, яким передбачено порядок звернення з вимогами про відшкодування шкоди і на умовах такого відшкодування.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що цивільно-правова відповідальність обвинуваченого - водія ОСОБА_7 , як особи, яка на законних підставах керувала автомобілем «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована МФ ПрАТ Українська Пожежно- Страхова компанія, що підтверджується копією полісу № АК/1429085, чинного на час вчинення кримінального правопорушення.
За змістом Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) - надалі - Закон № 1961-IV, настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.
Відповідно до п.1.4 ст.1, ст.6 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Оскільки обвинувачений правомірно володів забезпеченим згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, транспортним засобом - автомобілем «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , він є особою, відповідальність якої застрахована, тому дана дорожньо-транспортна пригода сталася в період дії договору і є страховим випадком, внаслідок якого настає цивільно-правова відповідальність, ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну здоров`ю становить 100 000 грн., за шкоду, заподіяну майну потерпілого - 50 000 грн.
Таким чином, матеріали кримінального провадження містять відомості щодо обов`язку відшкодування завданої шкоди страховиком, яка випливає не з обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_7 , а з договірних зобов`язань про відшкодування шкоди між страховиком та страхувальником, які визначаються спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року, яким передбачено порядок звернення з вимогами про відшкодування шкоди як матеріальної так і моральної і умови такого відшкодування, однією з яких є надання потерпілою стороною обвинувального вироку суду, що набув законної сили відносно особи, цивільна відповідальність якої застрахована за договором страхування /ст.ст.23,26-1,п.36.2 ст.36/.
Отже, суд не вправі вирішувати у кримінальному провадженні цивільно - правовий спір з особою, не причетною до події злочину і яка несе цивільну відповідальність за дії обвинуваченого в силу договірних відносин.
Розгляд таких позовів в межах кримінального провадження виходить за межі завдань кримінального провадження, передбачених у ст.2 КПК України.
Встановлені судом обставини відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04 липня 2018 року № 14-176 цс18, в якій Верховний Суд відступив від висновку висловленого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування мав право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.
Верховний Суд прийшов до висновку, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.
В обов`язковому страхуванні цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Тобто страхова компанія є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому вона виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди відповідно до ст. ст. 3, 5, 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Пред`явлення позовних вимог з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Страховик, який уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на випадок виникнення страхового зобов`язання, бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Якщо він виплатив страхове відшкодування за цим договором, то відповідно до ст.ст. 3, 5 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 27 ЗУ «Про страхування», ст. 993 ЦК України має право вимоги до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Враховуючи вищенаведене, цивільні позови ОСОБА_5 , ОСОБА_15 та ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, слід залишити без розгляду, що не позбавляє цивільних позивачів можливості захисту свого порушеного права у порядку, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» або у порядку цивільного судочинства.
Позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі Міської лікарні швидкої медичної допомоги до обвинуваченого про стягнення витрат на лікування ОСОБА_6 у розмірі 11 787,24 грн. підлягають задоволенню у відповідності до вимог ч.1 ст.1206 ЦК України, як особою, яка вчинила злочин, та зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілих від цього злочину. Розмір вказаних витрат на лікування потерпілого підтверджено письмовими доказами- довідкою лікувальної установи, достовірність якої обвинувачений не оспорює.
Вартість судових експертиз на загальну суму 4 453,20 грн. слід стягнути з обвинуваченого.
Долю речових доказів вирішити у відповідності до статті 100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винним за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням і встановити йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтись на реєстрацію в уповноважений орган з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати у сумі 4 453,20 грн. за проведення судових експертиз, на користь держави в особі Міської лікарні швидкої медичної допомоги кошти на лікування потерпілого ОСОБА_6 у сумі 11 787,24 грн.
Цивільні позови потерпілих до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, завданої злочином: ОСОБА_5 - про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, ОСОБА_15 , ОСОБА_6 - про відшкодування моральної шкоди - залишити без розгляду.
Речові докази по справі - автомобіль марки «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий під зберігальну розписку ОСОБА_9 , залишити останній, як власнику; дві пари взуття, дві сумки та чоловічу кепку, які перебувають на зберіганні у СУ ГУ НП в Миколаївській області - знищити.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через Корабельний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з особливостями, передбаченими ч. 1, ч. 2 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1