Справа № 467/644/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2021 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

законного представника потерпілої ОСОБА_6

психолога ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження № 0000056, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 червня 2021 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Арбузинка Миколаївської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, на утриманні неповнолітніх та/або непрацездатних осіб не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення правопорушення та наслідків, що настали, а також форми вини і мотивів, що визначають спрямованість умислу

Суд визнав доведеним, що 09 червня 2021 року близько 19:00 год., більш точного часу в ході досудового розслідування не установлено, у ОСОБА_4 , який в цей час перебував поруч із домоволодінням АДРЕСА_3 , в ході сварки із ОСОБА_5 виник умисел, направлений на спричинення останній тілесних ушкоджень невизначеного ступня тяжкості.

Реалізуючи свій умисел, який виник на грунті раптових неприязних відносин в ході сварки із потерпілою ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , 09 червня 2021 року близько 19:00 год., більш точного часу в ході досудового розслідування не установлено, перебуваючи біля домоволодіння АДРЕСА_3 , умисно, тобто, розуміючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи і бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, наніс ОСОБА_5 один удар правою рукою в область голови, тим самим спричинивши їй легкі тілесні ушкодження у виді забою волосяної частини голови.

Таких висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, ураховуючи положення ст. 84 КПК України щодо доказів і оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості й достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Показання і пояснення учасників судового провадження

Так, допитаний у порядку ст. 351 КПК України обвинувачений ОСОБА_4 суду показав, що влітку 2021 року, більш точного часу не пам`ятає, він разом із ОСОБА_5 проходили по вулиці Пушкіна в смт. Арбузинка Миколаївської області.

В цей час між ними раптово вникла сварка, в ході якої він вдарив її правою рукою в ліву частину голови.

Після цього він пішов додому і з тих пір потерпілу не бачив.

Обвинувачений вказав, що до моменту вчинення правопорушення мав відносини із потерпілою протягом двох років.

Неповнолітня потерпіла ОСОБА_5 , будучи допитаною у порядку ст. 354 КПК України в присутності її законного представника ОСОБА_6 та психолога ОСОБА_7 , в судовому засіданні показала, що 09 червня 2021 року вона разом із ОСОБА_4 прогулювались повз стадіону «Колос», що в смт. Арбузинка Миколаївської області.

В цей час на них почала гавкати собака, однак, ОСОБА_4 кинув по ній каменем. Оскільки їй стало від цього неприємно, то вона зробила йому зауваження.

Після цього між ними виникла сварка, в ході якої вони виказували один одному взаємні нарікання, у тому числі й щодо подій та обставин, які мали місце раніше.

Розсердившись, вона пішла в напрямку додому, але обвинувачений йшов слідом за нею та на вулиці ОСОБА_8 вдарив її правою рукою в лівий бік голови.

Від цього у неї потемніло в очах та дзвеніло у вухах.

Законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 в суді вказала, що влітку 2021 року, більш точної дати не пам`ятає, її онучка пішла на прогулянку із ОСОБА_4 , якого вона знає через те, що він неодноразово був в них вдома.

Приблизно через дві години онука повернулась додому плачучи та сказала, що ОСОБА_9 вдарив її.

Ці показання обвинуваченого та потерпілої, враховуючи, що вони отримані у передбачений законом спосіб і сприймались судом безпосередньо, слід визнати допустимим, а також належними, оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають для нього значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, зокрема, щодо часу, місця, способу вчинення правопорушення та перебігу подій, що мали місце, а такою спрямованості умислу обвинуваченого, його мети та мотивів.

Оцінка інших доказів, наданих стороною обвинувачення на підтвердження обставин кримінального правопорушення

Крім цього, суд із дотриманням правил ст.358 КПК України дослідив наданий стороною обвинувачення висновок експерта №225-М від 14 червня 2021 року, згідно якого у ОСОБА_5 виявлено забій волосяної частини голови.

Дане тілесне ушкодження могло утворитись 09 червня 2021 року від дії тупого твердого предмета і відноситься до категорії легких.

Вказане тілесне ушкодження не могло утворитись при падінні з висоти власного зросту. При цьому, потерпілій нанесено не менше одного удару в ділянку голови.

Тож, висновок експерта суд сприймає як належний доказ у розумінні положень ст. 85 КПК України, оскільки він містить відомості щодо наявності тілесних ушкоджень у потерпілої, характер та механізм утворення, час утворення, а також ступінь тяжкості, що визначає правову кваліфікацію діяння.

До того ж, висновок відповідає вимогам ст.ст. 101,102 КПК України, у тому числі й щодо його змісту та даних щодо попередження експерта про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України, у той час як будь яких відомостей, що стосуються знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки експерта сторони, з метою спростування достовірності його висновків, суду не надавали.

Тож, усі ці докази, як то, показання обвинуваченого та потерпілої і дані висновку експерта, як кожен окремо, так і у сукупності, підтверджують обставини, регламентовані ст. 91 КПК України, щодо події кримінального правопорушення (його часу, місця, способу і обставин його вчинення), у тому числі перебігу подій і тяжкості тілесних ушкоджень, а так само винуватості обвинуваченого, як то, форми його вини, мотиву і мети вчиненого діяння.

А будь якого істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, під час здійснення досудового розслідування, а також доказів, що здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не виявлено і сторонами не доведено.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні інкримінованого правопорушення, обвинувачений погодився з недоцільністю дослідження всього комплексу доказів сторони обвинувачення щодо обставин скоєного ним правопорушення, так як повністю згодний із тими обставинами, що установлені досудовим слідством і відображені в обвинувальному акті, не оспорює їх, а так само і не оспорює кваліфікацією своїх дій за ч.1 ст. 125 КК України.

При цьому, обвинувачений дав послідовні і логічні показання, які за своєю суттю збігаються з викладеними фактичними обставинами вчиненого ним кримінального правопорушення щодо часу, місця, способу і наслідків, що настали, а тому вони не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ним змісту обставин інкримінованого його діяння, добровільності та істинності його позиції щодо визнавальних показань і такої процедури розгляду справи.

Потерпіла присутності свого законного представника та психолога аналогічно обвинуваченому погодилась із недоцільністю дослідження усіх доказів сторони обвинувачення, також дала послідовні і логічні показання, із яких слідує, що вона розуміє обставини цього кримінального провадження.

А тому переконавшись, що учасники справи вірно розуміють зміст обставин цього кримінального провадження, не оспорюють правову кваліфікацію інкримінованого обвинуваченому діяння за ч.1 ст. 125 КК України, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції у цьому питанні, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснивши наслідки такого і переконавшись, що вони їм зрозумілі, суд визнав недоцільним дослідження усіх доказів сторони обвинувачення щодо тих обставин, які ним не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та потерпілої і дослідженням наданих прокурором документів, які характеризують особу обвинуваченого, а також інших даних, у яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для призначення покарання у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, а так само і визначають правову кваліфікацію діяння (висновок експерта).

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що установлює санкцію за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаються обвинувачений

Отже, суд за своїм внутрішнім переконанням, сформованим у порядку ст. 94 КПК України, шляхом оцінки наданих у його розпорядження доказів, як кожного окремо, так і їх сукупності, у тому числі, їх обсягу, приходить до висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за обставин, доведених стороною обвинувачення перед судом із таким ступенем достовірності доказів, за якого тягар доведення зі сторони обвинувачення суд визнає знятим, а фактичні обставин доведеними «поза розумним сумнівом».

Тому у ракурсі установлених фактичних обставин справи шляхом зіставлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню у цьому випадку, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.1 ст. 125 КК України, так як він спричинив потерпілій умисне легке тілесне ушкодження.

До того ж суд не вбачав підстав для виходу за межі висунутого ОСОБА_4 обвинувачення згідно із ч.3 ст. 337 КПК України у частині зміни правової кваліфікації його дій, оскільки відомостей, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення у даному випадку, або необхідних для захисту прав людини і її основоположних свобод, не виявив.

А будь - яких інших доказів, які б спростували такі висновки, суд, виходячи із принципу змагальності сторін, не здобув.

Мотиви призначення покарання

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Тож в аспекті ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд бере до уваги, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні проступку, особливості й обставини його вчинення у даному, конкретному випадку, тобто форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, у тому числі для потерпілої, а також його поведінку до та після вчиненого злочину.

Зокрема, що він, вдаривши потерпілу, залишив її та пішов додому, не пересвідчившись щодо її стану, не намагався відшкодувати спричинену їй шкоду, після вчинення відносно неї протиправного діяння вибачення у неї не просив.

До того ж, ОСОБА_4 , будучи знайомим із потерпілою протягом двох років, маючи із нею відносини, достовірно знав, що вона є неповнолітньою особою.

Крім цього, суд зважає на відношення обвинуваченого до вчиненого ним діяння, зокрема, те, що він свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення визнав, давав показання, якими висвітлив обставини скоєного та які кореспондуються із сукупністю інших досліджених доказів.

У той час як обвинувачений є особою молодого віку, раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, не одружений, має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, сім`ю, до складу якої входять мати і батько, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, так само як і на обліку уповноваженого органу з питань пробації, однак, перебуває на військовому обліку, призваний на строкову службу та 12 жовтня 2020 року самовільно залишив військову частину.

Обставин, що пом`якшують покарання, згідно із ст. 66 КК України, а також будь яких інших обставин, які б здатні були тією чи іншою мірою вплинути на покарання у бік його пом`якшення, суд не встановив.

Зокрема, суд не може визнати дійсним щире каяття обвинуваченого, так як останній не відшкодував і не намагався відшкодувати потерпілій спричинену шкоду, бодай, у розмірі, який би сам вважав за прийнятне, вибачення у неї не просив, лише формально вказав, що засуджує свій вчинок.

У той час, як щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Однак, суд не встанови обставин, які б вказували на дійсно відверте і щире розкаяння обвинуваченого, наявність у нього бажання виправити ситуацію.

Разом із цим, обставини, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України, суд також не установив.

Підстав для застосування ст.ст. 69, 69-1 КК України суд не знаходить у зв`язку з відсутністю передумов, за яких ці правові норми мають змогу бути застосовані.

Як наслідок, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому належить призначити у межах санкції ч.1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт.

При цьому суд виходив із наявних у нього дискреційних повноважень щодо призначення покарання і прийшов до висновку, що визначений його вид за установлених обставин є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень), як ним самим, так і іншими особами.

Так, суд, ураховуючи норму ч.2 ст. 53 КК України, з огляду на тяжкість вчиненого злочину та майновий стан обвинуваченого, зокрема, того, що правопорушення учинено відносно неповнолітньої особи, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, відношення обвинуваченого до скоєного, у той час, як сам обвинувачений офіційно не працевлаштований і наявності у нього легальних джерел доходу не довів, вважає недоцільним призначення покарання у виді штрафу.

Громадські роботи, при цьому, згідно ч.1,2 ст. 56 КК України полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування і встановлюються на строк від шістдесяти до двохсот сорока годин і відбуваються не більш як чотири години на день.

Тож, визначена за цим вироком міра покарання ( його вид та розмір) відповідатиме меті самого покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи,- воно має бути законним (несвавільним) і пропорційним, тобто, не становити надмірного тягаря для особи, інакше кажучи, бути явно несправедливим.

Мотиви прийняття інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Цивільний позов в рамках кримінального провадження ніким не заявлений.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався та підстав для його обрання згідно із законом до вступу вироку в законну силу немає.

Речовим доказом належить розпорядитись згідно правил ст. 100 КПК України, у той час, витрати на залучення експерта у цьому провадженні відсутні.

Тож, із цих мотивів, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 60 (шістдесят) годин.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.

Речовий доказ медичну довідку, видану 09 червня 2021 року черговим лікарем КНП «Арбузинська центральна лікарня» ОСОБА_10 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 повернути ОСОБА_5 .

Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) із дня його проголошення.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1