ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №:638/3623/21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/2213/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: застосування покарання за наявності кількох вироків
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 , який взяв захист своїх інтересів на себе, без участі представника ВК №25 належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою засудженого на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 26.03.2021 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою задоволено подання начальника Державної установи «Олексіївська виправна колонія №25» про застосування покарання за наявності кількох вироків відносно засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Застосовано покарання за наявності кількох вироків та на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, до призначеного засудженому ОСОБА_7 за вироком Ленінського районного суду м. Полтава від 21.06.2018 року покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, частково приєднано покарання за вироком Октябрьського районного суду м.Полтава від 22.12.2017 року у виді 6 місяців позбавлення волі, та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Таке рішення мотивовано тим, що за вироком Ленінського районного суду м.Полтава від 21.06.2018 року вчинені ОСОБА_7 злочини мали місце до постановлення вироку Октябрьського районного суду м.Полтава від 22.12.2017 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 26.03.2021 року та застосувати до нього вимоги ст. 69 КК України.

Вважає, що має пом`якшуючі обставини, а саме мати пенсійного віку, яка потребує догляду за нею, доньку, яка знаходилася на його забезпеченні до його арешту. Визнає вину та розкаюється у вчиненому ним. Офіційно працював та позитивно характеризувався з місця роботи.

Позиції учасників судового апеляційного провадження.

Засуджений просив задовольнити апеляційну скаргу та застосувати щодо нього положення ст.69 КК України.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Октябрьського районного суду м.Полтава від 22.12.2017 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. Ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 03.03.2020 року скасовано звільнення від відбування покарання за вищевказаним вироком суду.

Вироком Ленінського районного суду м.Полтава від 21.06.2018 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Строк покарання ОСОБА_7 обчислено з моменту його фактичного затримання.

Вироки та ухвала про скасування звільнення від відбування покарання набрали чинності.

З вище викладеного вбачається, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що стосовно засудженого ОСОБА_7 винесено два вироки: Ленінського районного суду м.Полтава від 21.06.2018 та Октябрьського районного суду м.Полтави від 22.12.2017 року, за якими йому призначено покарання у виді позбавлення волі, яке не поєднане між собою

Відповідно до п.11ч.1ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про застосування покарання за наявності кількох вироків.
Згідно з вимогами п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Згідно аркушів справи 8-12 колегією апеляційного суду встановлено, що за вироком Ленінського районного суду м. Полтава від 21.06.2018 року вчинені ОСОБА_7 злочини мали місце до постановлення вироку Октябрьського районного суду м. Полтави від 22.12.2017, що свідчить про необхідність призначення остаточного покарання засудженому за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

З огляду на зазначені норми законодавства суд першої інстанції правильно вирішив питання щодо покарання засудженого при наявності кількох вироків. Підстав для скасування судового рішення за апеляційними доводами не вбачається.

Крім того, судом вірно було враховано дані про особу ОСОБА_7 , який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, розлучений, має середню технічну освіту, працював газоелектрозварювальником в ДП «Полтавський КХПА», обставиною, що пом`якшує покарання, визнано щире каяття; обставин, що обтяжують покарання, не встановлено. Також, судом враховано кількість кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення, наслідки злочинної діяльності.

Відповідно до роз`яснень, наданих в пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

Враховуючи вище викладене, а також те, що ОСОБА_7 вчинив злочини до постановлення попереднього вироку Октябрьського районного суду м.Полтави від 22.12.2017 року, суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому остаточне покарання за правилами, встановленими ч.4 ст.70 КК України, тобто за сукупністю злочинів, шляхом застосування принципу часткового складання покарань.

Крім того, безпідставними є вимоги засудженого до апеляційного суду в частині застосування до нього ст. 69 КК України.

За змістом ч.1 ст.69 КК України суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин, лише за наявності кількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Як вбачається із вироків судів обставиною, що пом`якшує покарання, визнано лише одну обставину щире каяття.

З огляду на наведене, при призначенні покарання наявність лише однієї обставини, що пом`якшує покарання, унеможливлює застосування положень ст.69 КК України.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки підстави для скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги засудженого, відсутні.

Керуючись ч.2 ст. 376, ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423,424-426, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 26.03.2021 року про застосування покарання за наявності кількох вироків та призначення ОСОБА_7 остаточного покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу засудженого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ________________ ______________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4