Справа № 357/6503/21
У Х В А Л А

18 червня 2021 року м. Біла Церква. Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого ВРЗЗС Білоцерківського РУП ГУНП в Київської області ОСОБА_3 про арешт майна, у кримінальному провадженні №0000194 від 27.02.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України

У С Т А Н О В И В:

До Білоцерківського міськрайонного суду надійшло клопотання слідчого ВРЗЗС Білоцерківського РУП ГУНП в Київської області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , про арешт майна, у кримінальному провадженні №0000194 від 27.02.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що до Білоцерківського РУП надійшло повідомлення від ОСОБА_5 про те, що 27.02.2021 в період часу з 04:30 по 08:50 невідома особа ляхом віджиму вікна проникла до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та вчинила крадіжку належних йому грошових коштів в сумі 23500 грн. та золотих прикрас.

Відомості за вказаним фактом були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000194 28.02.2021 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Окрім цього, 15.06.2021 до чергової частини Білоцерківського РУП ГУНП в Київської області надійшло повідомлення від оперуповноваженого Білоцерківського РУП про те, що співробітники оперативного підрозділу затримали осіб, які вчинили квартирну крадіжку за адресою: АДРЕСА_2 .

Відомості за вказаним фактом були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001343 від 15.06.2021 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Згідно із рапортом від 15.06.2021, складеним співробітником оперативного підрозділу, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були затримані о 12 год. 20 хв. за адресою: АДРЕСА_3 .

15.06.2021 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 затримані співробітниками оперативного підрозділу Білоцерківського РУП ГУНП в Київської області біля багатоповерхового житлового будинку що за адресою: АДРЕСА_3 . Про затримання вказаних осіб був складений протокол затримання.

У зв`язку із вказаними встановленими обставинами 16.06.2021 матеріали досудових розслідувань №0000194 від 28.02.2021 та №0001343 від 15.06.2021 були об`єднані в одне провадження, яке визначене в ЄРДР за №0000194.

В ході відпрацювання прилеглої до місця вчинення злочину території працівниками поліції було виявлено автомобіль марки «BMW», чорного кольору, з державними номерними знаками НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до витягу з бази даних «НАІС» автомобіль марки «BMW», чорного кольору, з державними номерними знаками НОМЕР_1 належить ОСОБА_9 . Вказаний автомобіль перебуває в користуванні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

15.06.2021 року під час проведено огляд місця події в м. Біла Церква по вул. Леваневського, а саме частини асфальтного покриття розміром три на три метри біля житлового будинку 22 в ході якого виявлено автомобіль марки «BMW», чорного кольору, з державними номерними знаками НОМЕР_1 . Вказаний автомобіль опечатано та вилучено до штраф майданчик за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно п.1 ч.2 ст. 167 КПК України - тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди. Приймаючи до уваги те що вилучені предмети ОСОБА_7 міг використовувати під час вчинення даного злочину, а тому вилучені предмети відповідають критеріям, зазначеним у статті 167 КПК Кодексу

А тому з метою забезпечення збереження речових доказів, а саме автомобіль за допомогою якого підозрюваний вчиняв дане кримінальне правопорушення, з метою досягнення дієвості кримінального провадження наявна необхідність у застосуванні до вилученого майна у вигляді автомобіля марки «BMW», чорного кольору, з державними номерними знаками НОМЕР_1 такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Приймаючи до уваги що підозрюваний використовував автомобіль марки «BMW», чорного кольору, з державними номерними знаками НОМЕР_1 під час вчинення ними злочину.

Слідчий в суді клопотання підтримав та просить рішення прийняти на розсуд слідчого судді.

Слідчий суддя, вислухавши слідчого, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, прийшов до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1,2,3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину.

Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 171 КПК України, зазначив мету відповідно до положень ст. 170 КПК України, з якою пов`язує необхідність у накладенні такого арешту, з метою збереження речових доказів.

Слідчий суддя зазначає, що слідчим у клопотанні та під час судового розгляду клопотання не доведено, що вищевказане майно на яке слідчий просить накласти арешт, а саме транспортний засіб, міг використовувати під час вчинення даних злочинів.

Слідчий суддя зазначає, що місце вчинення кримінального правопорушення: 27.02.2021 р. і 15.06.2021 р. та місце вилучення автомобіля марки «BMW», з державними номерними знаками НОМЕР_1 , значно відрізняються. При цьому слідчий суддя констатує, що слідча дія - огляд місця події від 15.06.2021 р. за адресою: поруч з будинком АДРЕСА_5 , мала на меті не зазначене у ч.1 ст. 237 КПК України, а саме вилучення зазначеного автомобіля із місця стоянки біля будинку місця проживання ОСОБА_7 .

Слідчий суддя за таких обставин не вбачає законних підстав для задоволення клопотання.

Відповідно до ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться в клопотанні слідчого, прокурора. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За таких обставин у слідчого судді відсутні законні підстави для задоволення клопотання.

Згідно з ст. 371 ч.3 КПК України у випадках, передбачених цим Кодексом, ухвала постановляється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 93, 98, 170, 173, 371,372 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання слідчого Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 про арешт майна: автомобіля марки «BMW», з державними номерними знаками НОМЕР_1 , по кримінальному провадженню № 0000194 від 28.02.2021 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в порядку і строки передбачені ст. 395 КПК України.

Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської областіОСОБА_1