ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження: № 11-кп/818/869/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.ч.1, 2 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами керівника Харківської обласної прокуратури, прокурора у кримінальному провадженні на вирок Київського районного суду м.Харкова від 25 серпня 2020 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Харкова, громадянку України, з вищою освітою, незаміжню, не працюючу, маючу на утриманні малолітню доньку: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму, -

засуджено:

-за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.;

-за ч.2 с.185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України визначено остаточне покарання 3 роки позбавлення волі зі штрафом у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Відповідно до ч.3 ст.72 КК України вирок суду в частині призначення покарання у виді штрафу постановлено виконувати самостійно.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного за ч.2 ст.185 КК України покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік і покладенням на неї ряду обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Як установив суд, 05 серпня 2018 року, приблизно о 19 год. ОСОБА_7 , маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, цiлеспрямовано прийшла в якостi покупця до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де здiйснює свою господарську дiяльнiсть ФОП « ОСОБА_9 », пов`язану з реалiзацiєю у роздрiб жiночого одягу. Реалiзуючи свiй злочинний умисел, ОСОБА_7 , перебуваючи в торгiвельному залі, спочатку взяла декілька одиниць жіночого одягу, з яким пішла до примiрочної кiмнати. Надалi, ОСОБА_7 , перебуваючи в примiрочнiй кiмнатi вказаного магазину, скориставшись та впевнившись у тому, що за її діями ніхто не спостерiгає, дiючи умисно, iз корисливих мотивiв, з метою незаконного збагачення, шляхом вiльного доступу, таємно викрала жіночий комплект штани-футболка, вартiстю 1199 грн., жiночий сарафан, вартiстю 639 грн. 66 коп. та жіночі шорти, вартiстю 565 грн. 66 коп., заздалегiдь знявши з них при цьому сигнальнi магнiти, щоб уникнути виявлення факту крадiжки. Потiм, вона, приблизно о 19 год. 45 хв., бажаючи довести злочинний умисел до кінця, поклала зазначенi вище предмети одягу в середину своєї жiночої сумки та прослiдувала на вихiд iз торгiвельного залу. Таким чином, ОСОБА_7 у зазначений вище перiод часу виконала всi дiї, які вважала за необхiдне для досягнення своєї злочинної мети, спрямованої на таємне викрадення майна, належного ФОП « ОСОБА_9 ». Пiсля цього, ОСОБА_7 , звернувши на свою користь викрадене майно, з мicця скоєння злочину зникла, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд. В результаті таємного викрадення ОСОБА_7 завдала ФОП « ОСОБА_10 » матерiальної шкоди на загальну суму 2404 грн. 32 коп.
Крім того, 07 вересня 2018 року, приблизно о 16 год. 30 хв., ОСОБА_7 , знаходячись у торгiвельнiй залi примiщення магазину «Єва», розташованому за адресою: м.Харкiв вул.Сумська, 6, де здiйснює свою пiдприємницьку дiяльнiсть ТОВ «РУШ», маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, дiючи умисно, повторно, з корисливих мотивiв, з метою особистого збагачення, суб`єктивно усвiдомлюючи протиправнiсть своїх дiй, передбачаючи суспiльно-небезпечнi наслiдки та свiдомо бажаючи їх настання, пересвідчившись у тому, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вiльного доступу таємно викрала з прилавку магазину «Єва» шампунь для волосся марки «L'Oreal Paris Elseve» «Роскошь 6 масел», об`ємом 250 мл, вартістю 51 грн., шампунь для волосся марки «L'Oreal Paris Elseve» «Роскошь 6 масел», об`ємом 400 мл, вартiстю 63 грн., зубну щiтку марки «Colgate» серiя 360 з деревним вугiллям, вартiстю 84 грн., а всього майна на загальну суму 198 грн., що належить ТОВ «РУШ». Пiсля чого, ОСОБА_7 сховала майно до своєї жiночої сумки, з якою пройшла до торгової зали магазину, та, маючи намiр не сплачувати кошти за вказаний товар, покинула примiщення магазину «Єва», пройшовши через касову зону та антикрадiжнi рамки разом з викраденим майном, не розрахувавшись при цьому за вищевказанi речi, тим самим їx таємно викравши. З викраденим майном ОСОБА_7 покинула мiсце вчинення злочину та в подальшому розпорядилась ним на власний розсуд, обернувши його на свою користь, чим заподіяла потерпілому ТОВ «РУШ» матеріальних збитків на вказану суму.

В апеляційній скарзі керівник прокуратури Харківської області, не оспорюючи доведеності винуватості ОСОБА_7 та правильності кваліфікації її дій, посилається на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність. Зазначив, що суд, у порушення вимог ч.1 ст.70, ч.3 ст.72 КК України, призначив ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом складання покарань, склавши 3 роки позбавлення волі та штраф у розмірі 850 грн., який складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно. Вважає, що суд повинен був призначити остаточне покарання за правилами ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення покарань. Просить вирок змінити, вважати ОСОБА_7 засудженою за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., за ч.2 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік і покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України. Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку суду вказівку на те, що відповідно до вимог ч.3 ст.72 КК України вирок суду в частині призначення покарання у виді штрафу слід виконувати самостійно.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, наводить доводи, аналогічні доводам апеляційної скарги керівника прокуратури Харківської області. Просить вирок змінити, вважати ОСОБА_7 засудженою за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., за ч.2 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік і покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України. Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку суду вказівку на те, що відповідно до вимог ч.3 ст.72 КК України вирок суду в частині призначення покарання у виді штрафу слід виконувати самостійно.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційних скарг, обвинувачену ОСОБА_7 , яка не заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно вимог ч.3 ст.72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Згідно роз`яснень, які містяться в абзаці четвертому п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом повного або часткового їх складання заміна покарань провадиться за правилами, передбаченими ст.72 КК України. Коли за злочини, що утворюють сукупність, призначено основні покарання різних видів, які не підлягають заміні (штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю), суд може застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим або призначити кожне з них до самостійного виконання.

Як слідує зі змісту вироку покарання обвинуваченій ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст.65 КК України.

При цьому враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, не одружена, на момент скоєння злочинів була фізичною особою-підприємцем, на даний час не працевлаштована, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, характеризується позитивно.

Судом також було враховано пом`якшуючі покарання обставини щире каяття та знаходження на утриманні малолітньої доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також відсутність обтяжуючих покарання обставин, у зв`язку із чим суд призначив ОСОБА_7 за ч.1 ст.185 КК України покарання у виді штрафу, за ч.2 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі та дійшов обґрунтованого висновку про можливість звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Згідно роз`яснень, які містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, ч.1 ст.75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнити з випробуванням засуджену особу від відбування іншого виду покарання або позбавлення волі на строк понад п`ять років суд не вправі.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання за правилами ч.1 ст.70 КК України помилково застосував принцип складання покарань, замість поглинення менш суворого покарання більш суворим.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, є обґрунтованими.

З огляду на наведене вирок суду щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню в частині призначеного за сукупністю злочинів остаточного покарання на підставі п.4 ч.1 ст.409 КПК України.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги керівника Харківської обласної прокуратури та прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Вирок Київського районного суду м.Харкова від 25 серпня 2020 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного за сукупністю злочинів остаточного покарання скасувати.

Виключити із резолютивної частини вироку рішення суду про самостійне виконання вироку в частині призначеного покарання у виді штрафу на підставі ч.3 ст.72 КК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженою:
-за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.;

-за ч.2 с.185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_7 остаточне покарання 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням на неї обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: