Справа №359/4284/19
Провадження №1-кп/359/118/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 лютого 2021 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі суду:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 , її законного представника ОСОБА_10 , представника служби у справах дітей (педагога) ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_13 , його захисника адвоката ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

у відкритому судовому засіданні в залі суду з технічною фіксацією розглянувши об`єднане судове провадженні за кримінальним провадженням №0000675, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.04.2019 року, та кримінальним провадженням №0000392, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.02.2020 року, що надійшли до суду з обвинувальними актами, відносно

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бориспіль Київської області, громадянина України, українця, не працюючого, з середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 30.10.2015 року за ч.1 ст. 309 КК України, із застосуванням ч.1 ст. 71 КК України, до позбавлення волі строком на п`ять років, -

по обвинуваченню у вчиненні ним кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч.2 ст. 190 КК України, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_13 , маючи непогашену та не зняту у встановленому законом порядку судимість, вчинив нові умисні злочини проти власності за заступних обставин.
Так, 17.04.2019 року приблизно о 14 год. 10 хв., ОСОБА_13 перебував біля будинку № 1 по вул. Френкеля у м. Бориспіль Київської області, у власних цілях. У цей момент, побачивши малолітню ОСОБА_9 , 2008 р .н., яка клала мобільний телефон марки «Huawei» моделі «Y5» чорного кольору до кишені своєї куртки, у ОСОБА_13 , будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, судимість якого не знята та у порядку ст. 89 КК України не погашена, виник умисел, направлений на відкрите викрадення вказаного майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_13 , 17.04.2019 приблизно о 14 год. 10 хв., перебуваючи біля під`їзду № 3, будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно та відкрито, з корисливих мотивів, підійшов до малолітньої ОСОБА_9 , з метою безперешкодного заволодіння мобільним телефоном марки «Huawei» моделі «Y5», наніс їй один удар у верхню частину лівого передпліччя. Відразу, користуючись безпорадним станом ОСОБА_9 , усвідомлюючи що його дії є відкритими, зухвало ігноруючи її присутність, дістав з правої зовнішньо кишені куртки мобільний телефон марки «Huawei» моделі «Y5» чорного кольору, який розмістив до кишені свого одягу.
У подальшому ОСОБА_13 покинув місце події, отримавши можливість вільно розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_9 матеріальної шкоди.

Таким чином, ОСОБА_13 вчинив умисні дії, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, тобто скоїв кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України.

Крім того, в ніч з 18.12.2019 року на 19.12.2019 року, близько 01 години, ОСОБА_13 знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , у приміщенні нічного розважального закладу «Тополька», вирішив заволодіти майном, а саме мобільним телефоном, що належить ОСОБА_12 , що відпочивав у вказаному закладі.

У цьому зв`язку, реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_13 , о 01 годині 00 хвилин (точного часу судом не встановлено), знаходячись за вищевказаною адресою, усвідомлюючи, що його дії мають протиправний характер, з метою власного збагачення, попросив у ОСОБА_12 мобільний телефон марки «Huawei P10» чорного кольору IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , для здійснення телефонного дзвінка, проте останній повертати не збирався, після чого вийшов з приміщення вказаного розважального закладу та покинув місце вчинення злочину із вказаним телефоном, чим спричинив останньому матеріальну шкоду на загальну суму 15948 грн. 13 коп.

Таким чином, ОСОБА_13 вчинив умисні дії, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно, тобто скоїв кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_13 в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 190 КК України не визнав.

З цього приводу судом проведено допит обвинуваченого, допит потерпілих та свідків обвинувачення в обох кримінальних провадженнях, досліджено докази обвинувачення, подані прокурором в ході судового розгляду.

Крім того, під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_13 заявив клопотання про відмову від послуг захисника, який приймає участь в його інтересах по обох епізодах та волевиявив захищати себе сам.

В задоволенні такого клопотання обвинуваченого судом було відмовлено, оскільки захисник, який призначений на безоплатній основі у зв`язку з розглядом кримінальних проваджень, був призначений за рахунок Державного бюджету. Суд вважає, що правова допомога повинна бути надана обвинуваченому на всіх стадіях судового розгляду даного кримінального провадження, яке є об`єднаним і причин, які б безпосередньо надавали суду підстави увільняти адвоката на безоплатній основі у визначеному порядку не існує.

Судовий розгляд проведено у відповідності до ст.ст. 318-368 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

За наслідками проведення судового розгляду в об`єднаному судовому провадженні, суд дійшов до переконання, що обвинувачений ОСОБА_13 є винним у вчиненні всіх зазначених вище кримінальних правопорушень, незважаючи на невизнання ним своєї вини у вчиненні таких. Зазначене підтверджується відповідно наданими показами потерпілих, свідків та дослідженими письмовими докази сторони обвинувачення.

По епізоду з потерпілою ОСОБА_9 обвинувачений ОСОБА_13 своєї вини не визнав та в судовому засіданні показав, що дійсно саме він викрав у потерпілої мобільний телефон і така подія мала місце, однак відкритого заволодіння майном не було. Телефон у дитини він викрав таємно і його дії органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 186 КК України кваліфіковані невірно. По даному епізоду визнає лише крадіжку, оскільки він підійшов до дитини, дістав у неї з кишені телефон та пішов, його дії ніхто не бачив, так як в той момент у дворі нікого не було. Чи бачила його дитина він не знає, адже під час впізнання вона його не впізнала. Крім того зазначив, що жодних ударів дитині не наносив. Обвинувачений також повідомив, що грабіж йому інкримінується органом досудового розслідування з подачі ОСОБА_18 , який є батьком потерпілої ОСОБА_9 та працює в правоохоронних органах.

Разом з тим, такі пояснення обвинуваченого повністю спростовуються показами потерпілої ОСОБА_9 , наданими безпосередньо під час допиту в судовому засіданні, а також письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення та дослідженими під час судового розгляду.

Так, допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 показала, що в той день, коли сталася ця подія, вона в обідню пору поверталася зі школи. Підійшла до дверей під`їзду № 3 будинку АДРЕСА_2 , в якому проживає, щоб відкрити їх. В цей момент до неї ззаду підійшов незнайомий чоловік, розвернув її до себе, вдаривши в плече, обшукав її і забрав із зачиненої на замок кишені куртки, в якій вона була одягнена, мобільний телефон та швидко пішов. Незнайомий все робив мовчки. Оскільки в той час у дворі була сусідка з дитиною, то вона підійшла до неї та розповіла про викрадення незнайомим чоловіком її мобільного телефону. Сусідка відразу подзвонила її мамі та повідомила про дану ситуацію. Згодом вони викликали поліцію. Через деякий час телефон їй повернули, але без чехла. Це був дійсно її телефон і вона його відразу впізнала, оскільки на його екрані вже давно була тріщина. Зазначила, що обвинувачений і є той чоловік, який забрав у неї телефон. Він був у капюшоні, але вона його пам`ятає.
В судовому засіданні також були допитані свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , заявлені стороною обвинувачення по даному епізоду.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показала, що вона є мамою потерпілої ОСОБА_9 та проживає разом з донькою в будинку АДРЕСА_2 . Обвинуваченого не знає, раніше не бачила. Точної дати, коли сталася ця подія, не пам`ятає. Вона їхала в маршрутці з роботи додому, їй зателефонувала сусідка та повідомила, що на її доньку біля під`їзду невідомий чоловік скоїв напад та забрав мобільний телефон і вона дуже налякана. Вона була вже близько біля дому, тому швидко прийшла до будинку та відразу викликала працівників поліції. На дитині ознак побиття не було, але донька була дуже налякана, погано розмовляла, задихалася. Вона її заспокоїла. Коли приїхала поліція, то донька їм все розповіла. Сусідка також повідомила поліцейським, що бачила зі спини невідомого чоловіка, який швидко рухався з двору. Дитина їй розповідала, що цей чоловік, підійшов ззаду та розвернув її до себе, вдаривши в плече, потім обшукав і забрав з кишені куртки мобільний телефон. Марку телефона вона пам`ятає, це був «Huawei», який працівники поліції повернули десь через місяць. Обвинуваченого вперше побачила, коли працівники поліції привезли його у двір їхнього будинку для проведення слідчих дій. Також зазначила, що з чоловіком ОСОБА_18 вони офіційно перебувають у шлюбі, однак фактично вже 4 роки разом не проживають. Щодо будь-яких дій з боку останнього відносно обвинуваченого їй невідомо.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_17 в судовому засіданні показав, що десь півтора роки тому, точної дати не пам`ятає, він виходив з будинку АДРЕСА_4 , назустріч йому йшов ОСОБА_13 , якого він знає майже з дитинства. Останній підійшов до нього, показав мобільний телефон, марку та модель він не запам`ятав, лише те, що телефон був великий та з тріщиною на екрані. ОСОБА_13 попросив допомогти його продати. Оскільки в той момент його чекала машина, він відповів, що зараз поспішає і не може йому допомогти. Крім того, у телефона був тріснутий екран, тому він вирішив його не брати, оскільки такий нікому не треба. Потім сів до машини та поїхав. Хвилин за сорок він повертався пішки вулицею Толстого додому і біля нього зупинився автомобіль патрульної поліції. Поліцейський показав йому фото ОСОБА_13 та запитав, чи він його не знає. Коли він відповів, що знає останнього, то поліцейський запитав де телефон, але який телефон він не знав. Працівники поліції забрали його до відділу, де він розповів, що до нього підходив обвинувачений та просив допомогти продати телефон. ОСОБА_13 не пояснював, що це за телефон. Про те, що обвинувачений викрав його у дівчинки він дізнався у відділі поліції.

Крім показань потерпілої ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 вина обвинуваченого ОСОБА_13 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України підтверджується також письмовими доказами, долученими стороною обвинувачення до матеріалів судової справи та дослідженими під час судового розгляду. Зокрема, такими є:

-протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 17.04.2019 року 14 год. 55 хв. відповідно до якого громадянка ОСОБА_16 заявила, що 17.04.2019 року близько 14-00 год., невідома особа біля під`їзду №3 будинку АДРЕСА_2 , відкрито заволоділа мобільним телефоном марки «Huawei» чорного кольору, в чохлі, у її малолітньої доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому зазначено, що остання бачила особу чоловічої статі, на зріст 185-190 см., худорлявої тіло будови, під лівим оком синець, одягнений в жилетку темного кольору в капюшоні і темні джинси, яку може впізнати по рисам обличчя, тіло будові та одягу;

- протокол огляду місця події від 17.04.2019 року, який було проведено старшим слідчим 1-го відділення СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_19 з ілюстрованою таблицею до протоколу. Об`єктом огляду являється ділянка місцевості, яка прилягає до п`ятиповерхового багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 ;

- протокол огляду від 17.04.2019 року, який було проведено старшим слідчим 1-го відділення СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_20 з фотоілюстрацією до протоколу в присутності двох понятих. Місцем огляду є земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 . На вказаній земельній ділянці знаходиться особа чоловічої статі. Даний чоловік одягнений в туфлі чорного кольору, джинси темно синього кольору, светр коричневого кольору та жилетку чорного кольору. Даний чоловік представляться як ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час проведення поверхневої перевірки особистих речей ОСОБА_13 в задній лівій кишені джинсів, в які останній одягнений, виявлено мобільний телефон в корпусі чорного кольору марки «Huawei» моделі «CUN-U29», серійний номер НОМЕР_3 , ІМЕІ1: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 , який вилучено з місця огляду;
-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.04.2019 року, яке було проведено старшим слідчим 1-го відділення СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_19 у присутності двох понятих, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_9 заявила, що впізнає особу на фотознімку №2, як особу, яка 17.04.2019 року біля під`їзду №3 будинку №1 по вул. Френкеля в м. Борисполі, заподіяла їй один удар правою рукою в ліве плече та з лівої ктшені куртки заволоділа мобільним телефоном «Huawei Y5 ІІ». Відповідно Довідки до даного протоколу, на фотознімку №2 зображено ОСОБА_13 ;
-протокол пред`явлення речей для впізнання від 17.04.2019 року. яке було проведено старшим слідчим 1-го відділення СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_19 у присутності двох понятих, з фото таблицею до даного протоколу, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_9 впізнала на фотознімку №1 належний їй мобільний телефон «Huawei Y5 ІІ» по зовнішнім ознакам;

-видаткова накладна №636603 від 19.10.2016 року, відповідно до якої покупець ОСОБА_16 придбала мобільний телефон «Huawei Y5 ІІ» чорного кольору;

-протокол пред`явлення речей для впізнання від 17.04.2019 року, проведене старшим слідчим 1-го відділення СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_19 у присутності двох понятих, відповідно до якого свідок ОСОБА_16 впізнала по зовнішнім ознакам на фотознімку №3 мобільний телефон «Huawei Y5 ІІ», який належний її доньці ОСОБА_9 ;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.04.2019 року, яке було проведено старшим слідчим 1-го відділення СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_19 у присутності двох понятих, відповідно до якого свідок ОСОБА_17 впізнав на фото №2 ОСОБА_13 , який 17.04.2019 року близько 15-00 години підійшов до нього та запропонував взяти на зберігання мобільний телефон марки «Huawei» . Згідно довідки до даного протоколу на фото №2 зображено ОСОБА_13 ;

- протокол пред`явлення речей для впізнання від 17.04.2019 року. яке було проведено старшим слідчим 1-го відділення СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_19 у присутності двох понятих, з фото таблицею до даного протоколу, відповідно до якого свідок ОСОБА_17 впізнав по зовнішнім ознакам на фотознімку №3 мобільний телефон, який йому хотів дати на зберігання ОСОБА_13 ;

-протокол огляду речей від 18.08.2019 року з фото таблицею;

-постанова про визнання речовими доказами та визначення їх зберігання від 18.04.2019 року;

-протокол огляду відеозапису від 02.05.2019 року, здійснений старшим слідчим слідчого відділу Бориспільського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_19 , за участю потерпілої ОСОБА_9 , законного представника потерпілої ОСОБА_16 та педагога ОСОБА_21 , яким роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 66 КПК України про їх обов`язок не розголошувати відомості щодо проведеної процесуальної дії. Об`єктом огляду являється DWD-R диск білого кольору марки «Verbatim». На диску подряпин чи інших пошкоджень не виявлено. При завантаженні вказаного диску через оптичний привід ноутбуку марки «Hewlett-Packard» модель: «Pavilion dv7-7005sr» встановлено, що на диску є п`ять файлів формату «Відеозапис» під назвою: 1) V0000035 розміром 4,41 МБ; 2)V0000034 розміром 4,43 МБ; 3)V0000033 розміром 4,58 МБ; 4)V0000032 розміром 4,58 МБ; 5)V0000031 розміром 4,44 МБ.

-висновок експерта судово-товарознавчої експертизи від 07.05.2019 року відповідно до якого ринкова вартість з урахуванням зносу бувшого у використанні мобільного телефону марки «Huawei Y5 ІІ» моделі «CUN-U29» ( НОМЕР_3 , ІМЕІ1: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 ), у справному стані, станом на 17 квітня 2019 року складає 888,00 грн.

Крім того, під час судового розгляду даного кримінального провадження, в присутності обвинуваченого, захисника, прокурора, під час дослідження доказів, було переглянуто DWD-R диск білого кольору марки «Verbatim», на якому є п`ять файлів формату «Відеозапис» під назвою: 1) V0000035 розміром 4,41 МБ; 2)V0000034 розміром 4,43 МБ; 3)V0000033 розміром 4,58 МБ; 4)V0000032 розміром 4,58 МБ; 5)V0000031 розміром 4,44 МБ та який долучено до протоколу огляду відеозапису від 02.05.2019 року.

Так, зокрема, переглядаючи відеозапис №3 було встановлено, що об`єктом зйомки являється ділянка місцевості яка прилягає до входу в під`їзд АДРЕСА_6 . На відеозаписі зображено дитину (дівчинку) одягнену в блакитну куртку з рожевими вставками, чорні штани та чорне взуття, за плечима портфель. Дівчинка стоїть обличчям до дверей під`їзду та щось шукає. В цей момент з правої сторони з`являється особа чоловічої статі одягнена в чорну жилетку, на голові капюшон, сіру кофту, темні джинси та чорне взуття. Дана особа чоловічої статі підходить до дівчинки, хапає її за руку, обертає до себе, присідає перед нею щось ніби шукаючи, дитина стоїть. Після цього особа чоловічої статі встає, і починає рух в протилежному напрямку від дитини, кладе щось собі до лівої кишені жилетки та зникає з відеозапису.

Під час перегляду вказаного відео обвинувачений не заперечував той факт, що це саме він є тією особою чоловічої статі, яка зафіксована на відео та яка підходить до дівчинки, хапає її за руку, обертає до себе, присідає перед нею та обшукає її, а також, що це саме та подія, яка сталася 17.04.2019 року.

Крім того, під час затримання обвинуваченого ОСОБА_13 у останнього було виявлено та вилучено мобільний телефон, який був викрадений у потерпілої ОСОБА_9 .

Таким чином, із отриманих у судовому засіданні показань потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , а також досліджених письмових доказів судом встановлено, що ОСОБА_13 вчинив умисні дії, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно.

Так, показання потерпілої ОСОБА_9 суд визнає належними та допустимими, оскільки вони отримані в ході безпосереднього допиту в суді за участю законного представника останньої, представника служби у справах дітей, обвинуваченого та його захисника. Цей доказ повністю підтверджує винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Обвинувачений по даному епізоду не заперечує факту викрадення у потерпілої мобільного телефону, однак вказує на таємне викрадення ним майна, пояснюючи це тим, що в момент крадіжки у дворі нікого не було і його ніхто не бачив, як і сама потерпіла, оскільки під час впізнання особи, вона його не впізнала.

Такі пояснення обвинуваченого повністю спростовуються показами потерпілої ОСОБА_9 , з яких вбачається, що остання в момент викрадення у неї мобільного телефону стояла обличчям до обвинуваченого, бачила його, а також його дії. Потерпіла в судовому засіданні підтвердила, що обвинувачений це саме той незнайомий чоловік, який викрав у неї телефон. Крім того, коли незнайомий пішов, ОСОБА_9 відразу звернулася до сусідки, яка знаходилась неподалік та повідомила про викрадення у неї телефону. Такі покази потерпілої свідчать про те, що обвинуваченим було вчинено даний злочин у присутності потерпілої, яка його бачила та усвідомлювала протиправний характер його дій, що повністю узгоджуються з об`єктивними ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

При цьому дані показання потерпілої ОСОБА_9 є конкретними, послідовними, а також підтверджуються сукупністю досліджених судом доказів, зокрема: протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.04.2019 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_9 заявила, що впізнає особу на фотознімку №2, на якому зображено ОСОБА_13 , як особу, яка 17.04.2019 року біля під`їзду №3 будинку АДРЕСА_2 , заподіяла їй один удар правою рукою в ліве плече та з лівої кишені куртки заволоділа мобільним телефоном «Huawei Y5 ІІ»; переглянутим в судовому засіданні відеозаписом №3 на DWD-R диску білого кольору марки «Verbatim», який долучено до протоколу огляду відеозапису від 02.05.2019 року, з якого вбачається, як саме обвинувачений ОСОБА_13 викрадає у потерпілої телефон.

За таких обставин, суд критично відноситься до показань обвинуваченого в частині заперечення відкритого викрадення чужого майна та розцінює їх як бажання виправдати свою протиправну поведінку та отримати покарання за більш м`якою статтею КК України, оскільки вони повністю спростовані дослідженими судом доказами, аналіз яких наведено вище.

Щодо допиту свідка ОСОБА_22 , слід зазначити, що під час судового розгляду прокурор відмовилась від допиту останньої, у зв`язку з чим, суд з рахування думки прокурора та обвинуваченого, які не наполягали на подальшому виклику та допиту вказаного свідка, припинив подальший виклик останньої до суду. У цьому зв`язку покази надані ОСОБА_22 на досудовому слідстві судом не враховуються, оскільки безпосередній допит останньої судом не здійснювався, а посилання сторони обвинувачення та сторони захисту на її покази є недопустимими.
Таким чином, зазначені вище докази підтверджують існування та перебіг самої події кримінального правопорушення, її місце, спосіб та інші істотні обставини вчинення злочину, а також наявність в діях ОСОБА_13 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

По епізоду шахрайства обвинувачений ОСОБА_13 свою вину також не визнав. В судовому засіданні показав, що в той вечір він та ще один його наглядно знайомий, перебували в розважальному комплексі «Тополька». Йому потрібно було терміново зателефонувати і знайомий, з яким він прийшов, привів потерпілого ОСОБА_12 , у якого він взяв телефон, щоб зробити дзвінок. Після того, як він подзвонив, телефон повернув назад потерпілому. Зазначив, що телефон він не викрадав, на ринку «Зоряний» не продавав. Працівниками поліції він був затриманий на ринку «Зоряний». Останні посадили його в машину та відвезли у відділ поліції, де застосовували до нього фізичне насильство. Били його 5-6 чоловік, з метою визнання ним вчинення злочину за ч. 2 ст. 190 КК України. Потім його відпустили додому. З приводу побиття до лікарні він не звертався. Зазначив, що це не його епізод і вважає, що цей злочин вчинив той малознайомий, з яким він прийшов у «Топольку», а також переконаний, що це було зроблено спеціально, за проханням ОСОБА_18 , щоб його підставити та повісити на нього даний злочин.
Разом з тим, такі пояснення обвинуваченого повністю спростовуються показами потерпілого ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_15 , а також письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення та дослідженими під час судового розгляду.

Так, потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні надав покази, відповідно до яких він зазначив, що з 18 на 19 грудня 2019 року приблизно о 23-00 годині він прийшов до нічного розважального закладу «Тополька» за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, 63. Через деякий час до нього підійшло двоє незнайомих йому чоловіків. Один із них почав знайомитись та запропонував випити спиртних напоїв. Після того, як вони випили, до нього звернувся один із них, а саме обвинувачений ОСОБА_13 та попросив у нього мобільний телефон з метою зателефонувати. Спочатку він відмовився, але той запевнив, щоб він не хвилювався, хвилина діла і вони повернуть телефон. Він розблокував телефон та дав його ОСОБА_13 . Останній комусь зателефонував та через кілька хвилин повернув йому телефон. Вони продовжили розважатись. Через деякий час ОСОБА_13 знову підійшов до нього з проханням взяти телефон, щоб зателефонувати, на що він відмовив останньому. ОСОБА_13 сказав, що по телефону вирішував свої питання і йому можуть на цей номер дзвонити, тому хоче лише сказати, щоб більше сюди не телефонували. Він погодився та віддав ОСОБА_13 свій мобільний і той кудись вийшов. Інший незнайомий чоловік продовжив з ним розмовляти та розважатись. ОСОБА_13 так і не повернувся з його телефоном і він його більше не бачив. Це сталося близько другої години ночі. Зрозумівши, що телефон йому ніхто не поверне, він викликав поліцію. Працівники поліції сказали, щоб він прийшов зранку у відділ написав заяву. Близько 10 год. ранку він прийшов до відділу поліції та написав заяву про викрадення мобільного телефону марки «Huawei P10» чорного кольору.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показав, що пам`ятає обвинуваченого, хоча відразу його не впізнав, оскільки раніше у нього була інша зачіска. Між зупинкою «Стара Прага» та ринком «Зоряний», точної дати не пам`ятає, останній підійшов до нього та запропонував купити телефон чорного кольору, сенсорний, якої марки вже не пам`ятає, оскільки пройшов значний проміжок часу. Оскільки він на той час займався ремонтом телефонів і ціна в 600-700 грн. його влаштувала, він його купив. ОСОБА_13 казав, що телефон належить йому, коробки від телефону та зарядного не було, IMEI він не перевіряв. Телефон був у нього один день, оскільки він хотів заробити тому його продав якійсь жінці. Телефон був справний, вмикався без пароля, сім-карти не було. Жінка, яка його купила вмикала телефон при ньому. Де на даний час цей мобільний телефон не знає, жінку також більше не бачив. Пригадав також, що був у відділі поліції для впізнання особи, у якої він купував телефон і впізнав на фото обвинуваченого. Як точно все відбувалося під час впізнання не пам`ятає.

Крім того, доказами вини ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, є також докази сторони обвинувачення, що подані прокурором, зокрема:

-протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 19.12.2019 року 11 год. 00 хв. відповідно до якого громадянин ОСОБА_12 заявив, що 18.12.2019 року близько 00-00 год. дав свій мобільний телефон незнайомому чоловікові зателефонувати і останній його не повернув;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.02.2020 року, яке було проведено слідчим СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_23 у присутності двох понятих, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_12 впізнав на фото №1 незнайомого чоловіка, який в ніч з 18.12.2019 року на 19.12.2019 року заволодів його мобільним телефоном марки «Huawei P10», шляхом обману та зловживанням довірою. Згідно довідки до даного протоколу, на фото №1 зображено ОСОБА_13 ;

-протокол огляду місця події від 19.02.2020 року, який проведено слідчим СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_23 за участю двох понятих, з фотоілюстраціями. Відповідно до протоколу місцем проведення огляду є службовий кабінет №225, що розташований на другому поверсі Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області за адресою: м. Бориспіль, вул. С.Камінського, 4. Під час огляду ОСОБА_12 добровільно видав картонну коробку білого кольору, на якій мається напис «Huawei P10», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 та квитанція про придбання мобільного телефону марки «Huawei P10». За місцем огляду вказану коробку було вилучено;

- постанова про визнання та приєднання до матеріалів досудового розслідування речових доказів від 19.02.2020 року, відповідно до якої картонну коробку білого кольору, на якій мається напис «Huawei P10», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 та квитанцію про придбання мобільного телефону марки «Huawei P10» визнано речовими доказами;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.02.2020 року, яке було проведено слідчим СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_23 у присутності двох понятих, відповідно до якого свідок ОСОБА_15 впізнав на фото № 3 невідомого чоловіка, який 19.12.2019 року продав йому мобільний телефон марки «Huawei P10» чорного кольору за 700 грн. Згідно довідки до даного протоколу, на фото № 3 зображено ОСОБА_13 ;

-вимога до сектору моніторингу Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Достовірність та об`єктивність наведених вище доказів сторони обвинувачення у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, належні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд їх прийняв.

Оцінюючи встановлені обставини справи по цьому епізоду кримінального провадження, з врахуванням того, що відсутні інші очевидці злочину, показання потерпілого ОСОБА_12 суд визнав належним доказом, що заслуговує на увагу при вирішенні справи. Показання потерпілого є послідовними, хронологічно несуперечливими і щодо розвитку подій визнаються обвинуваченим. Розбіжності в показаннях потерпілого та обвинуваченого по цьому епізоду стосуються того, що обвинувачений стверджує, що він дійсно брав у потерпілого телефон для здійснення дзвінка, але повернув його назад потерпілому і що цей злочин вчинив наглядно знайомий йому чоловік, з яким він разом того вечора відпочивав у розважальному закладі.

Оцінюючи показання сторін суд враховує, що обвинувачений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, має певний досвід кримінальної поведінки, а його показання щодо повернення потерпілому телефону, а також вчинення злочину іншою особою є надуманими, оскільки потерпілий як під час безпосереднього допиту в судовому засіданні, так і під час проведення слідчих дій на досудовому слідстві зазначив, що обвинувачений ОСОБА_13 саме та особа, яка заволоділа його мобільним телефоном марки «Huawei P10», шляхом обману та зловживанням довірою. Крім того, обставина, зазначена обвинуваченим, щодо заволодіння мобільним телефоном іншою особою не підтверджена жодними доказами.

Факт незаконного заволодіння обвинуваченим мобільним телефоном марки «Huawei P10», що належав потерпілому ОСОБА_12 , підтверджується також показами свідка ОСОБА_15 , який купив у обвинуваченого вказаний мобільний телефон та під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками на досудовому слідстві впізнав на фото ОСОБА_13 , як невідомого чоловіка, який 19.12.2019 року продав йому мобільний телефон марки «Huawei P10» чорного кольору за 700 грн.

Суд також бере до уваги, що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_13 , який був попереджений про наслідки передбачені ст. 383 КК України, зробив усну заяву про застосування до нього незаконних методів досудового розслідування, зазначивши, що працівники правоохоронних органів застосовували відносно нього фізичне насильство з метою визнання ним вини за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Така заява обвинуваченого була прийнята судом та зобов`язано прокурора вжити заходів щодо з`ясування обставин, про які повідомив обвинувачений.
В ході судового розгляду даного кримінального провадження прокурор повідомила, що за усною заявою обвинуваченого ОСОБА_13 14.07.2020 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань у місті Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000077, за правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 365 КК, а також надала для приєднання до матеріалів справи відповідний витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Із запитуваної судом інформації про наслідки проведення досудового розслідування №0000077, 18.01.2021 року ТУ ДБР в м. Києві надало відповідь, відповідно до якої зазначило, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні досі триває.

З цього приводу судом було роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_13 , що суд не може контролювати хід іншого кримінального провадження і він може скористатись послугами захисника на безоплатній основі, який буде займатися цим питанням в його інтересах.

Інших доказів учасниками провадження не надавалось, прокурор вважав, що досліджених судом доказів достатньо для встановлення обставин скоєння злочинів та доведеності вини обвинуваченого. Потерпілими та стороною захисту суду докази не надавались.

Аналізуючи усі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлені достатні докази для доведення «поза розумним сумнівом» винуватості ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, а дії обвинуваченого слід кваліфікувати:
- по епізоду викрадення мобільного телефону марки «Huawei», який належить ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно;

- по епізоду заволодіння мобільним телефоном «Huawei P10», який належить ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно;
Суд дійшов такого висновку виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотиви і мета вчинення кримінального правопорушення.
Згідно статей 84-86 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Варто зазначити, що підставами для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, є наступні обставини.

Відповідно до ППВСУ № 10 від 06.11.2009 року "Про судову практику у справах про злочини проти власності" під грабежем за статтею 186 КК України слід розуміти умисні дії, спрямовані на відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.
Так, майно, яким заволодів обвинувачений, було для нього чужим, адже не перебувало в його власності чи законному володінні, ОСОБА_13 не мав на нього жодного права, цим майном він заволодів у спосіб, який заборонений законом. Це означає, що заволодіння майном відбулось протиправно.
Викрадення майна здійснювалось обвинуваченим в присутності потерпілої ОСОБА_9 , яка його бачила та усвідомлювала протиправний характер його дій. За цією ознакою воно є відкритим та визначається як грабіж. Дії ОСОБА_13 характеризуються умислом та корисливою метою. Зокрема, обвинувачений усвідомлював, що майно, яким він протиправно заволодів, було для нього чужим, і він не мав права на нього. Корисливий мотив обвинуваченого полягав у тому, що при вчиненні кримінального правопорушення він прагнув обернути чуже майно на свою користь. В результаті цих діянь він одержав фактичну можливість володіти, користуватись та розпоряджатись викраденим майном, тоді як потерпіла такої можливості була позбавлена. Таким чином, вчинене ОСОБА_13 кримінальне правопорушення є закінченим.
Про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_13 такої кваліфікуючої ознаки вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, як повторність свідчить, те, що останній раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності. Як вбачається з примітки до ст. 185 КК України у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визначається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачений цими статтями.
У зв`язку з викладеним, дії обвинуваченого правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Підставами для притягнення обвинуваченого ОСОБА_13 до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, є наступні обставини.

Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій потерпілий - власник, володілець, особа, у віданні або під охороною якої знаходиться майно, добровільно передає майно або право на майно винній особі. Безпосередня участь потерпілого у передачі майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства, які відрізняють його від викрадення майна та інших кримінальних правопорушень проти власності.
За ознакою безпосередньої участі потерпілого у процесі незаконного вилучення майна шахрайство схоже з вимаганням, яке також передбачає передачу майна чи права на нього винній особі самим потерпілим. Однак, якщо при вимаганні потерпілий робить це вимушено, то при шахрайстві потерпілий переконаний у тому, що він розпоряджається майном за власною волею, у своїх інтересах або принаймні не на шкоду цим інтересам. Така його переконаність є результатом впливу на нього шахрая, а саме, введенням потерпілого в оману щодо правомірності передачі ним винному майна чи надання йому права на майно.
Способами вчинення шахрайства є: 1) обман; 2) зловживання довірою.
Зловживання довірою полягає у недобросовісному використанні довіри з боку потерпілого: для заволодіння чужим майном чи правом на нього винний використовує особливі довірчі стосунки, які склалися між ним та власником чи володільцем майна. Такі стосунки можуть виникати внаслідок особистого знайомства, родинних або дружніх зв`язків, рекомендацій інших осіб, зовнішньої обстановки, цивільно-правових або трудових відносин, соціального статусу винного чи інших осіб тощо.
Отримання майна під умовою виконання якого-небудь зобов`язання може кваліфікуватися як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала мету його присвоїти, а зобов`язання - не виконувати.
Обман чи зловживання довірою при шахрайстві застосовуються винним з метою викликати у потерпілого впевненість про вигідність або обов`язковість передачі йому майна чи права на нього. Отже, обов`язковою умовою визнання обману чи зловживання довірою ознакою об`єктивної сторони шахрайства є використання його для заволодіння майном чи придбання права на майно. Суб`єктивна сторона шахрайства характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.
Отже, для правильної кваліфікації діяння особи як шахрайства необхідними є наступні ознаки: предмет кримінального правопорушення майно, в даному випадку мобільний телефон; потерпілий ОСОБА_12 , який є власником майна на законних підставах; винна особа, яка є загальним суб`єктом злочину, передбаченого ст. 190 КК України обвинувачений ОСОБА_13 ; прямий умисел та протизаконний психічний вплив на таку особу у формі обману та/або зловживання довірою, внаслідок чого дана особа вводиться в оману і має спотворене уявлення про обставини, в яких вона передає предмет кримінального правопорушення винній особі. Обвинувачений, зловживаючи довірою потерпілого, який дав йому свій телефон з упевненістю, що той його поверне, розуміючи, що його дії мають протиправний характер, з метою власного збагачення, запевнивши потерпілого, що поверне йому його майно, проте телефон повертати не збирався, вийшов з приміщення вказаного розважального закладу та покинув місце вчинення злочину із вказаним телефоном. Обвинувачений усвідомлював, що майно, яким він протиправно заволодів, було для нього чужим, і він не мав права на нього. Корисливий мотив обвинуваченого полягав у тому, що при вчиненні кримінального правопорушення він прагнув обернути чуже майно на свою користь. Таким чином, вчинене ОСОБА_13 кримінальне правопорушення є закінченим.
З огляду на наведені вище докази, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_13 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Оголошені вище судом протоколи слідчих дій, що покладені в основу вироку, відповідають вимогам Кодексу в частині питання їх оформлення. Порушень вимог ст. ст. 104-106, 223 КПК України, які б свідчили про визнання їх недопустимими доказами, судом не встановлено.

Як наслідок, цими процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст.84 КПК України, підтверджуються обставини, регламентовані ст.91 КПК України.

В свою чергу, згідно положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами обвинувачення та захисту надано не було. При цьому, сторони кримінального провадження були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи також, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив сторонам кримінального провадження необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Твердження обвинуваченого, з приводу того, що останній злочинів, які зазначені в обвинувальному акті, не вчиняв суд розцінює критично, як неправдиві, направлені на спробу уникнути ним відповідальності за вчинене, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час розгляду кримінального провадження.

Таким чином, доводи обвинуваченого щодо відсутності його вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 190 КК України суд вважає безпідставними та такими, що повністю спростовуються дослідженими судом доказами, аналіз яких наведено вище.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов до переконання, що у кримінальному провадженні зібрана достатня кількість належним та допустимих доказів, які вказують на доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
В судовому засіданні судом були також дослідженні докази, що свідчать про особу обвинуваченого, та процесуальні витрати у справі.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Виходячи із загальних засад призначення покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_13 вчинив нові умисні злочини проти власності, маючи непогашену та не зняту у встановленому законом порядку судимість, що свідчить про те, що останній на шлях виправлення не став та відповідних висновків для себе не зробив.

Відповідно довідок КНП «Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» обвинувачений ОСОБА_13 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за допомогою не звертався.
Згідно характеристики за місцем проживання ОСОБА_13 характеризується з негативної сторони, зловживає спиртними напоями, підтримує відносини з особами антигромадської поведінки. Притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 та ч. 1 ст. 187 КУпАП.
Обвинувачений не є інвалідом, не досяг пенсійного віку, та не є військовослужбовцем.
Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Обставинами, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого є рецидив злочину та вчинення злочину щодо малолітньої дитини.
Водночас, з вищевказаними обставинами, суд враховує дані про стан здоров`я обвинуваченого, які містяться в матеріалах справи.
Так, зокрема, суд звертає увагу, що в ході розгляду даного кримінального провадження, у зв`язку з незадовільним станом здоров`я обвинуваченого, за клопотанням захисника, суд змінював ОСОБА_13 запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий арешт за місцем проживання з покладенням на обвинуваченого відповідних обов`язків та з дозволом на залишення місця постійного проживання у зв`язку з проходженням курсу лікування.
Разом з тим, обвинувачений, під час вказаного запобіжного заходу, не дотримувався обов`язків покладених на нього судом, про що свідчать повідомлення Бориспільського відділу поліції в Київській області, відповідно до яких ОСОБА_13 неодноразово був відсутній за місцем проживання. Під час розгляду даного кримінального провадження суд неодноразово застосовував примусовий привід обвинуваченого в судове засідання, оскільки останній на виклик до суду не з`являвся.
Крім того, обвинувачений самовільно покинув стаціонар КЗ КОР «Київський обласний протитуберкульозний диспансер», де перебував на стаціонарному лікуванні згідно дозволу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.11.2019 року.
Також є необхідним зазначити, що відповідно до листа КНП КОР «Київська обласна туберкульозна лікарня №2» від 18.03.2020 року, ОСОБА_13 знаходився на лікуванні з 09.01.2020 по 04.03.2020 року з діагнозом МРТБ ЛПП (08.11.2019) в/долі правої легені (інфільтративний) Дестр-, МБТ+, М+, МГ+, Риф+, К+, Резист І+ (HREZ), Резист ІІ+ (Lfx,Mfx), ГІСТ 0, кат. 4 (ЛПП), ког. 4 (2019). Останній був виписаний з лікарні за порушення режиму. Пацієнт часто залишав стаціонар без дозволу медичного персоналу, у зв`язку з чим було рекомендовано лікування в амбулаторних умовах за місцем проживання.
З листів Київської міської медичної частини «Центру охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області ФДУ МЮ України від 29.07.2020 року, 11.08.2020 року та 17.08.2020 року, а також медичної документації вбачається, що ОСОБА_13 , 1987 р.н., прибув до ГУ «Київський слідчий ізолятор» 23.03.2020. Того ж дня був госпіталізований до Київської міської медичної частини у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, встановлено, що з приводу даного випадку туберкульозу лікувався з 14.11.2019 року. З 28.03.2020 року по 01.05.2020 року отримував лікування в умовах Київської міської туберкульозної лікарі №2 та був виписаний для продовження лікування до Київської міської медичної частини. З 01.05.2020 року отримує лікування в умовах Київської міської медичної частини з діагнозом: МРТБ (14.11.2019) легень (інфільтративний), Дестр-, МБТ+, М+, МГ+, Риф+, К+, Резист І+ (HREZ), Резист ІІ+ (Lfx,Mfx), ГІСТ 0, кат. 4 (ЛПП), ког. 4 (2019). За час перебування у зазначених закладах охорони здоров`я ОСОБА_13 неодноразово проходив всебічне медичне обстеження - клінічне, рентгенологічне, лабораторне.
Стан здоров`я ОСОБА_13 на даний час задовільний, згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №205 «Про твердження порядку надання медичної допомоги хворим на туберкульоз особам, взятим під варту, чи які тримаються в установах виконання покарань» він отримує лікування в умовах Київської міської медичної частини. Показань щодо направлення ОСОБА_13 на обстеження або лікування до профільних закладів МОЗ України немає.
У цьому зв`язку, суд вважає, що на даний час обвинувачений може отримувати належне медичне лікування в установах виконання покарань, а тому підстави для направлення останнього до профільних закладів відсутні, однак, це не позбавляє можливості ОСОБА_13 , за наявності необхідних медичних документів, звернутися в подальшому з відповідним клопотанням.
Указані вище обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.

Підстави для застосування положення ст. 69 КК України, - судом не встановлені, як і не вбачається підстав для застосуванням вимог ст.ст. 75, 76 КК України.
Призначаючи обвинуваченому покарання за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 190 КК України, суд враховуючи ступінь суспільної небезпеки скоєних кримінальних правопорушень, обставини справи, з урахуванням вимог закону та передбачених цим законом санкцій, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_13 не можливе без його ізоляції від суспільства, а тому покарання необхідне та достатнє для його перевиховання та виправлення, а також для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень в майбутньому слід призначити за ч. 2 ст. 186 у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки; за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_13 слід визначити остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань - у виді позбавлення волі, строком на 5 років.

Дана міра покарання відносно обвинуваченого, на думку суду, є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи тяжкість вчинених злочинів та особу обвинуваченого, та висновок суду під час провадження, що виховання останнього без ізоляції від суспільства вже неможливе.

Строк відбування покарання обвинуваченим слід рахувати з моменту оголошення вироку суду, тобто з 18.02.2021 року, зарахувавши у відповідності до ч.5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення ОСОБА_13 в період з 17.04.2019 року по 02.10.2019 року, та з 23.03.2018 року по день набрання вироком суду законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення експертизи становлять 170 (сто сімдесят) грн. 00 коп., які підлягають стягненню на користь Держави України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_13 залишити у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» до набрання вироком суду законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 122, 124, 126, 314-376 КПК України, ст.ст. 5, 15, 27, 49, 50, 65, 66, 69, 69-1, 70, 71, 75, 77, 185, 289, 358 КК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_13 визнати винним у вчинені кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити покарання:
за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;
за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом частково складення призначених покарань, призначити ОСОБА_13 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання рахувати з моменту оголошення вироку суду, тобто з 18.02.2021 року, зарахувавши у відповідності до ч.5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення ОСОБА_13 в період з 17.04.2019 року по 02.10.2019 року, та з 23.03.2018 року по день набрання вироком суду законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_13 залишити у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» до набрання вироком суду законної сили.

Стягнути з ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 ), - на користь Держави України рахунок отримувача: UA0010004; отримувач коштів: ГУК у Київській області, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37955989; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО): 899998; код класифікації доходів бюджету: 24060300), - 170 (сто сімдесят) грн. 00 коп. процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта.
Речові докази в кримінальному провадженні, після набрання вироком суду законної сили, а саме: картонна коробка білого кольору з написом «Huawei P10» чорного кольору IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , та квитанцію про придбання мобільного телефону вказаної марки, передані на зберігання до камери схову речових доказів, - повернути власнику ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; мобільний телефон «Huawei» моделі «Y5» CUN-U29, - залишити в користуванні законного представника потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ДВД диск з відеозаписом з камер спостережень, - залишити зберігати при матеріалах судового провадження .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги, в порядку, визначеному КПК України.
Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику, направити обвинуваченому та потерпілому.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1