Номер провадження: 11-кп/813/697/21
Номер справи місцевого суду: 502/218/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Кілійського районного суду Одеської області від 06.09.2019 року в кримінальному провадженні №0001161 від 19.12.2016 року, -

встановив:
оскаржуваним вироком суду:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кілія Одеської області, громадянина України, одруженого, з базовою загально-середньою освітою, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ), не маючого судимості в силу ст. 89 КК України,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання обчислюється з моменту приведення вироку до виконання.

На підставі ст. 5, ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з дня затримання 19.12.2016 року до 16.04.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вироком суду вирішено питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з оскаржуваним вироком районного суду, 19.12.2016 року близько 17 години 30 хвилин, ОСОБА_9 маючи умисел на викрадення чужого майна з корисливих мотивів, шляхом перестрибування паркану проник на територію подвір`я житлового будинку АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_10 . Далі ОСОБА_7 шляхом застосування невстановленого предмету пошкодив одне з металопластикових вікон на фасадному боці будинку та через отвір у вікні проник до будинку. Знаходячись в кімнатах будинку, ОСОБА_7 шляхом пошуку виявив та незаконного заволодів, поклавши до кишені куртки, у яку був одягнений, наступним майном: ланцюжком із жовтого металу, вартістю 250 гривень; браслетом золотим вагою близько 2 грамів, вартістю 1800 гривень; ланцюжком срібним вагою 3 грами, вартістю 300 гривень; сережками срібними вагою 4 грами, вартістю 450 гривень; сережками золотими вартістю 1100 гривень; сережками срібними вартістю 300 гривень; сережками із жовтого металу вагою 4 грами, вартістю 400 гривень; золотою каблучкою вагою 2,2 грами, вартістю 3500 гривень; золотою каблучкою вагою 2,3 грами, вартістю 2000 гривень; срібним кулоном вагою 5 грамів, вартістю 360 гривень; срібною каблучкою вагою 3 грами, вартістю 600 гривень; золотою каблучкою вагою 1,7 грами, вартістю 2200 гривень; золотою каблучкою вагою 1,8 грамів, вартістю 2000 гривень; двома кільцями з жовтого металу, які не становлять матеріальної цінності для потерпілого, а також грошовими коштами в розмірі 600 доларів США, що на 19.12.2016 року становить 15 798 гривень; грошовими коштами у розмірі 76 гривень; двома картками пам`яті об`ємом по 4 Гб, загальною вартістю 250 гривень. Крім цього, ОСОБА_7 в будинку виявив ноутбук марки «Асус» вартістю 16200 гривень, планшет марки «Айпад» вартістю 5400 гривень, діодну стрічку вартістю 1000 гривень; китайську кружку вартістю 750 гривень, які склав у знайдений в будинку поліетиленовий пакет та помістив на ліжко в одній з кімнат будинку, вживши таким чином певну частину заходів, які вважав необхідними для викрадення даного майна.

Шум від вчинюваних ОСОБА_7 в процесі викрадення вказаного майна з будинку потерпілого дій почула його донька неповнолітня ОСОБА_11 , 2002 року народження, яка зателефонувала відсутнім на той час батькам: потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , яким повідомила про проникнення невідомої особи до їх будинку.

В подальшому ОСОБА_7 , помітивши, що повернулись господарі, залишив будинок крізь отвір у вікні, через який він перед цим проник до будинку та, намагаючись перестрибнути через паркан з метою втечі з місця злочину, був короткочасно затриманий потерпілою ОСОБА_10 , після чого звільнившись від потерпілої перестрибнув на вулицю, де безпосередньо був затриманий з належним потерпілим майном її чоловіком ОСОБА_12 .

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 подали апеляційні скарги, в яких, зазначили, що протокол огляду місця події немає точного опису грошових банкнот і ювелірних виробів, вилучених під час проведення слідчих дій; ціна викрадених виробів встановлена з довідок, які надала потерпіла, а не шляхом призначення і проведення експертиз; неможливо встановити ідентичність вилучених під час огляду місця події речей і грошових банкнот з тими, які вказані в протоколі огляду речей; покази свідка ОСОБА_12 мають розходження; проведений з потерпілими слідчий експеримент є недопустимим доказом, оскільки під час його проведення потерпіла розказала тільки про ті події, свідком яких вона була; надана потерпілою фотографія обвинуваченого, яка була зроблена на мобільний телефон, після його затримання, не може бути доказом; обвинуваченому було відмовлено в наданні перекладача з української на російську мову. Просять вирок Кілійського районного суду Одеської області від 06.09.2019 року скасувати, кримінальне провадження закрити у зв`язку із недоведеністю вини.

Прокурор Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_13 подав заперечення на апеляційні скарги та просить відмовити в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , а вирок Кілійського районного суду Одеської області від 06.09.2019 року залишити без змін. Зазначає, що не погоджується із обставинами, наведеними в апеляційних скаргах сторони захисту, оскільки суд зробив висновки про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину на підставі показань потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та інших письмових доказів, які досліджено у судовому засіданні у їх сукупності, взаємозв`язку та достатності. Крім того, поняті, які були присутні під час огляду місця події, не заперечували факту вилучення речей на місці події в їх присутності, що підтверджено їхніми підписами, а також поясненнями, що до будинку потерпілих проник саме ОСОБА_7 , якого було затримано безпосередньо на місці вчинення кримінального правопорушення. Будь-яких підстав недовіряти показанням потерпілої та свідків, суд першої інстанції не встановив, оскільки мотивів можливої нечесності як приводу для обмовляння обвинуваченого судом не встановлено. Оцінюючи вищевказані досліджені судом докази по кримінальному провадженню, суд першої інстанції визнав їх належними, допустимими та достовірними, а сукупність зібраних доказів достатніми та взаємозв`язаними між собою, тому поклав їх в основу обвинувального вироку.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час і місце апеляційного розгляду, неодноразово просив відкласти розгляд, посилаючись на хворобу, однак не надав до суду жодних підтверджуючих документів. Захисник ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просила проводити розгляд без її участі, у зв`язку з чим апеляційний суд прийшов до висновку про можливість апеляційного розгляду у відсутності обвинуваченого та його захисника.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг та просила вирок суду залишити без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Положення ст.ст. 370, 373 КПК України регламентують, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Оцінивши досліджені в судовому засіданні всі докази, які були надані стороною обвинувачення на підтвердження доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до пред`явленого обвинувачення, суд першої інстанції, визнав ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України, зазначивши у вироку відповідні мотиви прийнятого рішення з посиланням на докази.
Суд у вироку вірно зазначив, що незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини в частині фактичних обставин справи, наявність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України, підтверджується долученими до матеріалів кримінального провадження та дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: показаннями, допитаних в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_10 , свідків: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , а також письмовими доказами: витягом з кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.12.2016 року за №0001161 з правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України на підставі заяви ОСОБА_12 (т. 1 а.п. 239); рапортом про виявлення кримінального правопорушення від 19.12.2016 року (т. 1 а.п. 240); протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19.12.2016 року (т. 1 а.п. 241-243); протоколом огляду місця події від 19.12.2016 року (т. 1 а.п. 244-251); довідкою АТ «Ощадбанк» № 493 від 21.12.2016 року (т. 2 а.п. 1); довідками без номера та дати, виданими СПД «Козлова І.М.» (т. 2 а.п. 2); довідками від 20.12.2016 року (т. 2 а.п. 3-6); протоколом огляду речей від 28.12.2016 року (т. 2 а.п. 7-12); розпискою (т. 2 а.п. 15); протоколом проведення слідчого експерименту від 18 січня 2017 року (т. 2 а.п. 16-19); фотознімком обвинуваченого, зробленою потерпілим на мобільний телефон безпосередньо після затримання ОСОБА_7 (т. 2 а.п. 60).
Апеляційний суд при цьому не погоджується з доводами апеляційної скарги захисника щодо недопустимості наданих стороною обвинувачення доказів та необхідності закриття кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме про те, що: протокол огляду місця події не містить точного опису грошових купюр та ювелірних виробів, вилучених під час проведення відповідної слідчої дії, що тягне, на думку захисника, за собою визнання вказаного доказу недопустимим, а також протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення, який складено тим же слідчим, що і протокол огляду місця події у той же самий проміжок часу; протокол проведення огляду речей є недопустимим доказом з огляду на неможливість достовірно стверджувати про ідентичність вилучених в ході огляду місця події речей і грошових коштів тим, що описані в протоколі огляду речей; показання допитаного в ході судового розгляду свідка ОСОБА_12 містять суперечності щодо моменту вилучення ювелірних виробів у обвинуваченого, зокрема, до або після приїзду співробітників поліції; проведений з потерпілою слідчий експеримент є недопустимим доказом з огляду на те, що під час проведення вказаної слідчої дії потерпіла лише розказала про події, очевидцем яких вона була; надана потерпілою фотографія обвинуваченого, зроблена нею на мобільний телефон після його затримання на місці вчинення злочину, не може бути прийнята судом в якості належного доказу, з огляду на те, що ці доводи були предметом дослідження в ході судового розгляду та судом першої інстанції була надана їм належна оцінка.
При цьому суд першої інстанції з достатньою повнотою обґрунтував свої висновки в цій частині та належно вмотивував їх у вироку. Досліджені судом докази відповідають один одному та у своїй сукупності повністю підтверджують факт проникнення обвинуваченого з корисливою метою до будинку потерпілої та затримання його із викраденим майном, яке він при цьому намагався викинути.
Також необґрунтованими вважає апеляційний суд твердження апеляційних скарг про недопустимість довідок про вартість належних потерпілій речей у кримінальному провадженні як доказів, з посиланням на необхідність встановлення вартості предметів злочину шляхом проведення судових експертиз, оскільки вартість викраденого майна може бути встановлена відповідно до рішення ВС у справі №420/1667/18 не лише виключно шляхом проведення судових експертиз, зокрема в тих випадках, коли розмір матеріальних збитків, шкоди, заподіяних кримінальним правопорушенням, можливо достовірно встановити без спеціальних знань, а достатньо загальновідомих та загальнодоступних знань, проведення простих арифметичних розрахунків для оцінки даних, отриманих за допомогою інших джерел доказування.
Таким чином, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому розслідуванні докази, сформулював обвинувачення, визнане судом доведеним, дав належну оцінку сукупності доказів та обґрунтовано послався на них у вироку, як на докази доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України.
Досліджені судом докази, які поставлені в основу обвинувального вироку спростовують доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність доказів, що доводять його вину, що свідчить про відповідність оскаржуваного вироку вимогам ст. 374 КПК України.
Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції зобов`язаний дослідити повторно обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Вимоги апеляційної скарги захисника щодо повторного дослідження доказів в ході апеляційного перегляду не можуть бути задоволені, оскільки в апеляційній скарзі захисником не наведені передбачені ч. 3 ст. 404 КПК України підстави, за яких апеляційний суд повинен ті чи інші докази дослідити повторно.
Згідно матеріалів справи усі зазначені в апеляційній скарзі доводи сторони захисту досліджувались судом першої інстанції, висновки по ним обґрунтовані та вмотивовані у вироку районного суду.
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції всі заявлені учасниками процесу докази досліджені в повному обсязі та доведено винуватість обвинуваченого, обставини вчинення злочину в повній мірі відповідають матеріалам справи, встановленим районним судом, і дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України.
Таким чином, апеляційний суд не вбачає в діях суду першої інстанції жодних порушень кримінального та кримінального процесуального закону, які могли б бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного вироку. Інших доводів апеляційному суду надано не було.
Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника не знайшли свого підтвердження доказами і не надано інших доказів, які б не були предметом дослідження районним судом, а тому вважає необхідним залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Кілійського районного суду Одеської області від 06.09.2019 року в кримінальному провадженні №0001161 від 19.12.2016 року відносно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою у той же термін із дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4