Справа № 308/8768/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

захисника - адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002236 від 17.08.2020 року, про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України

В С Т А Н О В И В:

На розгляді Ужгородського міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002236 від 17.08.2020 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, посилаючись на те, що ризики у зв`язку з якими відносно обвинуваченого обрано такий вид запобіжного заходу не зменшилися, а менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечила проти клопотання прокурора, заявила клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло у нічний період доби із встановленням обов"язків передбачених ст.194 КПК України, посилаючись на те, що ризики, відповідно до ст. 177 КПК України щодо ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні відсутні, а також на те, що після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обгрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого. Зазначила, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний період доби буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов"язків.

Обвинувачений ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора щодо обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечив. Підтримав заявлене захисником клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло у нічний період доби та просив задовольнити вказане клопотання.

Заслухавши клопотання прокурора, клопотання захисника, думки учасників кримінального провадження щодо заявлених клопотань, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як встановлено судом, відповідно до ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.03.2021 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком по 28.05.2021 року включно.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити дії перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 суд також враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів (п. 35 рішення ЄСПЛ № 12369/86 від 26.06.1991 року "Летельє проти Франції).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Одночасно, в рішенні Харченко проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом свободи особистості.

Згідно обвинувального акту, переданого на розгляд суду, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років з конфіскацією майна.

Також у ході розгляду кримінальної справи судом встановлено, що ОСОБА_5 ніде не працює, міцних соціальних зв"язків не має, а ті, що є не є стримуючим фактором його поведінки, оскільки ОСОБА_5 , будучи раніше судимим за вчинення умисних злочинів проти власності обвинувачується у вчиненнні тяжкого злочину, що свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення нових умисних злочинів.

При прийнятті рішення, суд враховує, що ОСОБА_5 відповідно до вироку Ужгородського міськрайонного суду від 15.11.2018 року засуджено за ч.2 ст. 187 КК України, однак вирок законної сили не набрав та знаходиться на розгляді в апеляційній інстанції.

Крім того, суд враховує відомості про вік і сімейний стан обвинуваченого, які не перешкоджають його перебуванню в слідчому ізоляторі, відсутність членів сім`ї чи утриманців, які потребують догляду за ними виключно обвинуваченим.

Також, суду не надано доказів про наявність будь -яких захворювань у ОСОБА_5 , які б унеможливлювали застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні стороною захисту не доведено, що встановлені судом, при обранні запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на даний час припинили існування або зменшились.

Зазначені вище обставини свідчать про недостатність будь-яких інших, більш м"яких, запобіжних засобів для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 та виправдовують застосування щодо нього запобіжного заходу, у вигляді тримання під вартою.

Крім того, ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений може не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, є реальними, вони виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Суд, при розгляді клопотання прокурора, також враховує, що від потерпілого ОСОБА_6 надійшло письмове клопотання у якому він просить змінити запобіжний захід обвинуваченому на більш м"який, оскільки примирився з обвинуваченим. Поряд із цим, суд констатує, що потерпілий ОСОБА_6 на неодноразові судові виклики до суду не з"являється у зв"язку із чим на даний час не допитаний у судовому засіданні. У той же час обвинувачений вину у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.187 КК України не визнає.

Вирішуючи питання доцільності продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд із урахуванням тривалості перебування ОСОБА_5 під вартою та в співвідношенні із тяжкістю обвинувачення, на даний час не виходить за межі розумного строку й кореспондується з характером суспільного інтересу, в зв`язку з чим, із урахуванням сукупності викладених обставин щодо тривалості перебування обвинуваченого під вартою, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 у силу характеру інкримінованого йому діяння та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення (допит потерпілого, дослідження письмових та речових доказів), приходить до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .

Разом із тим, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло у нічний період доби із встановленням обов"язків передбачених ст.194 КПК України, а тому вважає , що в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 176-178, 315,331, 369-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 , про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло у нічний період доби - відмовити.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою освітою, тимчасово не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України - на період судового розгляду кримінального провадження, по 14 липня 2021 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом п"яти днів з дня її оголошення.

Копію ухвали надіслати начальнику ДУ" Закарпатської УВП (№ 9)".

Суддя: ОСОБА_1