Справа №639/1688/21
Провадження №1-кс/639/528/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 березня 2021 року м. Харків

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , захисника адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання захисника адвоката ОСОБА_3 та клопотання ОСОБА_5 про припинення тимчасового арешту, які подані на підставі ч. 4 ст. 16 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, -

в с т а н о в и в:
На розгляд до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшли клопотання захисника адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 , а також клопотання ОСОБА_5 про припинення тимчасового арешту та обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

В обґрунтування клопотань зазначено, що 18.02.2021 року працівниками відділу поліції №1 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області в порядку ст. ст. 208, 582 КПК України затримано громадянку Російської Федерації ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ). ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка розшукується компетентним органами Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 159 КК Російської Федерації (шахрайство).

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.02.2021 року по справі № 639/1139/21 (провадження №1-кс/639/384/21) до ОСОБА_5 застосовано тимчасовий арешт строком до 40 діб.

На даний час ОСОБА_5 утримується в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», однак у зв`язку із черепно-мозковою травмою та іншими захворюваннями ОСОБА_5 фактично знаходиться в КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради.

Враховуючи, що ОСОБА_5 утримується під вартою вже майже місяць, а запит про її видачу до центральних органів України, на яких покладено обов`язок вирішувати питання про екстрадицію осіб, не надійшов, стороною захисту заявляється клопотання про припинення тимчасового арешту.

Крім цього, захисник просить врахувати відомості про особу ОСОБА_5 , яка не офіційно працювала в салоні краси « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , вона має на утриманні малолітню дитину - доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і для якої вона є єдиним годувальником та ріднею на території України. Крім того, з метою забезпечення нормальних умов для проживання з малолітньою дитиною, ОСОБА_5 винаймає квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, після затримання ОСОБА_5 та арешту, її малолітня дитина ОСОБА_7 залишилась без годувальника та без засобів для існування, що суттєво позначилось на можливості взагалі її подальшого існування. За час перебування ОСОБА_7 під вартою, її донька, яка на території України немає інших рідних, перебуває під доглядом виключно на громадських засадах у сусідів родини.

Під час судового засідання захисник адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав та надав пояснення, що відповідно до положень ч. 4 ст. 16 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, тимчасовий арешт може бути припинений, якщо, впродовж 18 днів після арешту, запитувана Сторона не отримує запиту про видачу правопорушника. Враховуючи той факт, що від компетентних органів Російської Федерації не надійшов запит про видачу ОСОБА_5 , тимчасовий арешт стосовно неї має бути припиненим.

У судовому засіданні прокурор Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання сторони захисту, посилаючись на той факт, що станом на 19.03.2021 року до Офісу Генерального прокурора надійшов запит Генеральної прокуратури Російської Федерації від 18.03.2021 року №81/3-1479-2020 про видачу громадянки Російської Федерації ОСОБА_5 для притягнення до кримінальної відповідальності.

Щодо обставин, на які посилається сторона захисту про наявність у ОСОБА_5 постійного місця проживання, наявність роботи, а також про те, що на її утриманні знаходиться неповнолітня дитина, то ці питання з`ясовувались слідчим суддею та їм надавалась оцінка під час вирішення питання про застосування до ОСОБА_5 тимчасового арешту в порядку, передбаченому статтею 583 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, прокурор зазначає, що правових підстав для припинення тимчасового арешту стосовно ОСОБА_5 на теперішній час не має, у зв`язку з чим вона просить відмовити у задоволенні клопотання сторони захисту.

Вислухавши пояснення захисника та прокурора, оцінивши доводи заявлених клопотання та дослідивши надані до суду матеріали, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 583 КПК України, до затриманої особи, яка вчинила злочин за межами України, застосовується тимчасовий арешт до сорока діб або інший встановлений відповідним міжнародним договором України строк до надходження запиту про її видачу. У разі якщо максимальний строк тимчасового арешту, передбачений частиною першою цієї статті, закінчився, а запит про видачу цієї особи не надійшов, особа підлягає негайному звільненню з-під арешту.

Згідно з ч. 10 ст. 583 КПК України, у разі надходження запиту про видачу особи (екстрадицію) до закінчення строку тимчасового арешту ухвала слідчого судді про застосування тимчасового арешту втрачає юридичну силу з моменту винесення слідчим суддею ухвали про застосування екстрадиційного арешту щодо цієї особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 586 КПК України, тимчасовий арешт або запобіжний захід припиняється в разі, якщо:

1) центральний орган України в передбачені міжнародним договором України строки не отримав запит про видачу особи (екстрадицію);

2) під час екстрадиційної перевірки встановлено обставини, за наявності яких видача особи (екстрадиція) не здійснюється;

3) компетентний орган іноземної держави відмовився вимагати видачу особи;

4) центральним органом України прийнято рішення про відмову у видачі особи (екстрадиції).

Таким чином, тимчасовий арешт за своєю правовою природою є спеціальним запобіжним заходом, який застосовується виключно у межах міжнародно-правового співробітництва компетентних органів держав, що стосується видачі осіб відповідно до вимог Європейської конвенції про видачу правопорушників.

При цьому, КПК України не надає права слідчому судді при вирішення питання про можливість тимчасового арешту особи оцінювати законність, правомірність чи обґрунтованість дії компетентних слідчих органів іншої держави.
Також чинне законодавство не містить положень про можливість застосування будь-яких інших заходів у даному випадку, крім як застосування тимчасового арешту. Якщо для його обрання немає підстав, слідчий суддя постановляє ухвалу лише відмову в застосуванні тимчасового арешту.
Так, ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.02.2021 року по справі №639/1139/21 (провадження №1-кс/639/384/21) до громадянки Російської Федерації ОСОБА_8 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано тимчасовий арешт строком на 40 діб до надходження запиту про її видачу від компетентних органів Російської Федерації.

Строк дії ухвали стосовно ОСОБА_8 спливає 29 березня 2021 року о 14 годині 27 хвилин.

На теперішній час ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.02.2021 року по справі №639/1139/21 про застосування до ОСОБА_5 тимчасового арешту строком на 40 діб оскаржується в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду.

Офісом Генерального прокурора отримано запит Генеральної прокуратури Російської Федерації від 18.03.2021 року №81/3-1479-2020 про арешт та видачу громадянки Російської Федерації ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , компетентним органам Російської Федерації для притягнення її до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених частиною 4 статті 159 КК Російської Федерації.

Слідчий суддя враховує, що правовідносини між Україною та Російською Федерацією щодо екстрадиції (видачі) осіб регулюються Європейською конвенцією про видачу правопорушників 1957 року та Конвенцією про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам 1993 року, які є чинними для обох держав.

Відповідно до статті 1 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, договірні Сторони зобов`язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених в цій Конвенції, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою.

Нормами частини 4 статті 16 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, встановлено, що тимчасовий арешт може бути припинений, якщо, впродовж 18 днів після арешту, запитувана Сторона не отримує запиту про видачу правопорушника і документи, зазначені у статті 12. У будь-якому випадку цей період не може перевищувати 40 днів від дати здійснення такого арешту. Можливість тимчасового звільнення у будь-який час не виключається, однак запитувана Сторона вживає будь-яких заходів, які, на її думку, необхідні для запобігання втечі розшукуваної особи.

Слідчий суддя зазначає, що тимчасовий арешт передбачає взяття особи, затриманої за підозрою у вчиненні злочину за межами України, під варту на строк, визначений КПК, - до 40 (сорока) діб до отримання запиту про видачу (екстрадицію). Закінчення максимального строку тимчасового арешту та відсутність запиту про видачу цієї особи є підставою для негайного звільнення особи з-під арешту.

Враховуючи вищевикладене, доводи сторони захисту про відсутність запиту компетентних органів Російської Федерації про видачу ОСОБА_5 для притягнення її до кримінальної відповідальності, є помилковими, оскільки станом на 19.03.2021 року відповідний запит Генеральної прокуратури Російської Федерації від 18.03.2021 року №81/3-1479-2020 отримано Офісом Генерального прокурора.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 584 КПК України, після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою.

Положеннями ч. 7 ст. 584 КПК України визначено, що за результатами розгляду клопотання прокурора слідчий суддя постановляє ухвалу про: 1) застосування екстрадиційного арешту; 2) затвердження згоди особи на її видачу (екстрадицію) та застосування екстрадиційного арешту; 3) затвердження згоди особи на її видачу (екстрадицію), відмови особи від застосування спеціального правила щодо меж кримінальної відповідальності та застосування екстрадиційного арешту; 4) застосування екстрадиційного арешту та відмову у затвердженні згоди особи на її видачу (екстрадицію); 5) відмову в застосуванні екстрадиційного арешту, якщо для його обрання немає підстав.

Приписами статті 585 КПК України також визначено можливість застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, для забезпечення видачі особи на запит іноземної держави.

Таким чином, на теперішній час відсутні правові підстави для припинення тимчасового арешту відносно затриманої ОСОБА_5 , у зв`язку з чим клопотання сторони захисту задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 369 372, 376, 392, 583, 586 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_3 та клопотання ОСОБА_5 про припинення тимчасового арешту відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення у формі ухвали складено 23.03.2021 року.

Суддя ОСОБА_1