Справа № 473/687/20
Провадження № 1-кп/484/312/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Первомайськ Миколаївської області кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001884 від 01.12.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Кудрявцівка Веселинівського району Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

встановив:

14 травня 2021 року з Миколаївського апеляційного суду до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло вищезазначене кримінальне провадження.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити провадження до судового розгляду.

Прокурор зазначив, що провадження підсудне Первомайському міськрайонному суду Миколаївської області; обвинувальний акт відповідає вимогам, визначеним ст.291 КПК України, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_7 не заперечували проти призначення справи до судового розгляду.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника та дослідивши обвинувальний акт, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 283, ст. 291 КПК України, обвинувальний акт є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту. Для суду цей процесуальний документ є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в його межах (ч. 1 ст. 337 КПК України).

Висунення публічного обвинувачення здійснюється в умовах змагальності у судовому розгляді, коли прокурор оголошує короткий виклад або повний текст обвинувального акта, а суд роз`яснює суть обвинувачення і з`ясовує у обвинуваченого, чи зрозуміле воно йому (ч. 1 ст. 348 КПК України).

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

У відповідності до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Формулювання обвинувачення, окрім вказівки на статтю (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, обов`язково має містити зазначення місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів, тобто обвинувачення слід формулювати так, щоб не було упущено жодну із вказаних істотних обставин вчинення злочину і, водночас, без зазначення фактів, які не мають правового значення у справі.

Згідно зі ст. 91 КПК України, у кримінальному проваджені, серед інших обставин, підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до змісту ст. 291 КПК України, обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом досудового слідства, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, та в якому викладається його сутність і підстави, дається юридична оцінка та кваліфікація дій обвинуваченого, визначаються межі судового розгляду.

За правилами п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню провадження до судового розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

9) дату та місце його складення та затвердження.

Таким чином, у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт перевіряється на відповідність саме вимогам ч.2 ст.291 КПК України.

Як слідує із змісту обвинувального акта, дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч.1 ст.115, ч.1 ст. 263 КК України, але у формулюванні обвинувачення не зазначено, які саме конкретні дії вчинив обвинувачений ОСОБА_5 для позбавлення життя ОСОБА_8 , що позбавляє обвинуваченого можливості захищатись від висунутого проти нього обвинувачення.

Такий обвинувальний акт, який містить недоліки та суперечності, суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79).

Також слід врахувати, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України з наведених підстав. Такі порушення перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Саме тому обвинувальний акт з доданими до нього документами підлягає поверненню прокуророві, для приведення у відповідність до вимог КПК України.

Відсутність конкретного викладення формулювання обвинувачення в обвинувальному акті може істотно вплинути на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд та порушення права на захист обвинуваченого. В подальшому це позбавить суд можливості належним чином роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення, на виконання вимог ст. 348 КПК України, та розглянути кримінальне провадження в його межах.

Суд вважає, що вказані недоліки фактично унеможливлюють здійснення судового розгляду, оскільки, згідно з вимогами п.13 ч.1 ст.3 та ч.1 ст.337 КПК України, такий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта.

Крім того, в підготовчому судовому засіданні прокурор подав письмове клопотання про застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке підтримав в судовому засіданні, мотивуючи наявністю ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме тим, що ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Обставинами, що підтверджують наявність вищевказаних ризиків, вважає те, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може вчинити нові кримінальні правопорушення, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, так як, перебуваючи на волі, розуміє, що скоєні кримінальні правопорушення є особливо тяжкими злочинами, за які передбачено відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

На даний час вказані ризики актуальність не втратили, тому рахує, що застосування до ОСОБА_5 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою (більш м`якого), не забезпечить належної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду.

Копія клопотання про обрання запобіжного заходу вручена ОСОБА_5 20.05.2021 року о 13.30 год., а також вручена захиснику.

Обвинувачений та його захисник ОСОБА_7 проти застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували, просили відмовити в його задоволенні, обвинувачений просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, а захисник особисте зобов`язання.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Застосування запобіжного заходу судом здійснюється у порядку, передбаченому ст. 194 КПК України, де зазначені підстави та обставини, які повинен враховувати суд при вирішенні цього питання. Відповідно до вимог цієї статті, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним злочину, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які вказує слідчий і прокурор; і недостатність підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Метою і підставою тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа, незаконно впливати на потерпілих та свідків або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

При судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Зокрема, при розгляді клопотання суд оцінює підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з урахуванням конкретних обставин справи.

Крім цього, враховуючи практику Європейського суду та положення ч.1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Згідно правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України" при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Згідно ст.183 ч.1 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а тому, на думку суду, прокурор обґрунтовано посилається на високий рівень суспільної небезпечності вказаного кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватись від суду, може незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Отже, враховуючи наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також приймаючи до уваги обставини, які, відповідно до положень ст.178 цього Кодексу, повинні враховуватися при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання передбачених законом ризикам, вважає необхідним обрати обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 22 липня 2021 року включно.

Керуючись ст. ст. 314, 315, 177, 178, 199, 369-372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 22 липня 2021 року включно.

Обвинувальний акт від 27 квітня 2021 року у кримінальному провадженні №0001884 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України - повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її оголошення.

Головуюча суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3