Справа № 204/2109/21
Провадження № 1-кп/204/404/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 липня 2021 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні залу судових засідань кримінальне провадження № 0000020 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 січня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 днів. В обґрунтування вказав, що на даний час виникла необхідність у продовженні застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки існують ризики того, що він може вчинити дії передбачені п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, не одружений, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого Кримінальним кодексом України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, що дає підстави вважати, що обвинувачений усвідомлюючи невідворотність покарання, з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. У разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, так як останньому можуть бути відомі їх анкетні данні та адреси проживання. 11.10.2017 року Дніпровським районним судом Дніпропетровської області засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, 28.07.2020 року звільнений з Солонянської виправної колонії Дніпропетровської області № 21 по відбуттю строку покарання. 11.01.2021 року, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив нове умисне кримінальне правопорушення проти здоров`я особи та у сфері власності, тому є ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тому обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення. Застосування жодного більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти вищевказаному ризику, оскільки більш м`які запобіжні заходи нададуть обвинуваченому можливість перешкоджати кримінальному провадженню.
Захисник ОСОБА_5 , яку підтримав обвинувачений ОСОБА_6 , просила змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, оскільки обвинувачений має постійне місце проживання.
Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, приходить до наступного.
Судом встановлено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2021 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 31 липня 2021 року без визначення розміру застави.
Відповідно до ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Главою 18 КПК України передбачено вирішення питання про запобіжні заходи та затримання особи, зокрема згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-які із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
Обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу передбачені ст. 178 КПК України, відповідно до якої, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
За змістом положень ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 ККПК України.
Суд бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, офіційно не працевлаштований, не одружений, осіб, які б знаходились на його утриманні не має, тобто не має стійких соціальних зв`язків за місцем проживання, 11.10.2017 року Дніпровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, 28.07.2020 року звільнений з Солонянської виправної колонії Дніпропетровської області № 21 по відбуттю строку покарання. 11.01.2021 року, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив нове умисне кримінальне правопорушення проти здоров`я особи та у сфері власності.
Враховуючи обсяг пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання останнього винуватим у кримінальних правопорушеннях, останній, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування». Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.
За таких обставин суд вважає, що оскільки на цей час ОСОБА_6 продовжує обвинувачуватися у вчиненні тяжких умисних кримінальних правопорушеннях, враховуючи те, що на цей час продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, на який вказує прокурор, продовження застосування обвинуваченому тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.
Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Крім того, обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки дані учасники кримінального провадження судом ще не допитані, тому існує ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, про що свідчить його зухвала поведінка в судових засіданнях по відношенню до потерпілого.
ОСОБА_6 на цей час має непогашену та не зняту судимість за вчинення нетяжкого та тяжкого злочинів та знову обвинувачується у вчиненні злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років.
Крім того, в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України.
Зазначені вище обставини свідчать про схильність ОСОБА_6 до вчинення кримінальних правопорушень та небажання ставати на шлях виправлення.
На думку суду, існує ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.
Таким чином, на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що в сукупності з обсягом висунутого ОСОБА_6 обвинувачення вказують на те, що продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі, зважаючи на його вік та задовільний стан здоров`я, міцність його соціальних зв`язків, репутацію обвинуваченого, його майновий стан, наявність непогашеної судимості, відсутність відомостей з Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», які б вказували на протипоказання ОСОБА_6 за станом здоров`я перебувати в умовах ізоляції.
Будь-яких даних про зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено, та на переконання суду, буде недостатнім для запобігання зазначених ризиків.
Суд вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу - тримання під вартою, не відпали, стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, а інші альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу із визначенням строку.
Розглядаючи клопотання захисника ОСОБА_5 щодо зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, слід зазначити, домашній арешт не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 , а необхідним та достатнім для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання встановленим судом ризикам, є лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
При цьому, суд приходить до переконання, що строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 належить продовжити, згідно ст. 197 КПК України, строком на 60 днів.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178,183,197,331,369,371,372, 376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 26 вересня 2021 року включно, без визначення розміру застави.
В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовити.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», для виконання.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1