Категорія: ч. 2 ст. 156 КК України Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 квітня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 грудня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Четвертня, Маневицького району, Волинської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, з середньо - спеціальною освітою, одружений, не працює, раніше не судимий, інвалід ІІІ групи,
визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він, протягом іспитового строку тривалістю 2 роки, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
На підставі ст. ст. 96-1, 96-2 КК України судом застосовано спеціальну конфіскацію.
Вироком вирішено питання про арешт майна та процесуальних витрат.
В С Т А Н О В И В
Згідно із вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 26 квітня 2020 року близько 15 години, у приміщенні буд. АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх наслідки, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, вчинив розпусні дії щодо малолітніх ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які виразились в оголенні та демонстрації ОСОБА_7 вищевказаним малолітнім особам свого статевого органу, вчиненні мастурбації в їхній присутності, демонстрації зі свого мобільного телефону відео порнографічного характеру та веденні розмов на сексуальну тематику чим поставив під загрозу нормальний моральний та психічний розвиток дітей.
Він же, 28 квітня 2020 року близько 15 години, у приміщенні буд. АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх наслідки, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, повторно вчинив розпусні дії щодо малолітніх ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які виразились в оголенні та демонстрації ОСОБА_7 вищевказаним малолітнім особам свого статевого органу, вчиненні мастурбації в їхній присутності, демонстрації зі свого мобільного телефону відео порнографічного характеру та веденні розмов на сексуальну тематику чим поставив під загрозу нормальний моральний та психічний розвиток дітей.
У поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме безпідставне застосування до обвинуваченого інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, що призвело до призначення йому несправедливого покарання через його м`якість. Вважає, що судом не надано належної оцінки обставинам вчиненого, зокрема тому, що обвинуваченим, який є психічно здоровою особою зрілого віку, вчинено два епізоди кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156 КК України, які у відповідності до ст. 12 КК України є тяжкими та за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. А також не враховано наявність обставини, яка обтяжує покарання вчинення злочину повторно. Окрім того, потерпілими є троє малолітніх дітей віком від 7 до 11 років, нормальний моральний та психічний розвиток яких обвинувачений своїми протиправними діями, поставив під загрозу. Вказує, що із вироку підлягає виключенню обставина, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини, яка, у зазначеному випадку, є кваліфікуючою. У зв`язку із цим, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на призначення покарання з урахуванням обставини, яка обтяжує покарання вчинення злочину щодо малолітніх.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить такого висновку.

Судом зроблено обґрунтований висновок про правильність кваліфікації дій та доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, за яким його засуджено, що по суті не заперечується і у поданій апеляційній скарзі прокурором.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження, за згодою учасників судового провадження, розглянуто в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції, а тому апеляційний суд не переглядає вирок суду в цій його частині на предмет законності та обґрунтованості.

Разом з тим, твердження прокурора про безпідставне звільнення ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного судом покарання вбачаються обґрунтованими.

Згідно із приписами ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Ст. 75 КК України визначено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

ОСОБА_7 визнано винуватим вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, який у відповідності до вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, за вчинення якого передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого, дані про особу винного, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання та дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_7 покарання у мінімальному розмірі, визначеному ч. 2 ст. 156 КК України у виді позбавлення волі.
Водночас, свого рішення про його ж звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України суд належним чином не мотивував, не обґрунтував підстав, з урахуванням яких дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, з урахуванням обставин вчиненого, ступеня тяжкості та наслідків.
Тому, на думку апеляційного суду, застосування щодо ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України є необґрунтованим, й таким, що не сприяє меті покарання - виправленню обвинуваченого і попередженню вчинення ним нових злочинів.
За таких обставин, вирок суду в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України не можна визнати законним та обґрунтованим через неправильне застосування Закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, у зв`язку з чим, його слід скасувати та ухвалити новий вирок.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 156 КК України, апеляційний суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує характер та ступінь тяжкості вчинених ним протиправних дій, які у відповідності до ст. 12 КК України відносяться до тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, дані про особу винного, який, будучи психічно здоровою особою зрілого віку, офіційно не працює, є інвалідом ІІІ групи, обвинувачується у вчиненні двох епізодів щодо трьох малолітніх дітей віком від 7 до 11 років, нормальний моральний та психічний розвиток яких, обвинувачений своїми протиправними діями, поставив під загрозу.
Обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Апеляційний суд погоджується із доводами прокурора про виключення із вироку суду обтяжуючої покарання обставини вчинення кримінального правопорушення щодо малолітніх, яка зазначена в обвинувальному акті як кваліфікуюча та до обставини, яка обтяжує покарання відносить вчинення злочину повторно.

Приймаючи до уваги викладене, а також обставини вчиненого, апеляційний суд погоджується із призначеним ОСОБА_7 безальтернативним видом покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 156 КК України у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально.
На думку апеляційного суду, таке покарання буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, попередження вчинення ним та іншими особами нових злочинів, тобто досягнута його мета.
На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 420 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В
Апеляційну прокурора у кримінальному провадженні прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 грудня 2020 року щодо ОСОБА_7 в частині звільнення від відбування покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України скасувати.

Виключити з мотивувальної частини вироку суду обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину щодо малолітніх.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді: