Справа № 296/6819/21
У Х В А Л А
Іменем України

02 серпня 2021 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі скаргу ОСОБА_3 на дії (бездіяльність) прокурора у кримінальному провадженні,-

ВСТАНОВИВ:

До Корольовського районного суду м. Житомира 30.07.2021 року надійшла скарга ОСОБА_3 на дії (бездіяльність) прокурора у кримінальному провадженні, в якій він просить: на підставі ст. 307 КПК України зобов`язати процесуального прокурора у кримінальному провадженні № 0000073 розглянути заяву гр. ОСОБА_3 від 01.07.2021 року про залучення його до провадження у якості потерпілого.

В обґрунтування скарги зазначає, що 01.07.2021 року засобами поштового зв`язку заявник надіслав процесуальному прокурору заяву про залучення його до кримінального провадження у якості потерпілого. Прокурор отримав заяву 14.07.2021 року, однак, станом на 21.07.2021 року процесуальних рішень прокурором не прийнято, тому ОСОБА_3 змушений звернутись до суду з даною скаргою.

Заявник в судове засідання не з`явився, відповідно до наявної в матеріалах справи телефонограми зробленої секретарем судового засідання, ОСОБА_3 не зміг бути повідомлений, оскільки номер телефону, зазначений ним у скарзі перебував поза зоною досяжності.

Представник прокуратури Житомирської області, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення, швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарті охорони загальносуспільних прав та інтересів, визначення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

При цьому, ч. 2 цієї статті також встановлено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 40 КПК України, слідчий уповноважений проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 7 частини 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, а саме рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання її представником законним представником чи захисником.

Відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч. 1ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Приписами ст. 220 КПК передбачено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Частиною 3 ст. 110 КПК України визначено, що рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Форма постанови та відомості, які повинні бути в ній зазначені, викладені у ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема, постанова слідчого та прокурора складається з вступної частини, мотивувальної частини, в якій зазначаються зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, а також резолютивної частини, в якій зазначаються зміст прийнятого процесуального рішення, місце та час (строки) його виконання, особу, якій належить виконати постанову, можливість та порядок оскарження постанови.

Так, з матеріалів скарги вбачається, що ОСОБА_3 на адресу прокуратури Житомирської області було направлено заяву про залучення його до кримінального провадження у якості потерпілого.

Однак, станом на дату звернення до суду з даною скаргою відповідь за результатами розгляду заяви заявником не отримана.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 223 КПК України, слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Частиною 5 ст. 40 КПК України передбачено, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Відповідно до п. 5 частини 1статті 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Аналізуючи доводи сторін, слідчий суддя зазначає, що стороною обвинувачення не надано доказів, що заява ОСОБА_3 від 01.07.2021 року була розглянута та прокурором прийнято рішення за результатами її розгляду або надано відповідь заявнику, а тому вказану заяву слід розглянути відповідно до вимог статті 220 КПК України.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на дії (бездіяльність) прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Зобов`язати процесуального прокурора у кримінальному провадженні № 0000073 розглянути заяву гр. ОСОБА_3 від 01.07.2021 року про залучення його до провадження у якості потерпілого в порядку передбаченому статтею 220 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1