Справа № 496/916/21
Провадження № 1-кп/496/365/21
У Х В А Л А
30 квітня 2021 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 ,
перекладача - ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Біляївського районного суду Одеської області клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт по кримінальному провадженню № 000662 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Біляївського районного суду Одеської області перебуває вищевказане кримінальне провадження.
Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
02.05.2021 року закінчується строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .
Прокурором до суду подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від семи до десяти років, тому прокурор посилається на наявність ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, в тому числі останній після вчинення вказаного злочину вже перетинав державний кордон України, також обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого, свідків, крім того, може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, адже обвинувачений офіційно не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків та постійного джерела доходів. Також прокурором обґрунтовано неможливість обрання інших запобіжних заходів, більш м`яких, окрім тримання під вартою.
В судовому засіданні, після допиту потерпілої, прокурор завив клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, дане клопотання обґрунтував тим, що потерпіла в судовому засіданні змінила свою думку та заявила, що ОСОБА_5 не здійснював дане кримінальне правопорушення відносно неї.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні просила замінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, оскільки обвинувачений співпрацював на досудовому розслідуванні із слідством, надавав покази, в судовому зсіданні потерпіла заявила, що не має претензій до обвинуваченого ОСОБА_5 , надала суду довідку про захворювання обвинуваченого, він лікувався в межах СІЗО, він має постійне місце проживання, реєстрації.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав захисника.
Потерпіла в судовому засіданні не заперечувала проти клопотання захисника.
Заслухавши думку прокурора, потерпілої, обвинуваченого вивчивши матеріали що додані до клопотання, суд дійшов до наступного висновку.
ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.
Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Так, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».
Стаття 5 Рекомендації Комітету Європи від 27.06.1980 р. "Про взяття під варту до суду" зауважується на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.
Оцінюючи ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків з метою зміни ними свідчень або інших осіб у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки свідки зазначені в матеріалах кримінального провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи сукупність зазначених ризиків та аргументів, які на даний час не відпали суд вважає клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Суд не вбачає підстав для зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт через хворобу обвинуваченого ОСОБА_5 оскільки, медичне обслуговування осіб, взятих під варту виконується належним чином, адже це закріплено на законодавчому рівні.
Стаття 11 ЗУ «Про попереднє ув`язнення» встановлює, що особам, взятим під варту, забезпечуються побутові умови, що відповідають правилам санітарії та гігієни. Медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.
Статтею 21 Закону визначено, що адміністрація місць попереднього ув`язнення зобов`язана: створити особам, взятим під варту, необхідні житлово-побутові умови відповідно до встановлених норм, забезпечити їх харчуванням та медичним обслуговуванням.
Приймаючи до уваги принцип презумпції невинуватості, правил поваги свободи особи, вік, стан здоров`я обвинуваченого, враховуючи те, що інші характеризуючі данні ніж зібрані досудовим слідством, що можуть мати значення, обвинуваченим не надані, а також те, що ОСОБА_5 обвинувачуються у скоєнні тяжкого злочину та ризики, які на даний час не перестали існувати, а також те, що обвинувачений не одружений, не має дітей, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних стосунків, а також те, що обвинувачений хоча ї зареєстрований у встановленому порядку, але постійно за місцем реєстрації не мешкає, суд приходить до висновку, про необхідність відступу від правил поваги свободи особи та вважає необхідним продовжити ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без зміни на цілодобовий домашній арешт, оскільки зазначені фактори виправдовують тримання даної особи під вартою. При цьому суд не бере до уваги свідчення потерпілої, оскільки вони були суперечливими, що не дає підстав на даному етапі для зміни запобіжного заходу обвинуваченому.
Керуючись ст. ст. 23, 177, 178, 184, 314-315, 376, 395 КПК України суд, -
ПОСТАНОВИВ:
В клопотанні прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовити.
Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме з 30 квітня 2021 року по 28 червня 2021 року, включно.
Утримання обвинуваченого проводити в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі - начальнику ДУ «Одеський слідчий ізолятор».
Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом 5 днів з дня її оголошення.
Повний текст оголошено 05.05.2021 року о 10:00 годині.

Суддя ОСОБА_1