Дата документу 17.06.2021 Справа № 333/3051/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/3051/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1177/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 26 травня 2021 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Запоріжжя, громадянки України, яка має середню спеціальну освіту, не заміжня, на утриманні дітей не має, не працює, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої;
обвинуваченої у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.1 ст.317 КК України,
за участю обвинуваченої ОСОБА_6 .

Захисник-адвокат ОСОБА_7 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 26 травня 2021 року, якою продовжений строк дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 24 липня 2021 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченої.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що обвинувачена ОСОБА_6 утримується під вартою понад 1 рік, при цьому, будь-яких даних, які б свідчили про тривалий не розгляд кримінального щодо останньої з вини сторони захисту, матеріали провадження не містять.

Ризики, які встановлені судом першої інстанції, нічим не підтверджені.

Крім того, стороною обвинувачення не доведено, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченої ОСОБА_6 .

Згідно з ухвалою суду, 17 червня 2020 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт за кримінальним провадженням, затверджений прокурором Запорізької місцевої прокуратури №2 Запорізької області щодо ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309, ч.1 ст.317 КК України.
17 червня 2020 року ухвалою суду було призначено підготовче судове засідання.
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 .
Обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник заперечували проти клопотання прокурора та просили застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Захисник - адвокат ОСОБА_7 для розгляду матеріалів оскарження ухвали до суду апеляційної інстанції не з`явився, про день, час та місце розгляду провадження повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд вказаних матеріалів за його відсутності, апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі.
Прокурор для розгляду матеріалів оскарження ухвали до суду апеляційної інстанції не з`явився, про день, час та місце розгляду провадження повідомлявся належним чином, будь-яких клопотань не надав.
Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь прокурора та захисника при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказану апеляційну скаргу без участі захисника-адвоката ОСОБА_7 та прокурора, проти чого не заперечувала обвинувачена ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді; обвинувачену ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня, в т.ч. застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Як свідчать матеріали провадження, підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 , доводи її захисника, думка прокурора та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
Із наданих суду матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.1 ст.317 КК України, які є кримінальним проступком та нетяжким злочином.
На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.
Такими ризиками є: ризик переховування від суду, ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, ризик перешкоджання у кримінальному провадженню іншим чином, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.
Згідно з наявними матеріалами провадження, обвинувачена ОСОБА_6 , будучи особою працездатного віку, ніде не працює, законного джерела доходів не має, міцні соціальні зв`язки в неї відсутні, раніше вона неодноразово судима, на теперішній час обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, вчинених у період іспитового строку.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою, оскільки ризики, які існували на момент застосування до останньої вказаного запобіжного заходу не зменшились.
Отже задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.).
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доводи апелянта про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, не є переконливими, ці доводи були перевірені судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі.
Відомості про те, що обвинувачена за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.
З приводу доводів захисника в апеляційній скарзі щодо судової тяганини у даному провадженні, колегія суддів звертає увагу на таке.
З наданих апеляційному суду матеріалів убачається, що у суді першої інстанції на розгляді перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , загальна кількість епізодів злочинної діяльності 2, згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування, у даному провадженні 8 свідків.
З огляду на фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованих їй правопорушень, а також враховуючи відомості про особу обвинуваченої у сукупності, встановлені судом ризики є високими, запобігти яким неможливо шляхом застосування до обвинуваченої менш суворого запобіжного заходу.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 26 травня 2021 року, якою продовжений строк дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 24 липня 2021 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4