Справа №463/2856/20
Провадження №1-кп/463/204/21
В И Р О К
Іменем України

26 квітня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі с/з ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові матеріали кримінального провадження № 0000237 від 10.02.2020 про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рекшин Бережанського району Тернопільської області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, 2004 р.н., не працюючого, раніше судимого: останній раз вироком Личаківського районного суду м. Львова від 26.12.2012 за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 304, ч. 1 ст. 309 КК України до 4 років позбавлення волі, фактично проживаючого: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_6 спільно з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, 05.02.2020 у вечірній точно не встановлений час, перебуваючи на автобусній зупинці за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 201, що навпроти супермаркету «АТБ», разом з потерпілим ОСОБА_7 вживали алкогольні напої. Під час їх вживання у ОСОБА_6 та невстановленої особи виник умисел на відкрите викрадення майна (грабіж) потерпілого ОСОБА_7 , у зв`язку з чим ОСОБА_6 та невстановлена особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, нанесли декілька ударів кулаком потерпілому в обличчя, спричинивши йому синці і садна, підшкірний крововилив на обличчі, які відносяться до легкого ступеня тяжкості, від чого останній присів, після чого невстановлена досудовим розслідуванням особа витягнула із кишені куртки потерпілого ОСОБА_7 чоловічий шкіряний гаманець чорного кольору вартістю 200 грн., в якому знаходились: банківська пластикова карта AT КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , видана на ім`я ОСОБА_7 , посвідчення учасника ліквідації на ЧАЕС, видане на ім`я потерпілого, технічний паспорт на автомобіль марки «ВАЗ 2107», державний номерний знак НОМЕР_2 , які матеріальної цінності для потерпілого не становлять, а ОСОБА_6 з іншої кишені потерпілого витягнув мобільний телефон марки «Самсунг J1», Імеі 1 - НОМЕР_3 , Імеі 2 НОМЕР_4 , чорного кольору, вартістю 800 грн., в силіконовому чохлі чорного кольору вартістю 100 грн., в якому знаходились сім карти оператора мобільного зв`язку «Vodafon» із абонентськими номерами НОМЕР_5 та НОМЕР_6 , на рахунку яких грошових коштів не було, після чого залишили місце події та розпорядились викраденим на власний розсуд, а всього заволоділи майном потерпілого ОСОБА_7 на загальну суму 1100 грн.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винність у вчиненні інкримінованого йому злочину заперечив. При цьому показав, що він не має постійного місця проживання та підробляє збором металобрухту. 05.02.2020 року у вечірній час він перебував на вул. Личаківській у м. Львові неподалік магазину «АТБ». На зупинці громадського транспорту він побачив незнайомого йому на той час потерпілого ОСОБА_7 , за 15-20 хвилин до них підійшли свідок ОСОБА_8 та незнайомий хлопець на ім`я ОСОБА_9 . Далі вони розговорились, ОСОБА_7 з ОСОБА_9 пішли у магазин та придбали 0,7 л. горілки та закуску, які вони спожили разом. Після цього до них підійшли працівники поліції, які попередили їх про неприпустимість вживання алкогольних напоїв у громадському місці. При цьому останнім він представився чужим прізвищем. Після того як працівники поліції поїхали, ОСОБА_9 висловив йому претензію, що він п`яним співає пісню, та вдарив його в обличчя, розбивши ніс. Від удару він впав, а потерпілий ОСОБА_7 їх розборонив. Після цього він посидів ще 10-15 хвилин та пішов спати до свого знайомого в район «комсомольського озера». Потерпілого ОСОБА_7 він не грабував та побоїв йому не завдавав.

Не зважаючи на заперечення обвинуваченим ОСОБА_6 своєї винуватості у вчиненні інкримінованих йому злочинів, його винність у скоєному злочині повністю стверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.
Зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_7 , з яких вбачається, що він 05.02.2020 близько 22.00 год. підійшов до зупинки громадського транспорту на вул. Личаківській у м. Львові неподалік магазину «АТБ». Там вже знаходились 3 незнайомих йому на той час осіб: обвинувачений ОСОБА_6 , дівчина на ім`я ОСОБА_10 та ще один невідомий хлопець близько 30 років, імені якого він не пригадує. Він присів біля них, попросив сигарету, вони розговорились, після чого вирішили випити алкогольних напоїв. Із невідомим хлопцем він пішов до банкомату, звідки зняв 200 грн., після чого дав їх останньому, а сам повернувся на зупинку. За ці гроші хлопець купив 0,5 л. горілки та закуску, які вони спожили всі разом на зупинці. Після цього з невідомих причин хлопець чомусь вдарив ОСОБА_6 в обличчя, від чого той впав на асфальт, а він його підняв та надав йому допомогу. Після цього конфлікт вичерпався, а вони ще деякий час сиділи та розмовляли. Через деякий час незнайомий хлопець від них відійшов, як він припускає тепер, шукаючи щось, щоб нанести йому удар. Коли хлопець повернувся, то несподівано для нього вдарив його в голову зі спини якоюсь металевою палкою, від чого у нього сильно потекла кров з голови, а він впав обличчям до землі. Вказаний хлопець при цьому обшукав його та витягнув із внутрішньої кишені його куртки шкіряний гаманець із карткою AT КБ «Приватбанк» та документами. Далі він повернув голову й побачив як ОСОБА_6 завдав йому удару кулаком в обличчя, після чого із внутрішньої кишені куртки витягнув його мобільний телефон марки «Самсунг J1». Під час цих подій ОСОБА_10 участі у нападі на нього не брала, а просто сиділа на зупинці. Після його грабежу усі троє пішли разом у невідомому напрямку, а він через деякий час втратив свідомість та пролежав там близько 4 годин. Коли прийшов до тями, то пішов додому, де помився й ліг спати. Зранку пішов на роботу, де розповів начальнику про ситуацію, що з ним сталась, після чого за порадою останнього він пішов у відділення АТ КБ «Приватбанк» та повідомив про викрадення банківської картки, звідки дізнався про факт викрадення грошей з останньої в сумі 2000 грн. та 850 грн., після чого на рахунку залишилось лише близько 25 грн. Викрадачі дізнались код банківської картки, оскільки такий був записаний на листочку серед викрадених документів. Через 4 дні повернулась його дружина, яка побачила на ньому сліди побиття. Дізнавшись від нього про обставини його грабежу, вона порадила йому звернутись до працівників поліції, що він і зробив. Вважає, що нападників слід покарати, оскільки останні перед ним не вибачились та шкоду йому не відшкодували. При цьому ОСОБА_6 , незважаючи на те, що перед цим він йому допоміг, прийняв участь у його побитті та пограбуванні.

Із показань свідка ОСОБА_11 вбачається, що остання є дружиною потерпілого ОСОБА_7 , й вона дійсно під час події грабежу її чоловіка була відсутньою у м. Львові. Повернулась додому вона через 4 дні після цих подій і побачила на чоловіку сліди побиття. Дізнавшись від нього про обставини його грабежу двома невідомими чоловіками, вона порадила йому звернутись до працівників поліції, що той і зробив.

Як вбачається із показань свідка ОСОБА_12 , останній працював на прийомі металобрухту неподалік кінцевої зупинки трамваю № 2. Обвинувачений до події грабежу протягом 2 місяців систематично майже кожен день приходив до нього, щоб здати йому металобрухт та макулатуру. Останній раз у лютому-березні 2020 року приблизно о 11-12 год. до нього прийшов ОСОБА_6 та попросив позичити йому 50-70 грн., на що він відмовився. Приблизно через годину він повернувся та приніс йому в заклад мобільний телефон «Самсунг» із великим плазмовим екраном чорного кольору, що знаходився у чохлі на задню панель, який, як повідомив, належить його дружині. При ньому він витягнув карточку, яку загорнув у папір та поклав собі у кишені, оскільки така належить, як повідомив, його дружині. За телефон він сплатив обвинуваченому кошти в сумі 300 грн., після чого користувався цим телефоном, оскільки обвинувачений за ним не повернувся, до моменту, коли до нього прийшли працівники поліції, яким він добровільно видав мобільний телефон. Отримані за телефон гроші обвинувачений ОСОБА_6 йому не повернув.
Із протоколу огляду місця події від 10.02.2020 вбачається, що місцем події є зупинка громадського транспорту за адресою: м. Львів, вул. Личаківська навпроти будинку № 201 (супермаркет «АТБ»). Під час огляду місця події нічого не було виявлено та вилучено.

Із протоколу огляду місця події від 21.03.2020 вбачається, що в приміщенні службового кабінету № 34 Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області свідком ОСОБА_12 добровільно видано слідчому мобільний телефон марки «Самсунг J1», Імеі 1 - НОМЕР_3 , Імеі 2 НОМЕР_4 , чорного кольору, який був вилучений, оглянутий, визнаний речовим доказом згідно постанови слідчого та переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_7 згідно розписки.

Із оглянутого судом відеозапису на DVD-R диску «Raktuz» з нагрудних камер поліцейських, визнаного постановою слідчого речовим доказом, який був наданий листом УПП у Львівській області ДПП від 24.02.2020 № 2952/41/12/01-2020, вбачається, що дійсно 05.02.2020 обвинувачений ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_7 , свідок ОСОБА_8 та невстановлена особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, в вечір події злочину 05.02.2020 перебували на автобусній зупинці за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 201, що навпроти супермаркету «АТБ», де перед цим вживали алкогольні напої.

Згідно з довідками ПП «Спікарт» від 24.03.2020 про вартість вживаних речей ринкова вартість вживаного мобільного телефону марки «Самсунг J1» чорного кольору становить 800 грн., вживаного силіконового чохла мобільного телефону марки «Самсунг J1» чорного кольору становить 100 грн., вживаного шкіряного гаманця чорного кольору становить 200 грн.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 198 від 11.02.2020 у потерпілого ОСОБА_7 на момент проведення судово-медичної експертизи було виявлено: синці і садна, підшкірний крововилив на обличчі, які утворились внаслідок контактів обличчя із тупими предметами та тупими предметами з обмеженою поверхнею, могли виникнути 05 лютого 2020 року та відносяться до легкого ступеня тяжкості. Судово-медичних даних про черговість нанесення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_7 немає.

Таким чином, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, доведена повністю, а його дії кваліфіковано вірно за ознаками відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Судом визнаються недопустимими доказами, зокрема, протокол пред`явлення особи для впізнання від 23.03.2020, оскільки такий отриманий всупереч порядку, визначеному у ст. 228 КПК України, а саме без попереднього з`ясування, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитування її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, а також без наступного (після впізнання) з`ясування ознак, за якими вона впізнала особу. Недопустимим з причин порушення права обвинуваченого ОСОБА_6 на захист слід також визнати протокол проведення слідчого експерименту від 31.03.2020 за його участю, оскільки такий був проведений без участі захисника ОСОБА_4 , який, як вбачається із ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 24.03.2020 про обрання запобіжного заходу, був допущений до захисту інтересів обвинуваченого ОСОБА_6 з 24.03.2020, а тому повинен був приймати участь у проведенні слідчій дії 31.03.2020 за участі обвинуваченого.

Незважаючи на визнання недопустимими частини зібраних під час досудового розслідування доказів, висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні вказаного вище злочину ґрунтується на сукупності досліджених судом доказів, сумнівів у належності, допустимості та достатності яких немає. Зокрема, на висновку судово-медичної експертизи, яким підтверджується ступінь тяжкості заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень, а також на даних у судовому засіданні показаннях потерпілого ОСОБА_7 , в яких прямо, у категоричній формі, поза будь-яким сумнівом вказується на вчинення злочину відносно нього саме обвинуваченим ОСОБА_6 у змові групою осіб з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, та свідка ОСОБА_12 , який добровільно видав працівникам поліції предмет грабежу (мобільний телефон) та повідомив, що придбав такий в обвинуваченого ОСОБА_6 за 300 грн. Підстав оговорювати обвинуваченого, на думку суду, у потерпілого та свідка ОСОБА_12 немає, оскільки до події злочину потерпілий з обвинуваченим взагалі не були знайомими, а зі свідком ОСОБА_12 обвинувачений ОСОБА_6 також не перебував у жодних неприязних відносинах, що могло б вплинути на оцінку правдивості його показань.

Опосередковано винність ОСОБА_6 підтверджується також показаннями свідка ОСОБА_11 та позицією обвинуваченого ОСОБА_6 на початку судового розгляду в судовому засіданні 22.05.2020, під час якого свою винність у вчиненні інкримінованих йому злочинів він визнав частково, а саме не заперечив факту викрадення телефону, а заперечив факт крадіжки грошей з карточки та нанесення побоїв обвинуваченому. Зазначені докази не спростовуються наступними показаннями обвинуваченого ОСОБА_6 про його непричетність до вчинення злочинів, які суд оцінюєкритично як спосіб ухилення від кримінальної відповідальності, такі показання не підтверджуються жодними іншими дослідженими судом доказами. Таким чином, дослідженими судом доказами, які є логічними та послідовними, поза розумним сумнівом підтверджується винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Інші доводи сторони захисту щодо недопустимості та неналежності окремих доказів є безпідставними. Так, у судовому засіданні не відбувалась процесуальна дія «впізнання особи», а проводився допит свідка ОСОБА_12 , який вказав на ОСОБА_6 як особу, що відчужила йому викрадений у потерпілого мобільний телефон. Аналогічно безпідставними є доводи щодо проведення слідчим «обшуку» свідка ОСОБА_12 , під час якого вилучено мобільний телефон, оскільки, як встановлено судом, що підтверджується даними протоколу огляду місця події від 21.03.2020 та показаннями свідка ОСОБА_12 у судовому засіданні, останній добровільно видав слідчому мобільний телефон, що був предметом грабежу. DVD-R диск з відеозаписом з нагрудних камер поліцейських є належним доказом, оскільки опосередковано підтверджує обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме факт перебування учасників події кримінального правопорушення на місці події у певний час.

Разом із тим, суд погоджується із доводами сторони захисту щодо недоведеності, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, вчинене обвинуваченимОСОБА_6 , а тому його слід виправдати за ч. 2 ст. 185 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України. До вказаного висновку суд приходить, виходячи із наступного. Так, ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, зокрема, у тому, що він за попередньою змовою з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, підійшли до банкомату AT КБ «Приватбанк», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Пасічна, 33, та невстановлена досудовим розслідуванням особа шляхом введення пін-коду картки, який їй було відомо, у вечірній точно не встановлений час таємно викрала, знявши із викраденої картки AT КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_7 , грошові кошти в сумі 800 грн., які в подальшому розділили між собою порівну, та розпорядились викраденим на власний розсуд.

Разом із тим, як встановлено судом, ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб із невстановленою особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, у спосіб вчинення грабежу заволоділи шкіряним гаманцем потерпілого ОСОБА_7 із документами та банківською пластиковою картою AT КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , та мобільним телефоном потерпілого марки «Самсунг J1». Після цього вони місце вчинення злочину покинули. При цьому мобільний телефон залишився в обвинуваченого ОСОБА_6 , який останній у подальшому відчужив свідку ОСОБА_12 , а гаманець потерпілого із пластиковою картою AT КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 знаходився після вчинення злочину у невстановленої особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження. Обставини, що обвинувачений ОСОБА_6 після вчинення грабежу продовжив діяти узгоджено із невстановленою особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, в якого безпосередньо знаходилась банківська картка потерпілого, а саме, що вони спільно знімали грошові кошти потерпілого із банкомату, а потім їх поділили між собою, не підтверджується жодними доказами. Зокрема, органом досудового розслідування не одержано фотознімків трансакції зняття коштів потерпілого з банкомату AT КБ «Приватбанк», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Пасічна, 33. На час судового розгляду стороною обвинувачення не встановлено особу співучасника злочину та не забезпечено допит судом свідка ОСОБА_8 , яким могли бути відомі обставини щодо подальших дій співучасників грабежу із викраденою банківською карткою потерпілого та обставини зняття за її допомогою та заволодіння грошовими коштами потерпілого. За цих обставин, суд вважає недоведеним, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, вчинене саме обвинуваченимОСОБА_6 .

Обираючи обвинуваченому покарання, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, який є тяжким злочином, дані про його особу, зокрема те, що він раніше судимий, в тому числі за злочини проти власності, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває.

Згідно досудової доповіді результати оцінки ОСОБА_6 показали високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та високий ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення та високий ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, орган пробації вважає, що застосування соціально-виховних заходів, необхідних для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні.

З огляду на викладене, враховуючи неодноразовість вчинення обвинуваченим злочинів проти власності, позицію потерпілого, який вказав на відсутність вибачення та компенсації з боку обвинуваченого спричиненої йому шкоди, суд приходить до висновку, що виправлення і попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим неможливо досягнути без ізоляції його від суспільства, а тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення.
Оскільки обвинувачений засуджується судом до покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, для забезпечення виконання вироку в частині міри покарання запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання ним законної сили слід залишити без змін. Цивільний позов та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.Слід вирішити долю речових доказів.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
ОСОБА_6 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та виправдати його за недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.
Строк покарання ОСОБА_6 за цим вироком рахувати з часу взяття його під варту з 24.03.2020.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Речові докази мобільний телефон, переданий на зберігання потерпілому, - залишити потерпілому ОСОБА_7 , DVD-R диск «Raktuz» з відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, - зберігати у справі.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Личаківський районний суд м. Львова.

Суддя ОСОБА_1