печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8427/21-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора у кримінальному провадженні № 0001245 від 19.12.2016,-

ВСТАНОВИВ:

17.02.2021 у провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора у кримінальному провадженні № 0001245 від 19.12.2016.

У вимогах даної скарги, представник особи, в інтересах якої подано скаргу просить визнати протиправною бездіяльність уповноваженого прокурора у кримінальному провадженні № 0001245 від 19.12.2016 року, яка полягає у не зверненні до суду із клопотанням про закриття кримінального провадження № 0001245 від 19.12.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, на підставі спливу строків притягнення до кримінальної відповідальності; зобов`язати уповноваженого прокурора у кримінальному провадженні № 0001245 від 19.12.2016 року протягом трьох днів з часу постановлення ухвали слідчого судді, звернутися до суду із клопотанням про закриття кримінального провадження № 0001245 від 19.12.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, на підставі спливу строків притягнення до кримінальної відповідальності.
Адвокат ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав, просив задовольнити з викладених в ній підстав.
Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення вищевказаної скарги, просила відмовити, зазначивши, що строки досудового розслідування у вказаному провадженні тривають, підстави для закриття кримінального провадження відсутні.
Вивчивши скаргу, заслухавши пояснення адвоката, заперечення прокурора, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.
Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 КПК України.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною 1 ст. 303 КПК України.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.
Таким чином, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у нездійснені інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк.
В обґрунтування скарги адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 посилається на те, що Першим слідчим відділом Територіального управлінням Державного бюро розслідувань проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001245 від 19.12.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.
Процесуальне керівництво вказаного кримінального провадження здійснює Київська міська прокуратура.
За результатами досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні 02.02.2021 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.
Надані стороною кримінального провадження докази свідчать про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.
Як встановлено слідством, відносно ОСОБА_5 , що працював на посаді керівника Державної архітектурно-будівельної інспекції України, органами досудового розслідування на протязі 2016-2018 років здійснювалось досудове слідство по декількох кримінальних провадженнях за фактом нібито службового підроблення офіційного документу та використання завідомо підробленого диплому про вищу освіту, а саме:
1) Кримінальне провадження № 0001245 від 19.12.2016 року за ч. 4 ст. 358 КК України, в якому слідчим було винесено 28.04.2017 постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК - в зв`язку із встановленням відсутності події злочину;
2) Кримінальне провадження № 0000715 від 23.11.2018 за ч. 4 ст. 358 КК України, в якому слідчим винесено 28 травня 2019 року постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 9-1 ч. 1 ст. 284 КПК - в зв`язку з існуванням нескасованої постанови слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 ч. 1 ст. 284 КПК щодо того ж самого діяння (постанова скасована 01.10.2019 слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва). Повторно дане кримінальне провадження закрите постановою слідчого СУ ГУНП в м. Києві від 06.12.2019 року.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 17.02.2020 постанову слідчого поліції від 06.12.2019 року про закриття кримінального провадження № 0000715 було залишено в силі, а скаргу ГО «Стоп свавіллю» на цю постанову - відхилено.
Не погодившись з цим рішенням, заявник (ГО «Стоп свавіллю») подав на зазначену ухвалу апеляційну скаргу і рішенням Київського апеляційного суду від 05.03.2020 року у задоволенні цієї апеляційної скарги було відмовлено, чим було підтверджено законність постанови слідчого Національної поліції від 06.12.2019 року про закриття кримінального провадження № 0000715;
3) Кримінальне провадження № 0000813 від 01.07.2019 за ч. 1 ст. 366 КК України, в якому 21.12.2019 слідчим ДБР в м. Києві було винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 9-1 ч. 1 ст. 284 КПК - в зв`язку з існуванням нескасованої постанови слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження на підставах, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 ч. 1 ст. 284 КПК щодо того ж самого діяння (постанова скасована 02.07.2020 слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва). Матеріали даного кримінального провадження об`єднані 04.11.2020 року в одне провадження із кримінальним провадженням № 0001245 від 19.12.2016 року постановою заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 .
Відповідно до поданих документів предметом розслідування всіх кримінальних проваджень, є доведення обставин подання та використання ОСОБА_5 підробленого диплому про здобуту вищу освіту при призначенні його на посаду Керівника Державної архітектурно-будівельної інспекції України згідно із Розпорядження Кабінету Міністрів України № 632-р від 25.06.2015 року.
Об`єднані в одне кримінальне провадження заступником керівника Київської міської прокуратури 04.11.2020 року розслідувалось під одним № 0001245 від 19.12.2016 року.
02.02.2021 року письмове повідомлення про підозру від 01.02.2021 за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358. ч. 4 ст. 358 КК України у кримінальному провадженні № 0001245 від 19.12.2016 було вручено ОСОБА_5 .
Відповідно до статті 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.
Вищезазначене свідчить, що правовими наслідками закінчення строків давності є неможливість проведення процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень щодо кримінальних проступків та нетяжких злочинів, за якими закінчились строки давності, крім процесуального рішення про закриття кримінального провадження та розгляду клопотань, пов`язаних із вирішенням питання про закриття кримінального провадження.
Статтею 49 КК України, єдиною умовою для закриття кримінального провадження є лише факт закінчення строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.
На відміну від приписів статей 45, 46, 47 КК України, закриття кримінального провадження з підстав, зазначених у статті 49 КК України (за закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності) не передбачає умови визнання особою своєї вини.
Як зазначено в тексті повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 01.01.2021: досудовим слідством встановлено, що у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 19.05.2014 року, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, часу та місці у ОСОБА_5 , виник злочинний умисел, спрямований на пособництво у підробленні документу про освіту з метою його подальшого використання, тобто у підробленні офіційного документу, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою використання його іншою особою. Таким чином, ОСОБА_5 вчинив пособництво у підроблені офіційного документу, за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення( злочин), передбачений ч. 5 ст. 27 та ч. 3 ст. 358 КК України.
Також в тексті повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 01.01.2021 зазначено: досудовим слідством встановлено, що у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 19.05.2014 року, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел спрямований використання завідомо підробленого документам саме диплома серії НОМЕР_1 від 21.06.1997, виданого Технічним університетом Молдови. Таким чином, ОСОБА_5 використав завідомо підроблений офіційний документ, тобто вчинив кримінальне (проступок), передбачений ч. 4 ст. 358 КК України.
Також досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 15.06.2015 року, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел спрямований на повторне використання завідомо підробленого документам саме диплома серії НОМЕР_2 від 21.06.1997, виданого Технічним університетом Молдови. Таким чином, ОСОБА_5 використав завідомо підроблений офіційний документ, тобто вчинив кримінальне (проступок), передбачений ч. 4 ст. 358 КК України.
На підставі викладеного, орган досудового слідства встановив дати вчинення кримінальних правопорушень, а саме: не пізніше 19.05.2014 року та не пізніше 15.06.2015 року.
Статтею 12 КК України визначено критерії класифікації кримінальних правопорушень:
- Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія або бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі;
- Нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія або бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Статтею 49 КК України встановлені терміни давності притягнення осіб до кримінальної відповідальності:
три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у вигляді обмеження волі;
п`ять років - у разі вчинення нетяжких злочинів.
Частиною 4 статті 358 КК України, передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі до двох років.
Частиною 3 статті 358 КК України, передбачено покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.
Отже, діяння, передбачене частиною 4 статті 358 КК України віднесене до кримінальних проступків, а діяння, передбачене частиною 3 статті 358 КК України віднесене до нетяжких злочинів.
Таким чином, на даний час строки давності за частиною 4 статті 358 (три роки) та частиною З статті 358 (п`ять років) КК України вже минули.
Відповідно до ст. 286 КПК України Звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Встановивши на стадії досудового розслідування підстави для звільнення від кримінальної відповідальності та отримавши згоду підозрюваного на таке звільнення, прокурор складає клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та без проведення досудового розслідування у повному обсязі надсилає його до суду.
Але на даний час прокурор у кримінальному провадженні до суду з вказаним клопотанням не звернувся і ніяких дій до цього не прийняв.
Також адвокатом в скарзі зазначено, що адвокат ОСОБА_7 , який є захисником підозрюваного ОСОБА_5 звертався до Київської міської прокуратури з клопотанням про вчинення процесуальних дій щодо закриття кримінального провадження № 0001245 від 19.12.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, на підставі спливу строків притягнення до кримінальної відповідальності.
Однак, постановою Київської міської прокуратури від 23.12.2020 року у задоволенні вищезазначеного клопотання було відмовлено у зв`язку з відсутністю підстав.
Незважаючи на вищевикладене, 02.02.2021 року ОСОБА_5 було вручено письмове повідомлення про підозру від 01.02.2021 за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України у кримінальному провадженні № 0001245 від 19.12.2016.
Відповідно до ч. 2 ст. 283 КПК України, прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: 1) закрити кримінальне провадження; 2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Згідно ч. 1 даної статті, особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження.
На підставі вищевикладеного, законодавством чітко передбачено обов`язок уповноваженої особи в зверненні до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Судовим розглядом встановлено, що Першим слідчим відділом Територіального управлінням Державного бюро розслідувань проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001245 від 19.12.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.
Відповідно до ст. 286 КПК України Звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Встановивши на стадії досудового розслідування підстави для звільнення від кримінальної відповідальності та отримавши згоду підозрюваного на таке звільнення, прокурор складає клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та без проведення досудового розслідування у повному обсязі надсилає його до суду.
Але на даний час прокурор у кримінальному провадженні до суду з вказаним клопотанням не звернувся і ніяких дій до цього не прийняв.
Також адвокатом в скарзі зазначено, що адвокат ОСОБА_7 , який є захисником підозрюваного ОСОБА_5 звертався до Київської міської прокуратури з клопотанням про вчинення процесуальних дій щодо закриття кримінального провадження № 0001245 від 19.12.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, на підставі спливу строків притягнення до кримінальної відповідальності.
Однак, постановою Київської міської прокуратури від 23.12.2020 року у задоволенні вищезазначеного клопотання було відмовлено у зв`язку з відсутністю підстав.
Незважаючи на вищевикладене, 02.02.2021 року ОСОБА_5 було вручено письмове повідомлення про підозру від 01.02.2021 за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України у кримінальному провадженні № 0001245 від 19.12.2016.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4, 5, 6 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Статтею 28 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор. Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.
Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Вказане кримінальне провадження здійснюється понад чотири роки з грудня 2016 року.
Згідно з ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і справедливим судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розумність тривалості провадження повинна оцінюватись у світлі обставин справи та з огляду на такі критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних державних органів, а також важливість справи для заявника. Суд також вимагає від державних органів, що розслідують справи, особливої сумлінності, щоб судочинство було здійснено невідкладно («Пелісьє і Сассі проти Франції», «Паскал проти України», «Вітрук проти України», «Іванов проти України», «Торопов проти України», «Нахманович проти Росії» та інші).
Згідно з практики Європейського суду з прав людини, зокрема (рішення Європейського суду з прав людини від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України»), у кримінальних справах «розумний строк», передбачений статтею 6 § 1Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, починається з того часу, коли особі було пред`явлено обвинувачення; це може статись як до моменту розгляду справи в суді, так і з дня арешту, дня, коли відповідна особа була офіційно повідомлена, що проти неї висунуте обвинувачення у справі, або з дня, коли було розпочато попереднє слідство (досудове розслідування). У практиці Європейського суду з прав людини таким обвинуваченням визнається арешт, офіційне повідомлення про намір переслідувати у кримінальному порядку, а також початок попереднього розслідування (рішення Європейського суду з прав людини від 27.06.1968 по справі Wemhoff, P. 26; рішення ЄСПЛ від 27.06.1968 по справі Neumeiser, Р 41; рішення Європейського суду з прав людини від 16.07.1974 по справі Ringesein, P.45).
На підставі ст. 283 КПК України особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження. Прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: 1) закрити кримінальне провадження; 2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
На підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Положеннями ч. 1 ст. 22 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Частиною 2 статі 22 КПК України встановлено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до ст. 90 КПК України, рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.
Практика Європейського суду з прав людини виходить із того, що ефективність розслідування включає вимоги щодо оперативності та розумної швидкості. Навіть якщо існують обставини, які перешкоджають прогресу розслідування в конкретній ситуації, оперативне реагування національних органів влади є надзвичайно важливим для підтримання віри громадян в їх відданість принципам верховенства права та здатність запобігати проявам сприяння незаконним діям або терпимості до них (рішення у справах «Риженко проти України», «Silih v. Slovenia»).
Враховуючи вищевикладене, спираючись на судові рішення, що мають преюдиційний характер, результати досудових розслідувань у кримінальних провадженнях проведених як на території України та і на території європейських держав, інші докази, наявні в матеріалах провадження які повною мірою спростовують твердження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також здійснення досудового розслідування понад розумні строки, встановлені КПК України, що порушує права та інтереси учасників процесу є всі підстави для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Так, ч. 1 ст. 36, ч. 5 ст. 40 КПК України визначено, що прокурор та слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Так, у п. 33 Рішення ЄСПЛ у справі «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27.10.1993 року та у п. 38. Рішення ЄСПЛ у справі «Ankerl V. Switzerland» від 23.10.1996 року закріплено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони.
Крім того, у п. 134 Рішення ЄСПЛ у справі «Генадій Науменко проти України», п. 168 рішення у справі «Айдин проти Туречинни», п. 75 «Афанасьев проти України», п. 207 рішення у справі «Nada проти Швейцарії» та багатьох інших рішеннях ЄСПЛ встановлено, що засіб правового захисту відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод («Право на ефективний засіб правового захисту») повинен бути ефективним на практиці, як і в теорії, у тому сенсі, що користуванню засобами захисту не повинно чинитися перешкод діями або бездіяльністю органів влади держави.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 45 КПК України, захисником є адвокат, який здійснює захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, а також особи, стосовно якої передбачається розгляд питання про видачу іноземній державі (екстрадицію).
Згідно ст. 50 КПК України, повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Встановлення будь-яких додаткових вимог, крім пред`явлення захисником документа, що посвідчує його особу, або умов для підтвердження повноважень захисника чи для його залучення до участі в кримінальному провадженні не допускається.
Щодо доводів сторони захисту щодо звільнення від кримінальної відповідальності підозрюваного слід зазначити наступне.
Відповідно до положень ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Між тим, за практикою Європейського суду початком кримінального переслідування особи вважається не тільки момент формального повідомлення про підозру, а й момент коли стало відомо, що органи державної влади сприймають особу як підозрюваного, навіть якщо офіційного повідомлення про підозру не було.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) визначає «кримінальне обвинувачення» як «офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про те, що ця особа вчинила кримінальне діяння», при цьому, «в деяких випадках це може робитися у формі інших заходів, здійснення яких несе в собі таке твердження і, по суті, так само впливає на становище підозрюваного» (рішення у справі «Екле проти Німеччини»). При цьому, за практикою ЄСПЛ висуненням обвинувачення визнаються, зокрема, такі обставини: арешт особи (рішення у справі «Вемхофф проти Німеччини»), офіційне повідомлення про намір здійснення стосовно особи кримінального переслідування (рішення у справі «Ноймайстер проти Австрії»), початок досудового слідства проти конкретної особи чи арешт банківських рахунків конкретної особи (рішення у справі «Рінґайзен проти Австрії»).
При цьому, гарантіями, передбаченими ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за практикою Європейського суду з прав людини, користується особа, викликана як свідок у кримінальній справі, але фактично підозрювана у вчиненні злочину (зокрема, їй були поставлені запитання під час допиту, які можуть бути використані проти неї як обвинувальні) (рішення у справі «Сервес проти Франції»). Європейським судом з прав людини поняття «кримінальне обвинувачення» пов`язане із вчиненням різноманітних процесуальних дій, передбачених національним законодавством, від початку досудового розслідування і до ухвалення судового рішення.
Таким чином, з огляду на ст. 9 КПК України та практику Європейського суду з прав людини особа, відносно якої розпочате досудове розслідування за фактом вчинення цією особою конкретного кримінального правопорушення, повинна мати процесуальні права підозрюваного та відповідно до положень ч. 6 ст. 28 КПК України.
Положеннями ч. 1 ст. 219 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні щодо злочину невеликої або середньої тяжкості строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить дванадцять місяців.
Згідно вимог ч. 3 ст. 12 КК України, злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
При цьому, положеннями ст. 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Вимогами п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Крім того, Верховний Суд в ухвалі від 06.03.2018 (судова справа № 243/6674/17-к) зазначив, що кримінальне процесуальне законодавство за своєю суттю складає корпус положень, які обмежують свободу дій держави при розслідувані злочинів. Сенс кримінального процесуального законодавства у демократичній країні полягає в тому, щоб збалансувати цей легітимний інтерес у розслідуванні злочинів з іншими - не менш важливими - цінностями і інтересами суспільства: захистом від надмірного втручання держави в приватну сферу, захистом від свавілля, цінністю особистої свободи, запобіганню приниженню гідності, цінністю сімейних зв`язків, свободою підприємницької діяльності тощо.
Разом з цим, важко навіть перерахувати всі цінності і легітимні інтереси, які захищає кримінальне процесуальне законодавство від бажання розслідувати злочини за будь-яку ціну. Саме через складність визначення цього балансу, він визначається законом.
Положеннями ст.ст. 7-9 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Під час кримінального провадження слідчий суддя, прокурор, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
У той же час, згідно ст. 19 Конституції України, держава не може виходити за межі повноважень, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, саме Конституція і закони України визначають ту межу, за яку держава в особі правоохоронних органів, слідчого, прокурора не має право переступати, і умови, за яких останні можуть втручатися у права, свободи і інтереси особи та суспільства.
Однак, найдосконаліша система законодавства залишиться без жодного впливу на суспільне життя, якщо судова система не забезпечує дієвість цього законодавства. Якщо судова система не забезпечує захист суспільства від втручання держави, суспільство залишається беззахисним, і межі його свободи залежать лише від бажання і здатності правоохоронних органів їх порушувати.
Так, у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 15.06.2015 року, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел спрямований на повторне використання завідомо підробленого документам саме диплома серії НОМЕР_2 від 21.06.1997, виданого Технічним університетом Молдови. Таким чином, ОСОБА_5 використав завідомо підроблений офіційний документ, тобто вчинив кримінальне (проступок), передбачений ч. 4 ст. 358 КК України.
На підставі викладеного, орган досудового слідства встановив дати вчинення кримінальних правопорушень, а саме: не пізніше 19.05.2014 року та не пізніше 15.06.2015 року.
Статтею 12 КК України визначено критерії класифікації кримінальних правопорушень:
- Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія або бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі;
- Нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія або бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Статтею 49 КК України встановлені терміни давності притягнення осіб до кримінальної відповідальності:
три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у вигляді обмеження волі;
п`ять років - у разі вчинення нетяжких злочинів.
Частиною 4 статті 358 КК України, передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі до двох років.
Частиною 3 статті 358 КК України, передбачено покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.
Отже, діяння, передбачене частиною 4 статті 358 КК України віднесене до кримінальних проступків, а діяння, передбачене частиною 3 статті 358 КК України віднесене до нетяжких злочинів.
Таким чином, на даний час строки давності за частиною 4 статті 358 (три роки) та частиною 3 статті 358 (п`ять років) КК України вже минули.
Відповідно до ст. 286 КПК України Звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Встановивши на стадії досудового розслідування підстави для звільнення від кримінальної відповідальності та отримавши згоду підозрюваного на таке звільнення, прокурор складає клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та без проведення досудового розслідування у повному обсязі надсилає його до суду.
Але на даний час прокурор у кримінальному провадженні до суду з вказаним клопотанням не звернувся і ніяких дій до цього не прийняв.
З огляду на вище викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що внаслідок порушення прокурорами групи прокурорів зазначених положень кримінального процесуального закону України, не вжиття всіх, передбачених КПК України, зокрема не виконано вимог ст. 286 КПК України, це призвело до обмеження прав, свобод та законних інтересів ОСОБА_5 .
З урахуванням вищенаведеного, слідчий суддя дійшов висновку, що порядок звільнення від кримінальної відповідальності підозрюваного ОСОБА_5 порушений.
За вказаних обставин, слідчий суддя вважає за необхідне звернути увагу на необхідність вчинення у згадуваному кримінальному провадженні дій, визначених ст. 286 КПК України
Основним завданням слідчого судді при виконанні функцій судового контролю є встановлення факту, чи дійсно права і свободи людини було порушено або вони порушуються; чи було створено або створюються перешкоди для їх реалізації; чи має місце інше обмеження прав і свобод; які перешкоди він зобов`язаний поновити або усунути для їх реалізації.
Повноваження слідчого судді при розгляді скарг заявника, потерпілого, його представника чи законного представника, підозрюваного, його захисника чи законного представника, володільця тимчасово вилученого майна на стадії досудового розслідування зводяться до права на зобов`язання сторони кримінального провадження, якою є слідчий або прокурор, вчинити процесуальні дії, як-то розглянути клопотання, проте рішення по суті викладеного приймає слідчий (прокурор) самостійно.
Станом на день звернення зі скаргою та станом на день її розгляду слідчому судді не надано відомості щодо виконання вимог ст. 286 КПК України, з чого вбачається бездіяльність уповноважених осіб Київської міської прокуратури.
Відтак скарга адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 в частині вимог щодо зобов`язання визнати протиправною бездіяльність уповноваженого прокурора у кримінальному провадженні № 0001245 від 19.12.2016 року, яка полягає у не зверненні до суду із клопотанням про закриття кримінального провадження № 0001245 від 19.12.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, на підставі спливу строків притягнення до кримінальної відповідальності, не можуть бути предметом розгляду слідчим суддею, оскільки таке оскарження не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, що регламентовано положеннями Глави 6 цього Кодексу.
За встановлених обставин та наведених норм законодавства слідчий суддя приходить до переконання про часткове задоволення скарги адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 .
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 22, 24, 42, 36, 40, 46, 303, 306, 307, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора у кримінальному провадженні № 0001245 від 19.12.2016 задовольнити частково.

Зобов`язати уповноваженого прокурора у кримінальному провадженні № 0001245 від 19.12.2016 протягом трьох днів з часу отримання повного тексту ухвали слідчого судді, виконати вимоги ст. 286 КПК України.

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1