Справа № 743/686/18
Провадження №1-кп/743/2/21
УХВАЛА

13 серпня 2021 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючої - судді ОСОБА_1 , при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , особи, стосовно якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру малолітнього ОСОБА_6 , його законного представника ОСОБА_7 та захисника адвоката ОСОБА_8 , представника Служби у справах дітей Ріпкинської селищної ради ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ріпки клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР 25.11.2017 за № 0000555 за ознаками суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,щодо неповнолітнього

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ріпки Ріпкинського району Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше не судимого,

В С Т А Н О В И В :

Слідчий СВ Ріпкинського ВП ЧВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_10 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Ріпкинського відділу Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР 25.11.2017 за № 0000555 за ознаками суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, відносно ОСОБА_6 зазначивши, що ОСОБА_6 , який не досяг віку кримінальної відповідальності, 24.11.2017, близько 20 год. 00 хв., з ОСОБА_11 , неповнолітніми ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , маючи єдиний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, прийшли до господарства АДРЕСА_2 , де неповнолітні ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , через паркан проникли на територію зазначеного господарства. Перебуваючи на території господарства, неповнолітній ОСОБА_13 шляхом виймання віконного скла гаражу, проник всередину, де відкривши замикаючий пристрій гаражу з середини, відчинив ворота. Після цього, продовжуючи свої злочинні дії, направлені на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_11 , неповнолітні ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_6 , всупереч волі власника, шляхом викочування з гаражу за допомогою фізичної сили, незаконно заволоділи автомобілем марки ВАЗ-21051, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває у постійному користуванні ОСОБА_15 , та шляхом з`єднання дротів завели транспортний засіб і розпочали його рух, поїхавши у невідомому напрямку.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_16 кваліфіковані як суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Посилаючись на ч.2 ст.97, п.3 ч.2 ст.105 КК України, слідчий просить застосувати щодо ОСОБА_6 примусовий захід виховного характеру, у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд матері.

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання та просила його задовольнити.

ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що він нічого не вчиняв та про події, котрі сталися 24.11.2017 нічого не пам`ятає. Також вказав, що з ОСОБА_14 каталися на автомобілі 18.11.2017.

Захисник особи, стосовно якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні просив закрити кримінальне провадження.
Законний представник ОСОБА_7 у судовому засіданні не погоджувалась із застосуванням до ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру, оскільки вважає останнього таким, що не вчиняв інкримінованого йому суспільно-небезпечного діяння.
Дослідивши матеріали кримінального провадження та клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, суд доходить наступного висновку.
Частиною 1 ст.18 КК України передбачено, що суб`єктом злочину є фізична особа, яка вчинила злочин у віці, з якого настає кримінальна відповідальність.

Статтею 498 КПК України передбачено, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 інкримінується вчиненнясуспільно-небезпечного діяння у віці 13 років.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 501 КПК України, під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння; 2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; 3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_6 надійшло одночасно з обвинувальним актом відносно ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України. ОСОБА_17 інкриміновано вчинення суспільно небезпечного діяння, яке має ознаки діяння, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України в групі з вищезазначеними особами.

У зв`язку з наведеним, докази для з`ясування питань, передбачених ч. 1 ст. 501 КПК України, судом досліджувалися в одному судовому провадженні.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, а саме докази, надані стороною обвинувачення, суд дійшов наступних висновків.

Так, допитаний в судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_14 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю. Суду показав, що події відбувалися можливо 24.11.2017, і це вже, мабуть, був другий випадок, коли вони взяли машину потерпілого. В с. Буянки їздили саме в той другий випадок і ОСОБА_11 був з ними. Про обставини кримінального правопорушення обвинувачений розповів, що це було восени 2017 року, число не пам`ятає, приблизно о 20:00, він разом з ОСОБА_6 і ОСОБА_12 гуляли на «базарчику» в Замглаї, а саме грали в карти. В цей час до них підійшли ОСОБА_11 і ОСОБА_13 , запропонували розважитися та сказали, що потрібна машина. Дорогу до гаражу показували ОСОБА_11 і ОСОБА_13 , чому саме туди, він не знає. Хто проживав за тією адресою, він не знав також. Він, з ОСОБА_11 залишилися біля секонд-хенду «на шухері», а інші пішли за будинок, перелізли через паркан. ОСОБА_13 відкрив гараж, там стояв червоний Шевроле і Жигулі бежевого кольору. Всі разом викочували машину, за руль сів ОСОБА_13 . Потім підперли пеньком гараж, щоб ніхто не побачив і відкотили машину до кафетерію. Там намагалися її завести, зокрема ОСОБА_13 схрещував проводи, на це пішло десь хвилин 30. Коли ОСОБА_13 завів машину, то біля нього на пасажирське сидіння сів ОСОБА_12 , а позаду розмістилися він, ОСОБА_11 та ОСОБА_6 . Спочатку поїхали на Глинянку, потім, за пропозицією ОСОБА_12 , повернули в с. Буянки до ОСОБА_18 (раніше вчився в їх школі, вони в дружніх відносинах), щоб його покликати з собою. Коли під`їхали до будинку, ОСОБА_12 пішов за ОСОБА_19 , а вони з вийшли машини і стояли поряд. Батько ОСОБА_20 сказав, що син вже спить. Коли повернувся ОСОБА_12 , вирішили їхати на Буянське поле. Там ОСОБА_11 і ОСОБА_13 почали «наматувати» кола і згодом у машині згоріло зчеплення. Тоді, повитиравши в машині відбитки пальців, вони всі разом пішли до Замглаю пішки. Додому повернувся о 23:00. При цьому обвинувачений додав, що він розуміє, що вони здійснили крадіжку. Збиралися повернути авто, тобто поставити назад в гараж, начебто нічого не було, але машина зламалася. Додатково обвинувачений пояснив, що дійсно у брата була машина, але він ніколи не просив у нього авто, бо управляти машиною не вміє. На день викрадення, у брата була ОСОБА_21 білого кольору.

Обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 в судовому засіданні категорично заперечили свою причетність до викрадення 24.11.2017 автомобіля потерпілого ОСОБА_15 .

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_15 суду показав, що у нього в користуванні є транспортний засіб Жигулі реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігався в гаражі, що розташований в подвір`ї його господарства. Власником автомобіля є його дочка. Гараж має одні ворота, які відкриваються на вулицю та замикаються зсередини на гачки. В гаражі також є двері, які виходять у двір господарства і замикаються ззовні на навісний замок. Викрадення автомобіля почали відбуватися восени. Це він зрозумів по тому, що зменшувалась кількість пального, зникли 100 доларів, що зберігалися в гаманці в бардачку авто. Перед викраденням 24.11.2017 авто стояло в гаражі, ключі були в будинку. В цей день він на автомобілі їздив на дачу, а після того як повернувся, приблизно о 15 годині, поставив машину в гараж. Зникнення автомобіля виявив вранці об 8:30-9:00. Про подію розповів дочці, а жінці не став повідомляти, бо в неї хворе серце, тому побоявся за її стан. Того ж ранку відразу подзвонив голові сільської ради, а потім в поліцію. Коли зайшов в гараж, ворота були трохи відкриті, він побачив колоду, коли подивився на вікно, то шибок в ньому не виявив. На його думку, злодії залізли через вікно, яке виходить на його город. Вийшовши на город, побачив, що біля паркану та сітки лежить колода, якою відігнули сітку та перелізли в двір. Замок на дверях від гаражу був цілим, його ніхто не відмикав. Про те, що в гаражі напередодні хтось побував, він зрозумів ще й з того, що бачив сліди чужих людей. Це було в п`ятницю. А наступного дня автомобіль зник. Також пропав брелок від сигналізації від автомобіля дочки. Подальша доля автомобіля стала йому відома від сусіда, який вказав, що вона стоїть в полі. В машині згоріло зчеплення. Згодом до нього прийшли ОСОБА_11 з ОСОБА_14 та їх батьки, які вибачилися та сказали, що їхніх дітей на це вмовив ОСОБА_13 . Грошей на відшкодування збитків не пропонували. Хоче, щоб йому відшкодували завдані збитки. Заявив цивільний позов. Щодо визначення міри покарання покладається на розсуд суду. Вважає, що з ОСОБА_13 потрібно щось робити, оскільки на нього постійно скаржаться мешканці селища. Додав, що був присутнім при проведенні слідчого експерименту, який проводився з обвинуваченими на подвір`ї, вони добровільно розповідали про викрадення. Слідчий експеримент проводився двічі.

Допитана в якості потерпілої ОСОБА_22 суду показала, що оскільки вона вийшла заміж за іноземця, то майже весь час проживає у Туреччині. Автомобіль ВАЗ з держ.номером НОМЕР_1 належить їй на праві власності, а батько вписаний до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу як такий, що має право керувати цим автомобілем. Восени 2017 року її не було в Україні, їй зателефонував батько та повідомив, що викрали транспортний засіб. Батько розповів, що хтось заліз у гараж, відчинив ворота зсередини та викотив автомобіль. З гаражу також пропав другий комплект ключей від її іншого автомобіля. Викрадену машину знайшов сусід, який є мисливцем, та повідомив батькові, де вона знаходиться. Батько винаймав трактор, щоб доставити машину до гаражу, а потім в ремонт, оскільки вона не заводилась. Батько сильно хвилювався, в нього був серцевий напад через цю подію. Всі витрати по відновленню транспортного засобу, а також по переобладнанню гаражу, несла вона. Вважає, що винних потрібно карати.

Крім показів обвинувачених та потерпілих, судом досліджено покази свідків обвинувачення.

Так, ОСОБА_6 , який на момент інкримінованого йому діяння не досяг віку кримінальної відповідальності та відносно якого вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру, суду пояснив, що нічого не вчиняв, про події протягом 24.11.2017 нічого не пам`ятає. З ОСОБА_14 на автомобілі каталися 18.11.2017. Тобто фактично підтвердив покази ОСОБА_13 і ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_23 -оперуповноважений Ріпкинського ВП, суду показав, що у 2017 році, приблизно 24-25 листопада, надійшло повідомлення від потерпілого про викрадення автомобіля ВАЗ 2105. В ці дні свідок був вільний від чергування. Тому в понеділок, прийшовши на роботу, він отримав задачу знайти авто. Групою поїхали в смт. Замглай, по гарячим слідам вийшли на правопорушників, з`ясували, що причетними можуть бути ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 і ОСОБА_11 .. З деким спілкувалися в школі, в присутності вчителів, а потім і батьків. З ОСОБА_11 розмова була в його будинку, де він не заперечував, що винний. Всі розповідали про обставини заволодіння транспортним засобом потерпілого ОСОБА_15 . Пізніше в кабінеті відділу поліції спілкувався з ОСОБА_12 та ОСОБА_14 в присутності їх законних представників.

Допитаний судом свідок ОСОБА_24 - начальник сектору кримінальної поліції Ріпкинського ВП, показав, що точно пам`ятає, це була субота, він перебув вдома, коли надійшло повідомлення про незаконне заволодіння транспортним засобом в Замглаї. Він зі слідчим виїхали на місце. А в понеділок він поїхав до Замглайської загальноосвітньої школи з оперативним співробітником ОСОБА_23 . В ході оперативної роботи були встановлені особи, які могли бути причетні до викрадення автомобіля, це неповнолітні ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , повнолітній ОСОБА_11 , а також ОСОБА_6 , який не досяг віку кримінальної відповідальності. Зокрема, ОСОБА_11 розказав, що ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_6 і ще хтось, перебуваючи на території ринку, запропоновували викрасти машину і поїхати покататись. ОСОБА_11 також розповідав, що на викраденому автомобілі всі разом їздили в с. Буянки.

Свідок ОСОБА_25 соціальний педагог Замглайської ЗОШ суду показала, що дати не пам`ятає, але це було пізньої осені 2017 року їй зателефонував директор школи та сказав, щоб вона підійшла до кабінету. Коли вона прийшла, там вже були класні керівники, заступник директора, директор та представники правоохоронних органів, які пояснили чого вони прибули до школи, а саме з приводу викрадення автомобіля у ОСОБА_15 . Потім стали викликати учнів: ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , який був відсутній того дня в школі, та ОСОБА_28 . У її присутності учні давали пояснення, але вони плуталися щодо кола учасників викрадення, та хто чим займався того вечора. З того що вона пам`ятає: зазначені діти зустрілися, поспілкувалися, а ОСОБА_29 , начебто, пішов додому. З приводу автомобіля хтось сказав, що ініціатором взяти авто і покататися на ньому був ОСОБА_13 . Ніякого тиску на учнів не було.

Аналогічні покази щодо присутності під час опитування співробітниками поліції неповнолітніх обвинувачених в приміщенні Замглайської ЗОШ, а також щодо суті пояснень наданих під час такого опитування обвинуваченими, суду надали й інші працівники ЗОШ, а саме ОСОБА_30 - директор Замглайської ЗОШ та ОСОБА_31 - заступник директора з навчально-виховної роботи.
Свідок ОСОБА_32 завідувач учбовою частиною Замглайської ЗОШ, класний керівник ОСОБА_14 суду показала, що під час приїзду співробітників поліції до школи з приводу викрадення автомобіля ОСОБА_15 , ОСОБА_33 був відсутній на уроках та в школі. У зв`язку з цим вона спілкувалася з ОСОБА_14 вдома, він обставини події не приховував. ОСОБА_14 пояснив, що у вечері гуляв в компанії ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 і вони йому запропонували розважитися, а саме покататися. Розповідав, що проникли в гараж, де стоїть машина, робили це всі разом, хто які дії вчиняв, не говорив. Їздили в сторону Буянок, але машина в них «заглохла» і вони залишили її на дорозі, після чого пішли додому. На думку свідка, ОСОБА_14 піддався впливу компанії, оскільки він не відрізнявся поганою поведінкою, завжди допомагав матері, здатен виправитися без ізоляції від суспільства.

Допитаний судом свідок ОСОБА_34 показав, що після 22 год. 24.11.2017, він знаходився дома в с. Буянки, дивився телевізор. З дружиною почули, що під`їхала машина, він вийшов до хвіртки. Коли відкрив, побачив, що до нього підходить ОСОБА_12 . Він попитав чи вдома його син - ОСОБА_19 . На це він відповів ОСОБА_12 , що ОСОБА_19 вже спить і нікуди не піде. Також, як зазначив свідок, він запримітив, що під подвір`ям стояла машина, це був жигуль, колір визначити було важко, але зрозуміло, що він світлого кольору. В машині хтось сидів ззаду і спереду. Прийшовши додому, почув, що машина від`їхала. На наступний день дізнався, що було викрадено автомобіль, але не пов`язував цей випадок з викраденням. Думає, що саме на викраденому авто приїхав ОСОБА_12 і з кимось ще.

Неповнолітній свідок ОСОБА_35 суду пояснив, що він з батьками проживає в с. Буянки. У вечері восени 2017 року, він знаходився вдома, вже лягав спати, коли до нього зайшов батько і сказав, що приїжджали його знайомі, але вони вже пішли. Потім він чув, як довго від`їжджала машина. Потім ніхто з друзів не розповідав, що катався на машині. А ОСОБА_12 взагалі не казав йому, що до нього заїжджав.

Свідок ОСОБА_36 в суді показала, що була присутньою в якості понятої під час проведення слідчого експерименту з ОСОБА_12 . Взагалі під час вказаної слідчої дії були присутні: 2 понятті, соціальний працівник, ОСОБА_12 , його сестра ОСОБА_37 , адвокат, прокурор та 2 працівники поліції. Їй роз`яснили права понятої. ОСОБА_12 розповів всі обставини правопорушення, вказав учасниками злочину ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 . ОСОБА_12 розказав хто що виконував: ОСОБА_13 переліз через паркан у подвір`я, заліз у вікно і відкрив гараж, хтось стояв на шухері, вони не заводили машину, а викатили її. Тиску під час слідчого експерименту на них не було. Сіли в машину в Замглаї, поїхали через ОСОБА_38 в Ріпки, потім в ОСОБА_39 , де на полі в них зламалася машина і вони пішли додому. Свідок зауважила, що може помилятися з приводу тих кого назвав ОСОБА_12 . При цьому, свідок стверджувала, що жодного тиску на будь - кого або зауважень з приводу якихось порушень, ні від кого з учасників слідчого експерименту не надходило.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_10 , співробітник поліції слідчий у даному кримінальному провадженні суду показав, що в ході розслідування даного кримінального провадження він проводив слідчий експеримент з неповнолітнім підозрюваним ОСОБА_12 . Під час слідчої дії були присутні законний представник неповнолітнього його сестра, а також приймав участь захисник.. Ніякого тиску не здійснювалося, зауважень також ні від кого не надходило. ОСОБА_12 особисто, добровільно розказував обставини правопорушення. Зауважив, що саме під час слідчого експерименту ОСОБА_12 розповів про те, як зачинили ворота, а саме про те, що підклали пеньок, хоча про це ніхто не знав.

Судом також досліджені письмові докази, надані сторонами.

Зокрема, із заяви ОСОБА_15 від 25.11.2017, яка надійшла до Ріпкинського ВП ЧВП ГУНП в Чернігівській області, вбачається, що ОСОБА_15 просить провести перевірку та притягнути до кримінальної відповідальності винних осіб, які вчинили крадіжку його автомобіля ВАЗ 21051 р.н. НОМЕР_1 1985 року випуску бежевого кольору, № кузова НОМЕР_2 з його гаража, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , хто міг вчинити злочин ОСОБА_15 не відомо.

На підставі заяви ОСОБА_15 відомості про дану подію 25.11.2017 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000555 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

З протоколу огляду місця події від 25.11.2017 вбачається, що слідчим оглядалося господарство, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , (далі по тексту мовою оригіналу) на території якого є гараж одноповерховий з чердачним приміщенням, яке відділене дерев`яними балками та дерев`яною дошкою. Зі сторони господарства вхід до гаража здійснюється через дерев`яні одностворчаті двері, які на момент огляду є відкритими. Гараж має два вікна зі сторони двору та огороду. Зі сторони вулиці гараж має дерев`яні ворота на дві створки, які відкриваються в бік вулиці та зачиняються на два кручки в верхній частині, які одягаються в петлі з металевого прута в стелі гаражу. Такі самі кручки та петлі маються і в нижній частині воріт по одному на кожній створці. Посередині воріт мається запір металевий, який кріпиться на лівій створці та дві петлі на створках воріт, яким запираються дві створки між собою. На момент огляду, ворота гаража не замкнуті, прикриті та підперті дерев`яним пеньком зі сторони вулиці. В гаражі є автомобіль червоного кольору марки «Шевроле Авео» на колесах з литими дисками сірого кольору, тонованими вікнами, на момент огляду, з зачиненими вікнами та без візуальних пошкоджень, стоїть в дальній частині гаражу від воріт, біля вхідних дверей зі сторони двору. Чердачне приміщення має вікно з дерев`яною рамою, застеклене скляними шибками. Вікно прямокутної форми, на момент огляду, без пошкоджень. Під час огляду вилучено реєстраційний документ в заламінованому стані на автомобіль марки «ВАЗ 21051» д.н. НОМЕР_1 , на ім`я володільця ОСОБА_40 .

Постановою про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 25.11.2017 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії та номер НОМЕР_3 від 30.03.2005 на автомобіль ВАЗ 21051, який 28.11.2017 надав потерпілий ОСОБА_15 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000555 та після зняття копії передано на зберігання потерпілому ОСОБА_15 . З вказаного свідоцтва вбачається, що власником транспортного засобу автомобіля марки ВАЗ 21051, рік випуску 1985, д.н.р. НОМЕР_1 , бежевого кольору є ОСОБА_40 .
З протоколу огляду місця події від 26.11.2017 вбачається, що слідчим проведено огляд ділянки місцевості в полі поблизу лісу, що знаходиться по праву сторону на відстані близько 500 м від дороги, що йде від автодороги «Ріпки-Буянки» до смт. Замглай Ріпкинського району Чернігівської області. На даній ділянці знаходився автомобіль ВАЗ 2105 д.р.н. НОМЕР_1 бежевого кольору передньою частиною по напрямку автодороги «Ріпки-Буянки». Автомобіль зовні мав на передній частині, на склі бруд, по всьому кузову вм`ятини старого характеру, двері автомобіля зачинені, але не замкнені на замок. При обробленні поверхонь салону, керма, магнітним порошком «Рубін», слідів рук виявлено не було. Під час огляду вилучено автомобіль ВАЗ 2105 НОМЕР_1 .
Постановою про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 26.11.2017 автомобіль марки ВАЗ 21051, 1985 р.в., р.н. НОМЕР_1 , н.к. НОМЕР_4 , бежевого кольору, який було виявлено та вилучено при огляді місця події від 26.11.2017, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000555 від 25.11.2017. Автомобіль марки ВАЗ 21051, 1985 р.в., р.н. НОМЕР_1 , н.к. НОМЕР_4 , бежевого кольору, передано на відповідне зберігання користувачу автомобіля ОСОБА_15 , до моменту вирішення питання по суті.
Із заяви-розписки від 28.11.2017 вбачається, що ОСОБА_15 отримав реєстраційний документ на транспортний засіб марки ВАЗ модель 2105 р.н. НОМЕР_1 .
З висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 12.12.2017 № 5655/17-24 вбачається, що середня ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ 21051, рік випуску 1985, д.н.р. НОМЕР_1 , бежевого кольору, в працюючому стані, станом на 24.11.2017, складає: 22563,57 грн.
З висновку експерта за результатами проведення додаткової автотоварознавчої експертизи від 15.02.2018 № 483/18-24 вбачається, що вартість матеріального збитку завдана власнику автомобіля середня ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ 21051, рік випуску 1985, д.н.р. НОМЕР_1 , бежевого кольору, внаслідок його незаконного заволодіння станом на 24.11.2017, складає: 1324,59 грн.
З додаткового протоколу огляду місця події від 06.02.2018 року вбачається, що об`єктом огляду являється гараж розташований на території господарства АДРЕСА_2 . Будівля представляє собою цегляну споруду, одноповерхову з горищем вкритим шиферною стріхою. Вхід до гаража здійснюється через одностворчаті дерев`яні двері, зеленого кольору, які на момент огляду знаходяться у закритому положенні на металевий навісний замок. При відкритті, на відстані 2 м стоїть автомобіль марки ВАЗ 2105, д.р.н. НОМЕР_1 бежевого кольору. При обробці поверхонь авто із зовнішньої сторони та всередині салону експертним порошком типу «Рубін», слідів рук виявлено не було. При виході з приміщення гаражу та обході будівлі в стіні мається віконний отвір на висоті один метр від землі, який заставлений дерев`яною дошкою та двома фрагментами скла з явними нашаруваннями пилу. При обробці поверхонь скла експертним порошком типу «Рубін», слідів рук виявлено не було.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 08.02.2018 за участі підозрюваного ОСОБА_12 вбачається, що ОСОБА_12 детально розповів про викрадення транспортного засобу яке відбулося 24.11.2017, за попередньою змовою групою осіб: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , та детально розповів про роль кожного з них при вчиненні даного злочину. Крім того, ОСОБА_12 вказав на деталі вчинення даного кримінального правопорушення, зокрема, на те, що проникнення до гаражу відбулося через віконний отвір, а після того, як викотили транспортний засіб з гаражу, то гаражні ворота підперли колодою.
З протоколу проведення слідчого експерименту від 09.02.2018 за участі підозрюваного ОСОБА_14 вбачається, що ОСОБА_14 підтвердив події які відбулися 24.11.2017, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом вчинене за попередньою змовою групою осіб: ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , та детально розповів про роль кожного з них при вчиненні даного злочину.
Висновком експерта від 13.05.2020 № 19/23/2/2/18-СЕ/20 підтверджено, відтворення ОСОБА_12 обстановки та обставин подій за матеріалами відеозапису слідчого експерименту, проведеного 08.02.2018 за його участі характеризуються наявністю психологічно значимих умов, що відповідають психологічній специфіці (проявам та закономірностям) реконструкції подій та не суперечать індивідуально психологічним особливостям ОСОБА_12 . Тобто, узагальнивши висновки вказаного експерта, слід зазначити, що ОСОБА_12 під час слідчого експерименту відтворював ті події, які відбувались з ним в житті.
Аналізуючи наведені докази з точки зору їх належності та допустимості, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а також з врахуванням того, що жоден доказ не має наперед встановленої сили, суд доходить наступних висновків.
У відповідності до положень ст. 97 КПК України, показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи. У будь якому разі не можуть бути визнані допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються слідчим, прокурором, співробітником оперативного підрозділу або іншою особою стосовно пояснень осіб, наданих слідчому прокурору або співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження.
Таким чином, покази свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_23 співробітників поліції щодо пояснень обвинувачених про обставини кримінального правопорушення, отриманих ними під час здійснення цими співробітниками поліції кримінального провадження, є недопустимими доказами, а тому не приймаються судом до уваги.
Не можуть бути визнані допустимими доказами і покази свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_41 та ОСОБА_42 працівників Замглайської ЗОШ з огляду на те, що по-перше, все, що вони розповіли суду є покази з чужих слів, по-друге, вказані свідки переповідали ті пояснення неповнолітніх щодо обставин кримінального правопорушення, які ці неповнолітні давали оперативним співробітникам ОСОБА_24 та ОСОБА_23 під час здійснення ними цього кримінального провадження. Отже, такі показання з чужих слів, почутих за вказаних обставин, у будь якому разі, у відповідності до положень кримінального процесуального законодавства, є недопустимими доказами.
Оцінюючи достатність доказів, що визнані судом належними та допустимими відносно доведеності чи вчинено суспільно небезпечне діяння ОСОБА_6 суд виходить з наступного.
Як встановлено з показів потерпілого ОСОБА_15 та не заперечується обвинуваченим ОСОБА_14 проникнення до гаражу потерпілого та заволодіння його транспортним засобом з метою розважитися, відбувалися і до 24.11.2017 також. Про декілька проникнень до гаражу йдеться також у з`явленні із зізнанням ОСОБА_11 . Хоча суд не бере до уваги вказаний документ як доказ, оскільки діючим процесуальним законодавством не передбачено такий вид доказу, а також зважаючи на те, що ОСОБА_11 в суді вину не визнав, але зазначені у цьому зізнанні дані узгоджуються з показами потерпілого саме в частині декількох проникнень до гаражу останнього.
Надана стороною захисту копія скарги ОСОБА_11 на дії співробітників поліції також містить дані про декілька подій угону автомобіля потерпілого та непричетність ОСОБА_11 саме до події викрадення автомобіля 24.11.2017.
Крім того, свідок ОСОБА_36 в суді підтверджувала, що в ході слідчого експерименту ОСОБА_12 дещо плутався зі складом учасників угону транспортного засобу, який відбувся саме 24.11.2017.
Дані про те, що при дачі первинних пояснень співробітникам поліції обвинувачені плуталися в датах та складі учасників викрадень містяться і в допитах працівників Замглайської ЗОШ.
Свідок ОСОБА_34 , даючи покази в суді, пояснював, що в автомобілі, який він бачив, розмовляючи з ОСОБА_12 , дійсно знаходилось декілька осіб, але впізнати він їх не зміг, так як заважала відстань і темрява.
В наданих стороною обвинувачення інших доказах, що визнані судом належними та допустимими, не міститься даних, які б прямо чи опосередковано підтверджували участь ОСОБА_6 у викраденні транспортного засобу ОСОБА_15 24.11.2017.
У відповідності до положень ст. 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Відтак, суд не вважає можливим обґрунтовувати доведеність вчинення суспільно небезпечного діяння, а саме, участі ОСОБА_6 у скоєнні 24.11.2017 заволодіння транспортним засобом потерпілого ОСОБА_15 , що поєднане з проникненням у сховище, на самих лише показах обвинуваченого ОСОБА_14 та показах ОСОБА_43 , даних ним під час слідчого експерименту щодо участі ОСОБА_6 , оскільки такі покази не підтверджені жодним іншим доказом, наданими стороною обвинувачення у даному кримінальному провадженні.
Отже, суд виходить з положень ч. 2 ст. 17 КПК України, а саме з того, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість поза розумним сумнівом.
Таким чином, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_6 суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Частиною 2 статті 501 КПК України передбачено, що якщо під час судового розгляду не буде доведено однієї з обставин, передбачених у пункті 1 або 2 частини першої цієї статті, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову у застосуванні примусових заходів виховного характеру і закрити кримінальне провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 500 КПК України - судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру або про відмову в їх застосуванні.

На підставі викладеного, клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, не підлягає задоволенню, а відтак кримінальне провадження необхідно закрити.
Керуючись ст.ст. 376, 500-501, КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР 25.11.2017 за № 0000555 за ознаками суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,щодо неповнолітнього ОСОБА_6 .

Закрити кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000555 від 25.11.2017 за ознаками суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,відносно неповнолітнього ОСОБА_6 .

На ухвалу може бути подана апеляція до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів, з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 13 серпня 2021 року.

Суддя ОСОБА_1