КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ВИРОК
Іменем України

08 квітня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0005302 за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції прокурора Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_6 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, раніше судимого: - 11.12.2017 Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, із застосуванням ст. 70 цього Кодексу, до покарання у виді 5 місяців арешту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9
та обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Оболонського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі ст.ст. 75,76 КК України, суд звільнив ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки, та поклавши на нього обов`язки, передбачені законом.

Цим же вироком судом вирішені питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, 18 липня 2019 року, близько 7 год., в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , після спільного вживання алкоголю, виник словесний конфлікт.

Під час конфлікту ОСОБА_7 , діючи з непрямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажаючи, але свідомо припускаючи їх настання, кухонним ножем спричинив потерпілому ОСОБА_9 проникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва з пораненням міжреберної артерії, правого шлуночка серця, з явищами гемоперикардиту, тобто спричинив тяжке тілесне ушкодження, яке небезпечне для життя в момент заподіяння.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції прокурор Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Оболонського районного суду м. Києва від 15.11.2019 стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги, прокурор, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правову кваліфікацію дій обвинуваченого, посилається на те, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, що є підставою до перегляду даного судового рішення в апеляційному порядку, відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України.

Зокрема, як вказує апелянт, суд необґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, незаконно звільнивши останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

На думку апелянта, судом у вироку не надано належної та допустимої правової оцінки підвищеному рівню суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, конкретним обставинам справи, даним про небезпечність особи обвинуваченого, який вчинив тяжкий злочин проти життя та здоров`я людини, не має стійких соціальних зв`язків, не одружений, не працевлаштований, раніше судимий за вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що, як убачається з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, при призначенні покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, не наведено жодних переконливих доводів щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, адже в матеріалах кримінального провадження такі доводи відсутні.

Як вважає апелянт, застосування судом положень ст. 75 КК України є безпідставним та необґрунтованим.

Також, апелянт зазначає про те, що будь-яке реальне покарання є більш суворим за покарання саме такого виду і розміру, призначене із застосуванням ст. 75 КК України, і з урахуванням всіх обставин, встановлених під час судового розгляду провадження, відомостей про суспільну небезпечність особи обвинуваченого, наявні обґрунтовані підстави вважати, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе тільки за умови призначення йому покарання у виді позбавлення волі в розмірі, найближчому до нижчої межі санкції ч. 1 ст. 121 КК України.

Як вважає апелянт, за таких обставин, тільки реальне відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі може сприяти досягненню цілей, визначених у ст. 65 КК України.

Заслухавши доповідь судді доповідача; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та просив її задовольнити; пояснення обвинуваченого та потерпілого, які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у спричиненні потерпілому умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, в тому числі з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація дійОСОБА_7 , не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої прокурором апеляційної скарги, а саме в межах призначеного обвинуваченому покарання.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані, що характеризують особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого, що останній хоча раніше і судимий та посередньо характеризується, однак одразу після вчиненого злочину намагався мінімізувати його можливі негативні наслідки, а саме: надав потерпілому першу медичну допомогу, викликав швидку медичну допомогу та поліцію; у подальшому сприяв розкриттю злочину, щиро покаявся та добровільно відшкодував завданий збиток.
Обставинами, що помякшують покарання обвинуваченого, суд визнав його щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставинами, що обтяжують покарання, суд визнав рецидив злочинів та вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного спяніння.
З урахуванням зазначених вище обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді позбавлення волі, однак визнав за можливе його виправлення без відбування покарання у разі звільнення останнього від покарання з випробуванням.

Незважаючи на наведені в оскаржуваному вироку мотиви призначеного ОСОБА_7 покарання, у тому числі на висновок суду про можливість його виправлення без відбування покарання та застосування до нього ст. 75 КК України, колегія суддів, виходячи із загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 цього Кодексу, не може погодитися із зазначеним судовим рішенням у частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, з огляду на таке.

Як прямо передбачено ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання зокрема у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції,як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі прокурора, не надав правової оцінки підвищеному рівню суспільної небезпеки вчиненого злочину, конкретним обставинам справи, не в повній мірі врахував дані про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого, який вчинив тяжкий злочин проти життя та здоров`я людини, маючи не погашену судимість за вчинення злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, а також будучи у стані алкогольного сп`яніння, що є обставинами, які обтяжують покарання.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції явно переоцінив обставини, на які він послався у своєму вироку, обґрунтовуючи можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, оскільки, враховуючи тяжкість вчиненого ним злочину, дані про особу винного та інші обставини справи, суд не мав достатніх підстав для прийняття рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України.
Крім того, під час апеляційного перегляду оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 , на стадії підготовки до останнього слова ухилився від суду, у зв`язку з чим оголошувався у розшук, оскільки, через відсутність постійного місця роботи та проживання, забезпечити його явку до суду апеляційної інстанції шляхом приводу виявилось неможливим.
Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, зокрема ст. 75 КК України, який в даному випадку не підлягав застосуванню, оскільки суд не мав достатніх підстав для висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, є однією з підстав для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції, як це передбачено п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

З огляду на вищевикладене, за наслідками апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції вважає необхідним ухвалити рішення, яким апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції прокурора Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_6 задовольнити; вирок Оболонського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Враховуючи формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, мотиви призначення покарання, на які суд першої інстанції послався у своєму вироку, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, колегія суддів погоджується з видом та розміром покарання, призначеного ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України, а саме у виді позбавлення волі строком на п`ять роки, яке він повинен відбувати реально, тобто без застосування ст. 75 КК України, оскільки саме таке покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Напідставі викладеного, керуючисьст.ст. 404, 405, 407, 409, 418 та 420 КПКУкраїни, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції прокурора Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять)років.

Строк відбування покарання за даним вироком рахувати ОСОБА_7 з 08 квітня 2021 року, тобто з моменту його затримання з метою доставки до суду апеляційної інстанції, та до звернення вироку до виконання утримувати останнього в ДУ «Київський слідчий ізолятор», взявши ОСОБА_7 під варту в залі судового засідання.
У решті вирок Оболонського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок Київського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 756/12417/19

Номер провадження : 11-кп/824/378/2021

Категорія: ч. 1 ст. 121 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_10

Доповідач - суддя ОСОБА_1