ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/910/21 Справа № 210/7088/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 січня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення засудженого:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого, засудженого:
- 20 квітня 2017 року Ленінським районним судом м.Дніпропетровська за ч. 1 ст. 121, ч.1 ст.122, ч.1 ст.263, ч.4 ст.296, ч.1 ст.70 КК України до 8 років позбавлення волі,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

в режимі відеоконференції:

засудженого ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 січня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення.
Суд першої інстанції дійшов до висновку, що засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання за вчинення низки тяжких злочинів, своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, має 4 заохочень протягом 2018-2020 років та 39 стягнень протягом 2016-2020 років, що свідчить про злісність та систематичність порушення вимог режиму відбування покарання, не бажання ставати на шлях виправлення, а тому не має підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.
В апеляційній скарзі:
- захисник просить ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення.
В обґрунтовування зазначає, що ОСОБА_6 працевлаштований у відповідності до ст. 118 КВК України, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, приймає участь у виховних заходах, проявляє соціальну корисну активність, підтримує зв`язки з рідними шляхом листування, отримує посилки, вину у скоєному злочині усвідомив, глибоко кається, висловлює позитивні наміри на подальше життя після звільнення. Таким чином, засуджений за час відбування покарання зразковою поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Заслухавши засудженого та його захисника, які підтримали доводи і вимоги апеляції, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції , перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Згідно вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
В роз`ясненнях наданих у п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).
За приписами ч. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Отже, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, всебічно, повно і об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого ОСОБА_6 , його поведінку і відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених за весь час відбуття покарання, та дійшов до законного і обґрунтованого висновку, що засуджений не довів своє виправлення в повній мірі.
Згідно матеріалів справи, ОСОБА_6 , на даний час відбуває покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2017 року, за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.
Початок строку за вироком: 19 жовтня 2015 року, кінець строку: 07 липня 2021 року.
Відповідно до характеристики, засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі перебуває з 21 жовтня 2015 року. Під час утримання в Дніпровській установі виконання покарань №4, характеризувався негативно, вісім раз притягався до дисциплінарної відповідальності, заохочень не мав. З 16 квітня 2018 року відбував покарання в Державній установі Жовтоводська виправна колонія (№26), де характеризувався негативно, три рази притягався до дисциплінарної відповідальності та мав два заохочення. З 27 грудня 2018 року проходив курс лікування в міжобласній лікарні при УВП №4 м. Дніпра, де характеризувався негативно, чотири рази притягався до дисциплінарної відповідальності, заохочень не мав. З 16 січня 2019 року відбував покарання в Державній установі Жовтоводська виправна колонія (№26), де характеризувався негативно, три рази притягався до дисциплінарної відповідальності, заохочень не мав. З 04 травня 2019 року утримувався в Державній установі «Криворізькій УВП №3», де характеризувався негативно, дванадцять разів притягався до дисциплінарної відповідальності, заохочень не мав. З 29 жовтня 2019 року по теперішній час відбуває покарання в Державній установі «Криворізькій виправній колоній (№80)», за допущенні порушення установленого порядку відбування покарання дев`ять разів притягався до дисциплінарної відповідальності за нетактовну поведінку, порушення розпорядку дня, невиконання законних вимог адміністрації та куріння в невідведеному місці. На теперішній час характеризується посередньо, залучається до робіт з благоустрою установи, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом з метою встановлення з ними неслужбових стосунків, намагається виконувати передбачені законом вимоги персоналу установи, стягнення погашені та зняті в установленому порядку, два рази заохочувався.
Так, колегія суддів зважає на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, в тому числі, якщо засуджений довів своє виправлення ставленням до праці.
Як слідує з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_6 залучається лише до робіт з благоустрою до яких, відповідно до ч. 5 ст. 118 КВК України, засуджені залучаються в порядку черговості, в неробочий час і не більш як на дві години на день.
Вказана обставина, враховуючи те, що засуджений ОСОБА_6 не працевлаштований на виробництві установи, не може свідчити про те, що останній в повній мірі залучається до праці.
Колегія суддів враховує, що за весь період відбування покарання мав безліч стягнень, що свідчить про злісність та систематичність порушення вимог режиму відбування покарання, не бажання ставати на шлях виправлення та свої заохочення засуджений ОСОБА_6 отримав напередодні виникнення у нього права застосування положень ст. 81 КК України. Така часткова вибіркова поведінка засудженого в період передування права для умовно-дострокового звільнення, не може достатньо впевнено свідчити про позитивні зміни, які відбуваються в особистості засудженого та що вони створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Сама по собі позитивна поведінка засудженого напередодні виникнення права на умовно-дострокове звільнення, дотримання ним умов і порядку в установі, не є достатньо переконливими важелями для ствердження доведеності засудженим свого виправлення, оскільки звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а тому усі дані про особу засудженого розглядаються за весь період його відбування покарання і у сукупності між собою.
За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про відсутність підстав вважати, що поведінка засудженого ОСОБА_6 під час відбування покарання є зразковою та свідчить про його повне виправлення.
Посилання захисника на те, що ОСОБА_6 став на шлях виправлення, не знайшли свого підтвердження як за наявними матеріалами справи, так і під час апеляційного розгляду.
З огляду на викладене, колегія суддів, не має достатньо переконливих підстав для звільнення засудженого ОСОБА_10 від подальшого відбування покарання умовно-достроково, і вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, підстав для її зміни чи скасування апеляційним судом не встановлено, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
Керуючись, ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 січня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4