ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/1227/19 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/382/21 Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_9 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Харкова, раніше не судимого, розлученого, працюючого охоронцем в ТОВ «Гравітан», маючого двох неповнолітніх дітей, а саме: 12.09.2015 та ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Строк відбуття призначеного покарання ОСОБА_9 обчислюється з моменту його фактичного затримання.
Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто з СК ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування спричинених матеріальних збитків суму 71083 ( сімдесят одну тисячу вісімдесят три) гривні 05 копійок. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди суму у розмірі 197000 (сто дев`яносто сім тисяч) гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експертів під час здійснення досудового розслідування у розмірі 1716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) гривень.
Згідно вироку, 28.12.2018 приблизно о 09:00 годині, ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем "ВАЗ-21063, р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Гвардійців Широнінців м. Харкова зі сторони вул. Василя Стуса в напрямку вул. Валентинівської, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.35.1; 5.35.2 «Пішохідний перехід» розділу 1 Правил дорожнього руху України (далі Правила) та дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра» розділу 2 Правил, розташованого поблизу будинку 41 по вул. Гвардійців Широнінців, в порушення вимог п. 18.1 Правил згідно з якими: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», та п. 18.4 Правил відповідно до яких «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», діючи необережно, рухаючись у сусідній смузі зліва від маршрутного тролейбусу, який зменшував швидкість перед вказаним пішохідним переходом, не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, не переконався, що на пішохідному переході не має пішоходів, продовжив рух та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка закінчувала перехід проїзної частини та рухалась справа наліво по ходу руху автомобіля по нерегульованому пішохідному переходу, внаслідок чого ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 12-14/29-А/19 від 17.01.2019 у ОСОБА_10 встановлені тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому діафізу лівої стегнової кістки у середній третині із зсувом, відкритого перелому лівої малогомілкової кістки у середній третині із зсувом, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості та відкритий перелом діафізу лівої великогомілкової кістки у середній третині із зсувом, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.
Згідно з висновком судово-автотехнічної експертизи № 7/38СЕ-19 від 23.01.2019, в даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля ВАЗ-21063 ОСОБА_9 , вбачаються невідповідності вимогам п.п. 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з даною ДТП.
Захисник обвинуваченого, не погоджуючись з вироком суду в частині призначеної міри покарання та в частині задоволення позовних вимог потерпілої щодо стягнення з ОСОБА_9 суми в розмірі 197 000 гривень в якості компенсації моральної шкоди, подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обгрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що суд не надав оцінки діям потерпілої ОСОБА_10 , діям водія тролейбуса. Не зрозуміло за якими критеріями суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, в матеріалах справи відсутні докази проведення експертизи з цього приводу. Крім того, з матеріалів справи не вбачається щоб суд роз`яснив потерпілій про можливість призначення експертизи з приводу визначення розміру шкоди немайнового характеру. Вказує на недотримання вимог ст. 91 КПК України. Експертом не надано відповіді на питання щодо відповідності дій пішохода правилам дорожнього руху. У висновку експерта не вірно вказано дані пішохода.

У висновку судово-медичного експерта від 17.01.2019 року зазначено, що обстеження проведено ОСОБА_11 , проте в дослідницькій частині вказано, що експерт аналізував дані медичної документації саме ОСОБА_10 . У виписці хворої № 32881 дата виписки відображена з явними ознаками виправлення, що в сукупності вказує на недопустимість цих доказів, оскільки є сумніви в їх легітимності. Висновки експертів не відповідають вимогам ст. 101 КПК України.

Вказує на відсутність в матеріалах справи ухвал про призначення судових експертиз, що вказує на істотне порушення КПК України.

Міститься розбіжність у схемі ДТП, а саме місце зіткнення ТЗ з пішоходом, розташування ТЗ, з порівнянням відображених даних у сумнівному висновку експерта від 23.01.2019 року, де експерт дав відповідь лише на одне питання. Суд не надав оцінку діям пішохода, які не відповідали вимогам п.п. 4.10, 4.14 п.п. А, Б. Саме невідповідність дій і недотримання правил пішоходом знаходяться у причинному зв`язку із ДТП. За висновком автотехнічної експертизи не були враховані дії пішохода, не враховано відео ДТП, зафіксованої на авторегістратор іншого транспортного засобу. В описовій частині висновку експерта не міститься посилання на вказане відео чи протокол огляду місця події, чи протокол слідчого експерименту. В матеріалах справи не міститься письмових доказів у вигляді пояснень осіб, які перелічені в описовій частині вироку суду.

Вирок суду не відповідає вимогам ст. 370, ч. 3 п. 2, ч. 4 ст. 374 КПК України.

При призначенні покарання судом не взято до уваги склад сім`ї обвинуваченого, знаходження на його утриманні неповнолітніх дітей, батьків пенсійного віку, ставлення його до ДТП, активне сприяння розкриттю злочину, він є єдиним годувальником в сім`ї, щиро розкаявся, позитивно характеризується, частково відшкодував шкоду. ОСОБА_9 на час ДТП був тверезим. Захисник вважає, що були підстави для застосування ст. 75 КК України без призначення додаткового покарання. Вказує, що судом не взято до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7. Призначене судом покарання є несправедливим. Звертає увагу на відсутність в матеріалах справи витягу з ЄРДР, що вказує на порушення ч. 2 ст. 214 КПК України. А вчинені у відповідності до ч. 3 ст. 214 КПК України дії є протиправними. Судом не дотримано вимог ст. 368 КПК України.

Представник потерпілої подала заперечення на апеляційну скаргу, в яких вказує, що суд визначає, яка саме моральна шкода була завдана особі. Посилається на постанову Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року.

Неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_10 завдана значна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях з приводу отриманих тілесних ушкоджень та набуття 2 групи інвалідності, порушено її нормальний спосіб життя, у зв`язку з чим вона докладає неймовірні зусилля для його налагодження й організації. Вона стала замкнутішою, їй важно навчатися і планувати своє майбутнє. Протягом місяця після отримання тілесних ушкоджень потерпіла знаходилась у лікарні в тяжкому стані, жодного разу обвинувачений ОСОБА_9 не приїхав до неї у лікарню, не зустрівся з лікарями, не запропонував матері потерпілої, яка цілодобово перебувала у лікарні біля доньки, матеріальну допомогу на лікування. ОСОБА_12 , 2000 року народження, у зв`язку з протиправними діями ОСОБА_9 стала інвалідом другої групи, на теперішній час їй зроблені декілька операцій. ОСОБА_13 постійно потребує сторонньої допомоги, у зв`язку з чим її мати не може працювати, родина потерпілої переживає скрутне матеріальне становище, яке пов`язане не тільки з великими витратами на лікування й реабілітацію, а й з тим, що позбавилася ще одного джерела доходу. Потерпіла ОСОБА_10 до теперішнього часу відчуває нестерпний фізичний біль від отриманих травм, емоційний стрес, почуття розгубленості, тривоги, безпомічності, так як самостійно не може пересуватися, відчуває страх за своє здоров`я та за своє майбутнє. Душевні страждання потерпілої обумовлені сильною фізичною біллю від отриманих тілесних ушкоджень та переживаннями за стан здоров`я та наслідки для нього. У зв`язку з цими подіями, родина змушена була переїхати на непідконтрольну територію, за місцем свого мешкання, так як в Національному університеті внутрішніх справ, в якому ОСОБА_10 навчалася, їй довелося взяти академічну відпустку за станом здоров`я. Мати потерпілої втратила роботу в Україні, де працювала до вищезазначених подій, та мала можливість орендувати житло. Обвинувачений ОСОБА_9 збитки потерпілій не відшкодував зовсім, станом здоров`я не цікавиться, що не вказує на щире каяття. ОСОБА_9 офіційно не працює. під час судового розгляду обвинуваченим не надано жодних документів, які підтверджують його місце роботи. Також, зі слів обвинуваченого він орендує квартиру, де проживає разом з дітьми, однак документально це ніяк ні підтверджено, ані договором оренди квартири, ані рішенням суду щодо встановлення місця проживання дітей. Вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, повністю доведена зібраними та дослідженими під час судового розгляду доказами, йому призначена співрозмірна та справедлива міра покарання.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, думку прокурора і представника потерпілої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно дост. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
На переконання колегії суддів вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом, судом першої інстанції досліджено та надано належну оцінку наявним доказам в їх сукупності. Зокрема в судовому засіданні допитано обвинуваченого, який згідно вироку визнав себе винним у вчинені ним злочину, зазначив, що шкодує, надав пояснення щодо події, але зазначив, що дії потерпілої, в момент ДТП, суперечать вимогам правил дорожнього руху України. Судом допитана потерпіла, свідки. Свідок ОСОБА_14 , пояснив, що працює водієм тролейбусу, 28.12.2018 біля 09 годині він керував тролейбусом по вул. Гв.Шіронінців в м. Харкові, який рухався в крайньому правому ряду, побачив дівчину, яка підходила до пішохідного переходу за 30 метрів, почав гальмувати. Дівчина почала переходити поїзджу частину на пішохідному переході. Вона пройшла правий ряд, а з лівого ряду їхав автомобіль жигулі світлого кольору, який збиває потерпілу, яка падає на капот автомобіля. Після чого авто проїхало метрів 10 та зупинилось, дівчина впала на асфальт, який був в той час мокрим. Свідок ОСОБА_15 , вказала, що вона працює кондуктором в тролейбусі. 28.12.2018 виконувала свої професійні обов`язки в тролейбусі, за кермом якого знаходився ОСОБА_14 . Коли тролейбус рухався по вул.Гв. Широнінців в м. Харків, вона бачила дівчину, яка переходила проїзджу частину, тролейбус гальмував в цей час. Потім вона побачила цю дівчину на асфальті проїжджої частини, яка була травмована. Крім того, винуватість ОСОБА_9 підтверджується даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 18.12.2018 з фототаблицями, даними протоколу проведення слідчого експерименту та схемою до протоколу від 08.01.2019 за участю свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_9 , диск з відеозаписом моменту ДТП 28.12.2018, висновком судової автотехнічної експертизи № 7/38СЕ-19 від 23.01.2019, висновком судово-медичної експертизи № 12-14/29-А/19 від 15.01.2019, даними постанов про визнання речових доказів від 29.12.2018, 05.01.2019 та протоколу огляду відеозапису від 05.01.2019, медична довідка від 02.05.2019 свідчить про те, що ОСОБА_16 є інвалідом другої групи загального захворювання, інвалідність установлена до червня 2020, строк зарахований з 23.04.2019. Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 28.12.2018. у ОСОБА_9 алкогольного та наркотичного ознак сп`яніння не виявлено. Зауваження захисника висловлені щодо висновку авто-технічної експертизи є безпідставними, оскільки експерту для дослідження були надані матеріали кримінального провадження. Дослідження проведено по показанням водія ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_15 . З використанням вказаних у висновку формул експерт дійшов висновку як за показаннями водія так і за показаннями свідків, що водій ОСОБА_9 мав діяти відповідно до вимог п.п. 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України, дії водія ОСОБА_9 з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з даною ДТП. Оцінка дій пішохода ОСОБА_11 не потребує застосування спеціальних знань і виконання розрахунків, тому може бути дана слідчим (судом) самостійно відповідно до розділу 4 Правил дорожнього руху України. У даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ-2106 ОСОБА_9 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода шляхом виконання вимог п.п. 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України. Відповідно до вказаного висновку в даній дорожній обстановці водій мав технічну можливість зупинити автомобіль до місця наїзду, щоб дати дорогу пішоходу, яка перетинала проїжджу частину по нерегульованому пішохідному переходу.
Неспроможними колегія суддів вважає апеляційні доводи захисника про те, що саме невідповідність дій пішохода ПДР України знаходиться в причинному зв`язку із ДТП та настали негативні наслідки для неї, оскільки незалежно від причин виникнення небезпеки для руху або перешкоди, водій зобов`язаний був дотримуватись Правил дорожнього руху та виконати вимоги п.п. 18.1 та 18.4 ПДР України, зміст яких обумовлює необхідність зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися перед нерегульованим пішохідним переходом та відновити рух, лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. Перебування пішохода на нерегульованому пішохідному переході не звільняє водія від виконання вимог зазначених Правил. Ненадання експертом оцінки діям пішохода у контексті ПДР України як і не використання відеозображення зафіксованого на відеорегістратор під час дослідження, на що вказує захисник, не спростовує вини водія ОСОБА_9 . Як зазначив експерт оцінка дій пішохода не потребує спеціальних знань і розрахунків. В даному випадку суспільно небезпечний наслідок у вигляді заподіяння потерпілій тяжких тілесних ушкоджень був породжений конкретними діями обвинуваченого, який порушив Правила дорожнього руху, що, всупереч викладеним у апеляційній скарзі захисника доводам, свідчить про наявність однієї з обов`язкових ознак об`єктивної сторони злочину - причинного зв`язку між порушенням правил безпеки дорожнього руху і зазначеними наслідками. Судом першої інстанції обгрунтовано встановлено, що не надано доказів того, що поведінка потерпілої перебувала у прямому причинному зв`язку з спричиненням їй тілесних ушкоджень, в наслідок ДТП 28.12.2018. Таких обставин не наведено і в апеляційній скарзі, враховуючи, що водій тролейбуса, що їхав попереду в сусідній смузі перед пішохідним переходом почав зменшувати швидкість. Посилання захисника на зазначення у висновку експерта даних потерпілої « ОСОБА_17 » замість « ОСОБА_18 », у висновку судово-медичного експерта вказівка на проведене обстеження «Ганни», а в дослідженій медичній документації зазначається « ОСОБА_18 », наявні на переконання захисника ознаки виправлення в даті виписки потерпілої не є підставами для визнання доказів недопустимими, а висновків експертів такими, що не відповідають вимогам КПК України. Вказані твердження захисника не спростовують події ДТП, винуватості ОСОБА_9 та причинно-наслідкового зв`язку між його діями та отриманими потерпілою ушкодженнями. Висновки експертів та інші докази не викликають сумнівів у їх достовірності. Посилаючись на сфальсифіковані дані потерпілої сторони, захисник окрім зазначення у документах імені потерпілої « ОСОБА_17 » замість « ОСОБА_18 » та щодо дати виписки, яка не впливає на обставини справи, не наводить інших об`єктивних та перевірених відповідно до законодавства доказів будь-якої фальсифікації.
Необгрунтованими є твердження захисту щодо здійснення процесуальних дій у кримінальному провадженні без попереднього дозволу суду. Зокрема, захисник вказує на відсутність в матеріалах справи № 643/1227/19 відповідних судових рішень щодо призначення судової авто-технічної та судово-медичної експертиз, на які є посилання у висновках експертів. Проте, відсутність в матеріалах судової справи зазначених судових рішень не є підставою для визнання доказів недопустимими. Сторона обвинувачення надає до суду документи, які вважає необхідними та достатніми для обгрунтування обвинувачення. Так, у висновках експертів є посилання на відповідні ухвали слідчих суддів, яким було призначено вказані експертизи. У випадку наявності у обвинуваченого сумнівів у правомірності проведених експертиз він не був позбавлений можливості заявити про це під час судового розгляду. Крім того, ОСОБА_9 були відкриті матеріали кримінального провадження, у зв`язку із чим доводи захисника апеляційний суд відхиляє.
Захисник вказує про суперечності в схемі ДТП, складеної під час огляду місця події, зі схемою ДТП, складеною під час слідчого експерименту. Колегія суддів зауважує, що на схемі ДТП, складеній до протоколу огляду місця події, зафіксоване розташування транспортного засобу одразу після ДТП, позначення місця зіткнення на цій схемі відсутнє. На схемі до протоколу слідчого експерименту вказане розташування транспортних засобів до наїзду на пішохода. Жодних суперечностей зі схем ДТП не вбачається, вони були підписані як водієм ОСОБА_9 так і свідками під час слідчого експерименту та водієм і понятими під час огляду місця події.
Не узгоджуються з вимогами КПК України доводи захисника про посилання у вироку на пояснення осіб, які надані лише в залі суду, оскільки відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Щодо розміру стягненої моральної шкоди апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.
Вказане було враховане судом першої інстанції та обгрунтовано визначено розмір моральної шкоди, приймаючи до уваги, що потерпіла є молодою дівчиною 2000 року народження, через вимушене лікування не могла відвідувати місце навчання, на час звернення з цивільним позовом не склала іспити, перенесла кілька операцій, у зв`язку із подіями та зміною звичайних життєвих умов відчувала емоційний стрес, душевні страждання. З урахуванням змісту цивільного позову, з огляду на заперечення представника потерпілої, колегія суддів вважає обгрунтованим визначений судом розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення виду та міри як основного так і додаткового покарання обвинуваченому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та особу винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, не встановлено. Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. У відповідності до ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Разом з тим, з урахуванням даних про особу обвинуваченого та наслідків кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого ст. 75 КК України, оскільки на утриманні ОСОБА_9 перебуває двоє дітей. Згідно наданої захисником довідки донька ОСОБА_19 навчається в ДНЗ «РЦ ПО БТ ХО» з 01.09.2019 року, проживає з батьком, який цікавиться навчанням доньки, підтримує зв`язок з класним керівником, свої обов`язки щодо утримання, навчання виховання доньки виконує належним чином. Відповідно до довідки від 12.02.2020 року ОСОБА_9 не отримує аліменти з ОСОБА_20 . Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений раніше не судимий, працює, за місцем праці характеризується задовільно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має місце реєстрації та постійне місце мешкання. Батько обвинуваченого, ІНФОРМАЦІЯ_3 , який мешкає окремо, тривалий час страждає на гіпертонічну хворобу, переніс інфаркт міокарду у 2016 році.
При обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, відповідно до якої якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Представник потерпілої в заперечення на апеляційну скаргу посилалася на те, що суд першої інстанції правильно призначив покарання без застосування ст. 75 КК України, враховуючи тяжкість злочину, інвалідність потерпілої, обвинувачений збитки не відшкодував, станом здоров`я не цікавиться. Проте, слід зазначити, що позиція потерпілої сторони при призначенні покарання не є визначальною, оскільки судом враховуються всі обставини в сукупності.
За формою вини вчинений злочин є необережним. Дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працевлаштований, виховує дітей, на переконання колегії суддів, дають достатні підстави для висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання у виді позбавлення волі. З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за можливе застосувати щодо основного покарання, призначеного обвинуваченому, положення ст. 75 КК України та визначити йому максимальний іспитовий строк 3 роки. Отже, на підставі ст. 409 КПК України вирок суду слід змінити, звільнивши обвинуваченого від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування судового рішення, у справі не встановлено. Враховуючи, що інші доводи, викладені у апеляційній скарзі захисника, визнані необґрунтованими, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Керуючись, ст.ст. 405, 407, 409, 418 КПК України, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_9 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнити від відбування призначеного вироком Московського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2020 року основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на 3 (три) роки, якщо засуджений протягом встановленого судом строку з випробуванням не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, а саме :
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: