Справа № 442/3912/19
Провадження № 1-кп/442/40/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2021 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001225 від 27.06.2017 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Самбір Львівської області, українця, громадянина України, одруженого, пенсіонера, не військовозобов`язаного, зареєстрованого та проживаючого на АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.190 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 у невстановлений слідством точний час та день на початку березня 2016 року, перебуваючи у приміщенні редакції газети «Нові горизонти» на АДРЕСА_2 , з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом обману, заволодів грошовими коштами ОСОБА_7 в сумі 2000 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 01.03.2016 становлять 54180 гривень, які потерпілий передав ОСОБА_4 як передоплату для купівлі сонячних батарей, однак, останній наміру повертати кошти та сонячні батареї не мав, чим завдав ОСОБА_7 майнову шкоду на вказану суму.

Крім цього, ОСОБА_4 у невстановлений слідством точний час та день, в період з квітня до травня 2017 року, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав з подвір`я будинку АДРЕСА_3 майно ОСОБА_7 , а саме: мережевий сонячний інвертор марки «Huawei Sun 2000-23 KTL» вартістю 88380 гривень, що згідно п. 2 примітки до ст. 185 КК України перевищує 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент вчинення злочину, чим завдав потерпілому майнову шкоду у значному розмірі на вказану суму.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому злочинів заперечив повністю і суду пояснив, що з потерпілим ОСОБА_7 познайомився у 2014 чи 2015 році. Він розповів, що цікавиться і впроваджує новітні технології в галузі відновлювальної енергетики, хоча і не має відповідних навиків, повідомив, що займається тим лише на аматорському рівні. Це зацікавило ОСОБА_7 , який вирішив реалізувати вказаний проект на своєму господарстві «Родинне гніздо» в с. Жданівка Дрогобицького району. Він погодився на співпрацю і за власні кошти почав виконувати певні роботи: встановив три вітряка, три гідрогенератора, один з яких ОСОБА_7 спалив з власної неграмотності. Після цього між ними почались конфлікти, під час яких ОСОБА_7 висловлював йому погрози. Він змушений був звернутися з відповідною заявою в поліцію.

Будь-яких договорів вони не укладали. Натомість, він, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зареєстрували підприємство, щоб мати змогу співпрацювати з поляками, які приїжджали в Україну. Вважає, що ризики були передбачуваними, тому він не може нести персональну відповідальність.

Зазначив, що жодних коштів у ОСОБА_7 не брав. На початку березня 2016 року в м.Дрогобичі його не було, оскільки з 15.02.2016 по 05.04.2016 він перебував у м.Миколаївка Донецької області, куди поїхав автомобілем. Працівників туди з собою він не брав, так як виконував там роботи самостійно. Будь-яких фото- чи відеозйомки у м.Миколаївці, де проектував гідроелектростанцію, він не проводив. Повернувшись із Донеччини, він припинив співпрацю з ОСОБА_7 . Крадіжки він теж не вчиняв, оскільки ніяких інверторів у ОСОБА_11 не було.

Згадані роботи він розпочав у 2015 році, а завершив у зв`язку із виниклим конфліктом між ним та потерпілим. Він і організовував виконання робіт, і особисто їх виконував. Крім цього, ОСОБА_7 ще наймав якихось робітників. З ОСОБА_12 він не знайомий, тож йому невідомо чи такий виконував якісь роботи у Жданівці. Він особисто виконував зварювальні роботи у тому числі, хоча і не має відповідної освіти. По завершенні усіх робіт, він з ОСОБА_13 та ОСОБА_10 планували підрахувати усі витрати і розподілити їх між собою. Суду надав фіскальні чеки на придбані товари за 2014 рік, оскільки ще до знайомства з ОСОБА_7 мав намір втілити свої задуми щодо отримання енергії за допомогою природних ресурсів, а тому завчасно придбавав необхідне приладдя. Не виключає того, що надав чеки за придбані матеріали для робіт в Миколаївці.

У нього немає ніякого приміщення, де б він займався своєю діяльністю, тому гаражем, у якому проводився обшук, він теж не користувався і жодних речей там не зберігав. Відповідно, з приводу інверторів, знайдених у гаражі в м.Львові під час обшуку, нічого повідомити не може. Інвертор, який передав йому слідчий на зберігання, йому не належить. Будучи на той час у статусі свідка, він погодився на прохання слідчого взяти інвертор до себе на зберігання, оскільки не було можливості такий десь залишити. Про проведення обшуку у гаражі його ніхто не повідомляв, він не був присутнім при проведенні такого, і взагалі про згаданий гараж йому нічого не відомо.

Сонячні батареї не встановлювались, оскільки це потребувало значних затрат. Крім цього, була необхідність встановити від шести до десяти акумуляторів, що теж потребувало чималих коштів. Тому вирішили відкласти такі роботи.

Зазначив, що ОСОБА_14 він взагалі не знає, будь-яких переписок з ним не вів і не спілкувався. ОСОБА_15 у гараж не приводив.

Просить виправдати його у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оскільки він не брав у потерпілого коштів і не викрадав його майна.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованих йому злочинів доведена зібраними та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

-показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив суду, що у 2013 чи 2014 році його познайомили з ОСОБА_4 та запропонували встановити енергозберігаючу систему. Оскільки у нього в с.Жданівка розташована база з будиночками, він погодився там встановити зазначену станцію. ОСОБА_4 розпочав відповідні роботи, але йому не все вдавалося. Останній залучав до цих робіт інших людей, а він, в свою чергу, купляв необхідний матеріал та всяке приладдя, так як у ОСОБА_4 не було коштів. Обвинувачений привіз генератор, який, після встановлення ним, поламав вітер. ОСОБА_4 після цього взяв у нього 2000 доларів США, але нічого більше не виконав із того, про що домовлялись. Приїхавши у Жданівку, він виявив відсутність інвертора. Запитавши про такий у ОСОБА_4 , той відповів, що нічого не знає. Однак, працівники, яких туди запросив обвинувачений, самі розповіли, що інвертор забрав ОСОБА_16 . Тим працівникам він особисто перераховував кошти за виконані роботи на карткові рахунки, які надав йому ОСОБА_4 . Він погодився також дати останньому 2000 доларів, оскільки той пояснив, що не спроможний самостійно придбати необхідне для встановлення станції. Ці кошти він передав йому у приміщенні редакції газети. ОСОБА_4 ще просив допомогти йому з доставкою сонячних батарей із Китаю, тому він познайомив його із ОСОБА_14 . Однак, батареї так і не були встановлені у Жданівці. При передачі обвинуваченому коштів були присутніми його син, який привіз гроші з дому, та ОСОБА_15 . Оскільки ОСОБА_4 казав, що потрібен інвертор, він надав номер телефону ОСОБА_17 , який згодом придбав такий за 3600 євро і доставив на Україну на базу «Родинне гніздо». Інвертор знаходився там десь до пів року, а кошти на його придбання він теж надав свої. ОСОБА_18 на базу запросив особисто ОСОБА_4 для виконання певних робіт, як і ще двох людей, прізвища яких не пригадує. Він довіряв ОСОБА_4 , відносини між ними були дружніми, тому і давав йому кошти. На вимогу ОСОБА_16 він встановив бетонну стійку, усе підготував для встановлення усього необхідного, але той не виконав обіцяного, хоча переконував, що встановлена станція має видати 24 кВт енергії. Викрадений інвертор виявили під час обшуку, проведеного в гаражі у м.Львові, яким користувався обвинувачений. Востаннє на базі ОСОБА_4 перебував приблизно у травні 2017 року. Але, після того, як було виявлено зникнення інвертора, останній почав його уникати.

Доповнив, що ОСОБА_4 попросив його створити підприємство, оскільки хотів співпрацювати з поляками. Той обіцяв, що виконає усі роботи швидко, але потребував фінансової допомоги, яку він йому і надав. Він намагався укласти з ОСОБА_4 договір, але той відмовився такий підписати. Спершу ОСОБА_4 запевнив, що все буде робити за свої кошти, але згодом повідомив, що не має грошей. Останній особисто попросив 2000 доларів на придбання сонячних батарей, а також самостійно обирав для придбання інвертор та займався його доставкою.

Цивільний позов підтримав у повному обсязі, а щодо покарання просить призначити у відповідності із законом;

- показаннями свідка ОСОБА_19 , який суду пояснив, що його батько ОСОБА_7 виявив бажання встановити у будинку, що знаходиться у АДРЕСА_3 , системи енергозбереження. Для цього він знайшов фахівця, який обіцяв йому встановити дані системи і ним виявився, як йому стало в подальшому відомо, ОСОБА_4 . Останній спільно зі своїми працівниками з весни 2014 року за кошти його батька, які той скидував на банківську карту та передавав особисто в руки різними сумами, почав виконувати підготовчі роботи.

В один із днів березня 2016 року батько зателефонував до нього та попросив, щоб він приїхав у АДРЕСА_2 , і щоб він взяв із собою 2000 доларів США. Коли він, приблизно через 30-40 хвилин приїхав, там перебували ОСОБА_4 , його батько та редактор газети ОСОБА_20 . Він передав батьку гроші у сумі 2000 доларів США, а батько, в свою чергу, віддав їх ОСОБА_4 , як завдаток для закупівлі обладнання. Згодом йому стало відомо від батька, що обладнання належним чином не працювало. А коли батько у травні 2017 року почав перевіряти обладнання на базі, то виявив, що відсутній сонячний інвертор, придбаний у Німеччині за 3600 Євро. Цей інвертор був виявлений та вилучений у м.Львів у приміщенні, яким користувався ОСОБА_4 ;

-показаннями свідка ОСОБА_15 , який в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_4 він знає ще з 1991 року і саме він познайомив останнього з ОСОБА_7 , оскільки той стверджував, що має майстерню та майстрів, які можуть встановити систему відновлювальної енергетики, і має у цій сфері знання. Однак, ОСОБА_4 довший час не виконував роботу, про яку між ним та ОСОБА_7 була домовленість. ОСОБА_4 продемонстрував йому у телефоні, як працює вітряк, і стверджував, що за певну суму грошей може таке встановити.

Зазначив, що у березні 2016 року у його офіс син потерпілого ОСОБА_19 приніс 2000 доларів США, оскільки ОСОБА_21 сказав, що необхідно купити обладнання. Саме на прохання батька ОСОБА_19 привіз туди гроші.

Він один раз був у приміщенні, яке орендував ОСОБА_4 у Львові;

- показаннями свідка ОСОБА_22 , який суду пояснив, що у травні 2016 року він допомагав ОСОБА_4 у с.Жданівка встановлювати гідроколесо. Вони намагалися встановити систему для отримання енергії, однак, усього не встановили. Пам`ятає, що на базі знаходився інвертор, який належав потерпілому. Основні роботи проводив ОСОБА_4 і ОСОБА_23 . Але система так і не була запущена, оскільки пропав інвертор;

- показаннями свідка ОСОБА_17 , який в судовому засіданні пояснив, що у 2015 році він зустрівся з ОСОБА_4 , оскільки вони повинні були придбати інвертор для ОСОБА_7 , який їх і познайомив. ОСОБА_4 пояснив йому, який саме інвертор повинен бути, а звернулись до нього по тій причині, що у Німечиині такий найдешевше коштує. Перебуваючи у Німеччині, наприкінці жовтня 2015 року він придбав там необхідний інвертор за 3600 євро, які ОСОБА_7 згодом йому повернув. Цей інвертор він довіз до кордону, де передав такий своїй дружині, яка, в свою чергу, привезла потерпілому. Зазначив, що ОСОБА_4 дзвонив йому у Німеччину і вони обговорювали питання придбання інвертора, конкретну марку якого назвав йому останній. ОСОБА_4 розповідав, що має намір встановити відповідне обладнання для ОСОБА_7 з метою отримання електроенергії. Також з приводу інвертора до нього телефонував ОСОБА_23 товариш ОСОБА_4 . Згодом, через тривалий період часу, повернувшись з Німеччини, він приїхав у Жданівку до потерпілого та поцікавився роботою енерговідновлювальної системи. Однак, останній повідомив, що нічого не працює, оскільки викрали інвертор;

- показаннями свідка ОСОБА_14 , який суду пояснив, що з обвинуваченим його познайомив ОСОБА_7 , який просив допомогти розібратися у технічних питаннях з приводу придбання відповідного обладнання. З 2007 року він співпрацює з ОСОБА_24 , тому потерпілий до нього звернувся щодо придбання інвертора та сонячних панелей. Йому відомо, що необхідне обладнання замовляв та оплачував ОСОБА_7 , а виконувати встановлення такого повинен був ОСОБА_4 . Відповідно, він переписувався за допомогою електронної пошти з обвинуваченим щодо замовлення належного товару, про що, в свою чергу, писав агенту в Китаї. На прохання ОСОБА_7 , він повинен був лише підшукати необхідне обладнання, попередньо обумовивши про таке з ОСОБА_4 , замовити і, якщо підійде, придбати;

- довідкою № 16/17 від 26.09.2017 за підписом голови правління товариства індивідуальних забудовників та експлуатації гаражів «Аерофлот - 2», з якої видно, що власником гаражного боксу № НОМЕР_1 у НОМЕР_2 ряді, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , являється ОСОБА_25 , та знаходиться у користуванні п.Ярослава із зазначенням номеру мобільного телефону ( НОМЕР_3 );

- протоколом обшуку від 22.01.2018 та відеозаписом проведеного обшуку, оглянутим у судовому засіданні, з яких видно, що у гаражному боксі № НОМЕР_1 у НОМЕР_2 ряді на АДРЕСА_4 виявлено та вилучено інвертор «Huawei Sun 2000-23 KTL» та інвертор «Fort FХ60»;

- протоколом огляду речей від 07.03.2018, а також протоколом пред`явлення речей для впізнання від 23.03.2018, з долученими фототаблицями, згідно з яким ОСОБА_7 впізнав інвертор «Huawei Sun 2000-23 KTL», вилучений під час обшуку та викрадений у нього;

- копією рахунку №21-00/15 ІПН 103/ НОМЕР_4 від 31.10.2015, з відповідним перекладом, якою стверджується придбання сонячного інвертора «Huawei Sun 2000-23 KTL», вартість якого 3599 євро;

- довідкою про вартість майна №19 від 04.04.2018, виданою оцінювачем ОСОБА_26 , згідно з якою вартість мережевого сонячного інвертора «Huawei Sun 2000-23 KTL» становить 88380 грн;

- розпискою за підписом ОСОБА_4 від 01.09.2018, з якої вбачається, що останній отримав від слідчого інвертор «Fort FХ60», вилучений під час обшуку у гаражному боксі.

Суд не надає віри показанням обвинуваченого з приводу того, що слідчий надав йому вищевказаний інвертор виключно для зберігання, оскільки в поліції не було де такий зберігати. Вказане не може відповідати дійсності, так як суперечить вимогам процесуального закону щодо повернення тимчасово вилученого майна його законному володільцю, а також зважаючи на наявність у Дрогобицькому РВП кімнати обшуку та зберігання речей. Отримання ОСОБА_4 від слідчого вказаного майна, враховуючи, що на той час він перебував у статусі свідка, може свідчити лише про згоду останнього, що вказаний інвертор належить саме йому і такий вилучений під час обшуку в гаражі, яким він користувався.

Стороною захисту подано клопотання про визнання недопустимими доказів: ухвали слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_27 від 28.12.2017 у справі № 442/8669/17 в межах кримінального провадження №0001225 від 27.06.2017, якою надано дозвіл слідчому СВ Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_28 на проведення обшуку гаражного боксу № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 , що за адресою: Львівська область, м. Львів, вул. Любінська, 200, у обслуговуючому кооперативі «Аерофлот 2» з метою відшукання і вилучення інвертора; протоколу обшуку від 22.01.2018 у кримінальному провадженні №0001225 від 27.06.2017; протоколу пред`явлення речей для впізнання від 07.03.2018; протоколу огляду речей від 07.03.2018; постанови про визнання предмета як речового доказу від 07.03.2018; рукописного листа за № 16/17 від 26.09.2017 голови правління кооперативу «Аерофлот».

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 мотивує тим, що клопотання слідчого про проведення обшуку не містило обґрунтувань проведення такого в межах кримінального провадження за правовою кваліфікацією - ч. 1 ст. 190 КК України. Крім того, у клопотанні слідчого та, відповідно, в ухвалі слідчого судді відсутня інформація щодо індивідуальних або родових ознак інвертора, а також відсутнє обґрунтування того, що доступ до речей, документів або відомостей, які можуть у них міститися, неможливо отримати органом досудового розслідування у добровільному порядку. Відсутність інформації щодо індивідуальних та родових ознак інвертора призвело до того, що на виконання ухвали слідчого судді було вилучено два інвертора.

Однак, з даного приводу суд зазначає, що слідчим проведено обшук 22 січня 2018 року на підставі ухвали слідчого судді від 28 грудня 2017 року, при цьому, в межах строку її дії. Згідно з ухвалою слідчого судді, дозвіл на обшук надано з метою відшукання і вилучення інвертора, який належить потерпілому ОСОБА_7 . Згідно із протоколом обшуку, такий проведено у приміщенні гаражного боксу № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 , що за адресою: АДРЕСА_4 , за участю слідчого, оперуповноваженого, понятих та ОСОБА_18 , який, отримавши копію ухвали, не заперечив щодо його проведення. Вказаний обшук проведений із застосуванням технічних засобів фіксації. Під час обшуку виявлено та вилучено інвертор марки «Huawei» SUN 2000 23 KTL» та інвертор марки «Форт FX 60». Отже, слідчим проведено обшук на підставі чинної ухвали слідчого судді, хоча і в межах кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та відшукано лише ті речі, про які зазначено в ухвалі. Крім того, КПК України передбачає, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; а також кримінальний процес передбачає право слідчого, прокурора повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену у випадку виникнення підстав для цього.

Разом з тим, захисник вказав, що власник та користувач гаражного боксу, в якому проведено обшук, були позбавлені права брати участь у розгляді клопотання слідчого, що свідчить про порушення їхніх процесуальних прав. Проте, вказані доводи захисника є безпідставними, оскільки положеннями ст. 222, 234 КПК України визначено, що розгляд клопотання про обшук здійснюється лише за участю слідчого або прокурора з метою недопущення розголошення відомостей досудового розслідування.

Адвокат також зазначив, що слідчим суддею уже розглядалося клопотання слідчого про проведення обшуку та ухвалою від 12.12.2017 відмовлено у його задоволенні. При цьому, повторно звертаючись із відповідним клопотанням, слідчий не зазначає, що ним уже подавалося таке та не вказує інших обставин, які не розглядалися слідчим суддею.

Суд критично оцінює дані доводи сторони захисту, оскільки ухвала слідчого судді від 12 грудня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_28 про проведення обшуку, мотивована виключно неявкою слідчого у судове засідання, яка призвела до відмови у задоволенні клопотання.

При цьому, слід зазначити , що ухвала слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, приймається судом не в якості доказу на доведення вини ОСОБА_4 , а лише з метою перевірки законності проведення слідчої дії та недопущення порушення прав будь-яких осіб. Відтак, беручи до уваги вищенаведене, згадана ухвала не може бути визнана недопустимим доказом.

Таким чином, зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що обшук приміщення проведений слідчим на законних підставах, без порушення встановлених вимог закону, тимчасово вилучені під час обшуку речі повернуті у встановленому законом порядку їх власникам, попередньо провівши слідчі дії, пов`язані із оглядом та впізнанням таких речей, а тому підстав для визнання недопустимими вказаних захисником доказів, немає.

Поряд з тим, суд звертає увагу на докази, надані стороною захисту 15.03.2019. Слід зазначити, що серед копій банківських, товарних, фіскальних чеків та видаткових накладних містяться такі, що видані у 2014 році. У той же час, обвинувачений стверджує, що роботи по встановленню системи у Жданівці розпочав у 2015 році. У клопотанні сторони захисту про долучення вказаних доказів до матеріалів кримінального провадження зазначалось про те, що такими підтверджуються понесені ОСОБА_4 витрати на придбання необхідних матеріалів для виконання згаданих робіт. При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 , пояснивши в судовому засіданні, що з 15.02.2016 по 05.04.2016 він перебував у м.Миколаївка Донецької області, надав зокрема квитанції і товарні накладні щодо придбаного у Львівській області матеріалу для встановлення системи у с.Жданівка, які датовані у вказаний період. Суд також звертає увагу, що серед наданих стороною захисту доказів є банківські чеки щодо переказу коштів на картковий рахунок, на яких від руки написано « ОСОБА_23 ». Не зважаючи на викладене, обвинувачений суду пояснив, що можливо деякі чеки надані помилково, можливо, деякі докази стосуються придбання товару для робіт в м.Миколаївка; щодо зроблених написів на чеках, то вказав, що про них йому нічого не відомо, хоча особисто надав їх для долучення до матеріалів справи; також зазначив, що з ОСОБА_12 він не знайомий, як і ствердив, що не знає ОСОБА_29 та ОСОБА_30 . У свою чергу, відеофайли, надані стороною захисту та переглянуті в судовому засіданні, не спростовують доводів сторони обвинувачення. Натомість, з дослідженого відео видно, що проводились відповідні роботи по встановленню обладнання, пов`язаного з відновлювальною енергетикою, у с.Жданівка, що не заперечувалось учасниками судового провадження.

Суд критично розцінює показання обвинуваченого, як такі, що спрямовані на уникнення ним кримінальної відповідальності, оскільки вони є суперечливими, не знайшли свого підтвердження під час судового провадження, а також спростовуються показаннями свідків та письмовими доказами справи.

З урахуванням вищенаведеного, допитавши учасників судового розгляду, дослідивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів доведена повністю.

При таких обставинах суд вважає, що дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч.1 ст. 190 КК України, оскільки ОСОБА_4 заволодів чужим майном шляхом обману, тобто вчинив шахрайство.

Крім цього, дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки він повторно таємно викрав чуже майно (крадіжка), що завдало значної шкоди потерпілому.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, беручи до уваги, що відповідно до вимог ст. 50 КК України, покарання засудженого має на меті його виправлення, перевиховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

При обранні виду і розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який є пенсіонером та учасником бойових дій, вперше притягується до кримінальної відповідальності та позитивно характеризується по місцю проживання.

Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 можна виправити та перевиховати без ізоляції від суспільства, а тому йому слід призначити покарання в межах санкції ст. 185 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України, яке є необхідне й достатнє, на думку суду, для його виправлення та попередження нових злочинів.

Крім цього, суд бере до уваги, що кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_4 за ч.1 ст.190 КК України, є кримінальним проступком, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, і з дня його вчинення минуло більше трьох років, тому, відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України, закінчились строки давності, а обставини, що порушують їх перебіг, не встановлені. Відтак, суд дійшов висновку, що обвинуваченого ОСОБА_4 слід звільнити від відбуття призначеного йому покарання за даною статею.

Що стосується вирішення цивільного позову, суд виходить з наступного.

Вимогами ст. 128 КПК України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема, до підозрюваного, обвинуваченого.

Поряд з цим, відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 56 КПК України, потерпілий має право протягом кримінального провадження на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Потерпілим ОСОБА_7 подано цивільний позов про відшкодування майнової шкоди в розмірі 54180 гривень, вимоги якого обвинувачений не визнав. Проте, судом встановлено винуватість ОСОБА_4 у вчиненні ним шахрайства, яке полягає у заволодінні шляхом обману майном ОСОБА_7 , а саме, 2000 доларів США, які згідно з курсом НБУ станом на 01.03.2016 становлять 54180 гривень. Таким чином, позовні вимоги потерпілого підлягають задоволенню.

З речовими доказами необхідно поступити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, та обрати йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Відповідно до ст.49 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного за ч.1 ст.190 КК України покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та обрати йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75, п. 1, п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавленні волі з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_7 задоволити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_7 54180 (п`ятдесят чотири тисячі сто вісімдесят) гривень майнової шкоди, завданої злочином.

Речовий доказ - сонячний інвертор марки «Huawei Sun 2000-23 KTL», який знаходиться на зберіганні у потерпілого, повернути власнику ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Засудженому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1