Номер провадження 1-кп/243/511/2021
Номер справи 243/1879/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 14 » квітня 2021 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

- прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

- потерпілого ОСОБА_7

- обвинуваченого ОСОБА_8

- захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою звуко та відеозаписувальних технічних засобів в залі № 4 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження № 0000861 внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 27 квітня 2020 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Військової Прокуратури Донецького гарнізону 01 березня 2021 року по обвинуваченню

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мирноград Донецької області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, на утримані неповнолітніх дітей не має, стрільця 2-го відділення 1-го патрульного взводу 1-ї патрульної роти патрульного батальйону Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, інвалідом не являється, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 121 ч. 1, 185 ч.1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді стрільця 2-го відділення 1-го патрульного взводу 1-ї патрульної роти патрульного батальйону Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у військовому званні «солдат», 26 квітня 2020 року близько о 01 годині 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, не бажаючи настання смерті іншій особі, на грунті раптово виниклих неприязних відносин до громадянина ОСОБА_7 через нібито некоректне спілкування із ним, маючи намір на заподіяння тілесних ушкоджень, знаходячись біля зупинки громадського транспорту «САТУ» поблизу будинку АДРЕСА_2 , наніс один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_7 , від якого останній впав на землю та продовжив наносити останньому удари взутими у взуття ногами в область голови, обличчя, ногах та тулубу ОСОБА_7 , нанісши не менше десяти ударів, від яких останній втратив свідомість, чим заподіяв ОСОБА_7 наступні тілесні ушкодження: закрита черепно мозкова травма, забій головного мозку II ступеня, двостороння субдуральна гематома, закритий перелом лівої тім`яної кістки з переходом на ліву скроневу кістку, садно та припухлість м`яких тканин правої тім`яної ділянки голови, крововиливи вік та субконьюктивіальні крововиливи обох очей, яка призвела до проведення операції: видалення субдуральної гематоми ( 100 мл крові було видалено), які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя у момент спричинення.

Крім того, ОСОБА_8 26 квітня 2020 року близько 01 години 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля зупинки громадського транспорту «САТУ» поблизу будинку №85 по вул. Банківська в м. Слов`янську Донецької області, використовуючи безпорадний стан ОСОБА_7 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, таємно, з корисливих мотивів, взяв з правої внутрішньої кишені кофти ОСОБА_7 мобільний телефон «Xiaomi» моделі «RedmiNote» 7 (М1901 F7 G) чорного кольору ( IMEI: НОМЕР_2 та IMEI 2: НОМЕР_3 ) вартістю 2940 грн, який знаходився у прозорому силіконовому чохлі чорного кольору вартістю 33 грн 92 коп, який сховав у свій одяг та з місця вчинення кримінального правопорушення зник у невідомому напрямку, маючи змогу розпоряджатись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_7 шкоду на загальну суму, яка становить 2973 грн 92 коп.

У вчиненні вказаних кримінальних правопорушень обвинувачений ОСОБА_8 викривається наступними доказами.

Під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_8 після роз`яснення суті обвинувачення, визнав себе винним в повному обсязі у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 121 ч.1, 185 ч.1 КК України та суду пояснив, що він до 25 квітня 2020 року не був знайомий з потерпілим ОСОБА_7 , відносин ніяких не мав. В ніч з 25 квітня на 26 квітня 2020 року він зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_11 , з яким вживали спиртні напої. Він особисто випив 400 гр. горілки і був у нетверезому стані. Близько о 01 годині 00 хвилин між ним та потерпілим виник конфлікт, в ході якого вони обидва висловлювалися нецензурною лайкою, ображали один одного. Він наніс один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_7 , від якого останній впав на землю та продовжив наносити останньому удари взутими у взуття ногами в область голови, обличчя, ногах та тулубу ОСОБА_7 , нанісши не менше десяти ударів, від яких останній втратив свідомість, чим заподіяв ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження. В цей час ОСОБА_11 вже пішов додому.

Потім поблизу будинку №85 по вул. Банківська в м. Слов`янську Донецької області, він підняв з землі мобільний телефон «Xiaomi» моделі «RedmiNote» 7 (М1901 F7 G) чорного кольору ( IMEI: НОМЕР_2 та IMEI 2: НОМЕР_3 ), який знаходився у прозорому силіконовому чохлі чорного кольору. Він думав, що це приналежний йому мобільний телефон. Вранці, коли він прокинувся, він побачив чужий телефон і зрозумів, що взяв чужий телефон. Він зателефонував за першим в телефоні номером, зустрівся з дівчиною та працівником поліції і все розповів та повернув телефон.

Позовні вимоги потерпілого в частині відшкодування матеріальної шкоди та витрати на сплату юридичної допомоги він визнає в повному обсязі і за період розгляду справи в суді, він повністю відшкодував потерпілому матеріальну шкоду та витрати на сплату юридичної допомоги, а всього 68000грн. Позовні вимоги потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди він визнає частково в сумі 250000 грн, оскільки у нього немає такої суми грошових коштів, яку потерпілий вказав в позовній заяві. Він згоден, що його діями спричинено моральну шкоду потерпілому, але сума занадто велика і просить стягнути з нього на користь потерпілого у рахунок відшкодування моральної шкоди 250000 грн.

У тому, що вчинив вказане кримінальне правопорушення, він щиро розкаявся.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У п.274 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Нечипорук і Йонкало проти України зазначено: якість доказів також береться до уваги, а також те, чи породжують обставини, за яких вони були здобуті, будь-які сумніви щодо їхньої надійності й точності.

За змістом ст. ст. 21, 22, 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. Державне обвинувачення в суді підтримує прокурор, захист обвинуваченого здійснює він сам і його захисник, а функція розгляду справи покладається на суд. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Крім цього, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.

Суд обгрунтовує вирок виключно на доказах, розглянутих у судовому засіданні. За допомогою дослідження на суді всіх доказів відбувається і формування внутрішнього суддівського переконання про винність або невинність обвинуваченого.

Доказування - це єдиний спосіб встановлення об`єктивної істини в кримінальному судочинстві. Поки не доведені обставини скоєння злочину, не можна сказати, що вони були, мали місце насправді.

З приводу того, що доведення є єдиним способом для встановлення істини у Кримінальному процесуальному кодексі України вказано: "Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена».

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що до 25 квітня 2020 року він не був знайомий з обвинуваченим, ніяких відносин вони не мали. В ніч з 25 квітня на 26 квітня 2020 року він приїхав у район зупинки «САТУ» у «Бургерну», щоб поїсти. Перед цим вдома він випив дві пляшки пива. Спочатку чекав дівчину, щоб вона відкрила « ОСОБА_12 », а потім стояв біля столика та їв. Навпроти нього стояв ОСОБА_8 , який почав йому погрожувати. Потім ОСОБА_8 наніс йому кулаком удар в ліву частину голови, від якого він впав. Йому стали наносити удари ногами. Він захищався. Спочатку його били по тулубу, потім по обличчю. Він намагався захищати голову руками. ОСОБА_8 був не один. ОСОБА_8 бив його ногами спереді, а ще хтось бив ногами сзаді. Від ударів він втратив свідомість. Приналежний йому мобільний телефон знаходився у нього в кармані разом з грошима 300 -400 грн. Він прийшов до свідомості у лікарні. Мобільний телефон повернули наступного дня. Спричинена йому матеріальна шкода це витрати на ліки та медичні препарати при проведенні двох операцій. Також він сплатив адвокату за надання юридичної допомоги 6000 грн. Спричинена моральна шкода полягає в тому, що йому були спричинені тяжкі тілесні ушкодження. Він переніс дві складні операції йому видалили гематому. Він став інвалідом другої групи з повною втратою працездатності. Іноді у нього виникає епілептичний синдром, у зв`язку з чим він проходить лікування у неврологічному відділенні. У зв`язку з цим кардинально змінилося його життя, на теперішній час у нього багато обмежень. Доказів того, що на період 26 квітня 2020 року він працював, у нього немає. Моральна шкода також полягає в тому, що він не знає, що з ним буде в подальшому. На теперішній час він пенсіонер. Спричинену моральну шкоду він оцінює в 930000 грн, врахувавши в цю суму витрати на операцію -40000 грн, які заплатив особисто лікарю. Сума 890000 грн, це грошові кошти, які б дозволили йому в майбутньому нормально жити і лікуватися. В період розгляду справи в суді обвинувачений сплатив йому у відшкодування матеріальної шкоди та витрати на правову допомогу, всього у розмірі 68000 грн.

Вважає, що потрібно покарати ОСОБА_8 не строго.

Аналізуючи пояснення потерпілого ОСОБА_7 у сукупності з іншими, добутими по справі доказами, суд вважає ці пояснення потерпілого, такими, що відповідають об`єктивній дійсності, оскільки вони цілком підтверджуються зібраними по справі доказами процесуальними документами, є послідовними, узгоджуються між собою та підтверджені об`єктивними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Крім того, як пояснив потерпілий ніяких відносин, в тому числі неприязних, між ним та обвинуваченим не було і тому суд вважає, що у потерпілого немає причин для обмовляння обвинуваченого. Сам обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні не вказує на можливу наявність неприязних відносин між ним та потерпілим, також не вказує причин з яких потерпілий міг би його оговорити, взагалі про наявність таких причин суду не повідомляє.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, показань потерпілого, провина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

Так, з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що кримінальне провадження № 0000861 було зареєстровано 27 квітня 2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України, що давало право з цього моменту проводити слідчі та процесуальні дії.

Із Протоколу огляду місця події від 26 квітня 2020 року вбачається, що місцем огляду є ділянка місцевості розташована на відстані 10 метрів від зупинки громадського транспорту «САТУ». Встановлено, що на ділянці місцевості 5х3 метри бетонне покриття, яке вкрито бетонною плиткою. МАФ, який знаходиться на вказаній ділянці має поряд дерев`яне покриття.

Із Протоколу огляду місця події від 27 квітня 2020 року вбачається, що в приміщенні ВКП Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області було виявлено та вилучено мобільний телефон чорного кольору «Xiaomi» моделі «RedmiNote» 7 (М1901 F7 G), прозорий силіконовий чохол чорного кольору та сім карту мобільного оператора «Vodafon».

Із Фототаблиці вбачається, що на фотографіях зафіксовано спричинені потерпілому тілесні ушкодження - наслідки вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення.

Із Висновку судової медичної експертизи №488 від 09 вересня 2020 року вбачається, що «На підставі судово медичної експертизи ОСОБА_7 , 1982 року народження по наданим на його ім`я медичним документам, Протоколу допиту потерпілого ОСОБА_7 від 12 травня 2020 року, беручи до уваги обставини справи, приходжу до наступних висновків: У ОСОБА_7 при зверненні за медичною допомогою було виявлено наступні тілесні ушкодження: закрита черепно мозкова травма, ушиб головного мозку II ст, двостороння субдуральна гематома, закритий перелом лівої тім`яної кістки з переходом на ліву скроневу кістку, садно та припухлість м`яких тканин правої тім`яної ділянки голови, крововиливи вік та субконьюнктивальні крововиливи обох очей, яка призвела до проведення операції: видалення субдуральної гематоми ( 100 мл крові було видалено). Вказані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя у момент спричинення, утворилися від дії тупих предметів, що могло бути при вказаних обставинах у вказаний час. За наданими медичними документами встановити характеристики ( властивості) травмую чого предмета ( предметів) не має можливості. Під час допиту потерпілого умови спричинення йому тілесних ушкоджень детально не відтворені.

Із Довідки до акту огляду медіко соціальною експертною комісією Серія 12 ААБ № 854956 від 01 жовтня 2020 року вбачається, що ОСОБА_7 за загальним захворюванням патології встановлено другу групу інвалідності з 14 серпня 2020 року.

Із Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15 вересня 2020 року вбачається, що потерпілий ОСОБА_7 заявив, що впізнає особу на фотознімку № 3, як чоловіка, який в ніч з 25 квітня 2020 року на 26 квітня 2020 року спричинив йому тілесні ушкодження. Згідно Довідки до Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15 вересня 2020 року вбачається, що на фотознімку № 3 зображено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд вважає, що слідча дія «Пред`явлення особи для впізнання» була проведена у відповідності до вимог статті 228 КПК України, а складений Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15 вересня 2020 року цілком відповідає вимогам статті 231 КПК України.

В судовому засіданні стороною захисту не надано будь - яких переконливих доказів, які б свідчили про порушення норм статті 228 КПК України при проведенні вказаної слідчої дії, також сторона захисту не посилається на будь - які порушення статті 231 КПК України з боку органу досудового розслідування при складанні Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15 вересня 2020 року.

Із Протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 14 липня 2020 року вбачається, що на підставі Ухвали слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 15 червня 2020 року було вилучено оригінал Медичної карти стаціонарного хворого № 241/90/248 від 26 квітня 2020 року на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Із Протоколу огляду предметів від 21 липня 2020 року вбачається, що предметами огляду є: мобільний телефон «Xiaomi» моделі «RedmiNote» 7 (М1901 F7 G) чорного кольору ( IMEI: НОМЕР_2 та IMEI 2: НОМЕР_3 ), який на момент огляду знаходиться у робочому стані; прозорий силіконовий чохол чорного кольору, коробка до мобільного телефону марки «Xiaomi» моделі «RedmiNote» 7 Spece Black» білого кольору з сірими та оранжевими написами.

Із Розписки від 31 липня 2020 року вбачається, що потерпілий ОСОБА_7 отримав: мобільний телефон «Xiaomi» моделі «RedmiNote» 7 (М1901 F7 G) чорного кольору ( IMEI: НОМЕР_2 та IMEI 2: НОМЕР_3 ), який знаходиться у робочому стані; прозорий силіконовий чохол чорного кольору, коробку до мобільного телефону марки «Xiaomi» моделі «RedmiNote» 7 Spece Black» білого кольору з сірими та оранжевими написами,ключ скріпку, документи.

Із Висновку Донецького науково - дослідного експерто криміналістичного центру Міністерства Внутрішніх справ України № 2/20-663 від 27 липня 2020 року вбачається, що «ринкова вартість мобільного телефону торгової марки «Xiaomi» моделі «RedmiNote» 7 (М1901 F7 G) чорного кольору ( IMEI: НОМЕР_2 та IMEI 2: НОМЕР_3 ), на момент скоєння злочину, тобто на 26 квітня 2020 року могла становити 2940 грн 00 коп. Ринкова вартість чохла силіконового ( прозорого, чорного кольору) на момент скоєння злочину, тобто на 26 квітня 2020 року могла становити 33 грн 92 коп.

Із Протоколу проведення слідчого експерименту від 18 січня 2021 року вбачається, що при проведенні вказаної слідчої дії потерпілий ОСОБА_7 докладно розповів та показав обставини вчинення кримінального правопорушення 26 квітня 2020 року біля зупинки громадського транспорту «САТУ» поблизу будинку №85 по вул. Банківська в м. Слов`янську Донецької області.

А також потерпілий ОСОБА_7 розповів про події, обставини вчинення кримінального правопорушення, вказав механізм та локалізацію нанесення йому ударів підозрюваним ОСОБА_8 .

Потерпілий ОСОБА_7 під час слідчого експерименту надав пояснення, аналогічні свідченням, наданих під час його допиту в судовому засіданні.

У відповідності до вимог ст. 94 КПК України, суд вважає, що слідча дія Слідчий експеримент, проведений 18 січня 2021 року з участю потерпілого ОСОБА_7 був проведений з додержанням вимог ст. 223, 240 КПК України, а саме - у присутності двох понятих та статиста.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого переконання, що Протокол слідчого експерименту від 18 січня 2021 року у розумінні вимог ст. 86 КПК України є допустимим доказом, оскільки він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Окрім того, як зафіксовано в Протоколі вищевказаної слідчої дії, ніяких зауважень і доповнень з боку учасників слідчої дії не надійшло.

Із Висновку судової медичної експертизи №35 від 21 січня 2021 року вбачається, що « Судово медична експертиза не виключає можливості утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 при механізмі, вказаному в ході проведення слідчого експерименту за його участю».

Із Протоколу огляду відеозапису від 18 січня 2021 року вбачається, що в присутності потерпілого ОСОБА_7 було оглянуто оптичний диск сірого кольору із написом « Verbatim DVD - R» з записом подій 26 квітня 2020 року.

Із Протоколу огляду відеозапису від 25 січня 2021 року вбачається, що в присутності потерпілого ОСОБА_7 було оглянуто оптичний диск білого кольору із написом « DATEX DVD + R» з записом подій 26 квітня 2020 року.

Із Протоколу огляду фотозображень від 25 січня 2021 року вбачається, що в присутності потерпілого ОСОБА_7 було оглянуто фотозображення в кількості 6 ( шість) одиниць з зображенням потерпілого ОСОБА_7 із наявними тілесними ушкодженнями по всьому тілу, коли він був доставлений до медичного закладу в м. Слов`янськ, після того, як ОСОБА_8 спричинив йому вночі 26 квітня 2020 року тілесні ушкодження біля зупинки громадського транспорту «САТУ» в м. Слов`янську Донецької області та викрав його мобільний телефон.

Таким чином, суд приходить до висновку, що досліджені в судовому засіданні докази логічні, послідовні, не містять протиріч, переконливі як кожен окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку.

Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування, схожих неоспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту.

Судом не встановлено таких обставин, які ставили б під сумнів показання допитаного в судовому засіданні потерпілого, так само не надано суду доказів, що їх спростовують. Репутація цієї особи не дискредитована, довіра до його показань не підірвана, мотивів можливої нечесності як приводу для обмовляння обвинуваченого захистом не доведено.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник скористалися правом допитати потерпілого, що відповідає вимогам п.1, підп. «d»п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, із забезпеченням їм можливості надати аргументи на спростування його показань, однак жодних об`єктивних даних для того, щоб ставити їх під сумнів, суд не встановив.

Показання потерпілого повністю узгоджуються зі змістом інших доказів, якими є протоколи слідчих дій, висновки судових експертиз, речові докази.

За таких обставин, суд приймає до уваги при ухваленні вироку показання потерпілого, як докази винуватості ОСОБА_8 .

При їх оцінці суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом»,який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України».

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Отже, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_8 , обвинувачення за ст.ст. 121 ч. 1, 185 ч.1 КК України, знайшло своє підтвердження, суд приходить до переконання, що подія кримінальних правопорушень мала місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_8 вірно кваліфіковано за ст. 121 ч. 1 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, за ст. 185 ч.1 КК України таємне викрадення чужого майна ( крадіжка).

При визначенні міри покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризуючих його обставин, віднесення кримінального правопорушення законодавством до тяжких злочинів та кримінальних проступків, характер, ступінь їх суспільної небезпеки, ступінь негативної майнової шкоди і наслідків для потерпілого, дані про особу обвинуваченого.

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

п.п.2,3 «при призначенні покарання, суди повинні всебічно враховувати фактичні обставини кримінального провадження у їх сукупності та визначати тяжкість конкретних злочинів враховуючи їх індивідуальний ступінь. Визначаючи ступінь тяжкості злочину судам необхідно виходити з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та ступінь наслідків. Отже, ступінь тяжкості злочину визначається характером того діяння, яке було вчинено у конкретному випадку. На неї впливають різні об`єктивні та суб`єктивні обставини, зокрема цінність тих суспільних відносин на які посягає винний, тяжкість наслідків (характер посягання), спосіб посягання форма й ступінь вини наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.»

Суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання, також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 відповідно до п.п.1,2 частини 1 ст. 66 КК України, суд визнає ті обставини, що ОСОБА_8 щиросердно розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, повністю відшкодував спричинену матеріальну шкоду та витрати потерпілому на юридичну допомогу.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд врахував досудову доповідь Слов`янського міськрайонного Відділу філії державної установи «Центр пробації» в Донецькій області від 05 березня 2021 року відносно ОСОБА_8 , відповідно до якої беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, Слов`янський міськрайонний Відділ філії державної установи «Центр пробації» в Донецькій області вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства (у тому числі для окремих осіб).

У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язків: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації».

Висновок органу пробації не має для суду наперед встановленої сили, оскільки досудова доповідь органом пробації складається лише з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує особу обвинуваченого, а у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 така інформація відображена у достатньому обсязі.

Суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_8 є осудним, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вперше вчинив кримінальні правопорушення, які у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів та кримінальних проступків, в результаті протиправних дій обвинуваченого потерпілий ОСОБА_7 став інвалідом другої групи, непрацездатним, посередньо характеризується за місцем мешкання та служби, суд враховує також ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що потерпілий не наполягає на суворій мірі покарання для обвинуваченого і тому суд визнає необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі та арешту, в межах санкцій інкримініруємих статей Особливої частини Кримінального кодексу України.

Згідно ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Із Постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 23 січня 2014 року (справа № 5-48 кс13) вбачається, що загальні засади призначення покарання (ст..65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини по справі, ступень тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, характер та мотиви протиправних дій, враховуючи вищенаведені дані характеристики особи обвинуваченого і попередню позитивну соціальну поведінку, які знижують ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень і ступінь небезпеки особи обвинуваченого для суспільства, повне відшкодування спричиненої матеріальної шкоди та витрат на юридичну допомогу потерпілому ОСОБА_7 , суд, всебічно оцінюючи викладені обставини, приходить до переконання про можливість виправлення ОСОБА_8 без реального виконання покарання і вважає можливим звільнити обвинуваченого від відбуття покарання з випробуванням у відповідності до положень ст. 75 КК України.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, після закінчення строку військової служби працевлаштуватися.

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ОСОБА_8 нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування ст. 69, чи норм ст. 69-1 даного Кодексу до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі та арешту є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

У відповідності до вимог п.29 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» «Вирішуючи цивільний позов у кримінальній справі про відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я потерпілого (витрат на лікування, посилене харчування, протезування, сторонній догляд, поховання тощо), суди повинні керуватися відповідним цивільним законодавством і виходити з роз`яснень із цих питань, які містяться в постановах Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» з наступними змінами.

Вирішуючи питання стосовно цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 в частині стягнення матеріальної шкоди, суд вважає, що цивільний позов підлягає повному задоволенню виходячи з наступного.

У відповідності до ч.1 ст. 1166 ЦК України « Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала».

У відповідності до ст. 1166 ЦК України - Для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; Шкода полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється правом, а майнова шкода - у зменшенні майнової сфери потерпілого, що в свою чергу тягне за собою негативні майнові наслідки для правопорушника. б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, є обов`язковою підставою деліктної відповідальності. в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, є обов`язковою підставою деліктної відповідальності. г) вина.

В судовому засіданні встановлено, що 26 квітня 2020 року обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 121 КК України. Неправомірними діями обвинуваченого потерпілому ОСОБА_7 було спричинено наступні тілесні ушкодження: закрита черепно мозкова травма, забій головного мозку II ступеня, двостороння субдуральна гематома, закритий перелом лівої тім`яної кістки з переходом на ліву скроневу кістку, садно та припухлість м`яких тканин правої тім`яної ділянки голови, крововиливи вік та субконьюктивіальні крововиливи обох очей, яка призвела до проведення операції: видалення субдуральної гематоми ( 100 мл крові було видалено), які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя у момент спричинення. Потерпілий ОСОБА_7 став інвалідом другої групи, непрацездатний, має ряд обмежень.

В результаті протиправних дій обвинуваченого потерпілому ОСОБА_7 спричинено матеріальну шкоду, пов`язану з лікуванням в різних медичних закладах Донецької області у розмірі 52893,94 грн, яка потерпілим документально підтверджена ( том 1 а.п. 33-79), а оскільки вказана матеріальна шкода знаходиться у прямому причинному зв`язку з протиправними діями обвинуваченого, то суд вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_7 стягненню підлягає сума у відшкодування матеріальної шкоди 52893 грн 94 коп, задовольнивши його позовні вимоги в цій частині. Вказані позовні вимоги повністю визнав в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 .

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Дані розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. За відсутності таких доказів, сторона має право подати їх до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення, за умови наявності відповідної заяви, яка зроблена стороною до закінчення судових дебатів.
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу, представником потерпілого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_13 було надано Акт надання юридичних ( адвокатських) послуг від 25 вересня 2020 року необхідних для надання правничої допомоги при розгляді даної справи, Акт про здійснення розрахунку за надані юридичні ( адвокатські) послуги за договором про надання юридичних ( адвокатських) послуг від 25 вересня 2020 року відповідно до якого їх вартість складає 6000,00 грн. ( том 1 а.п. 80-81), які суд приймає до уваги, як належний доказ по справі.
Тому з обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає стягненню на користь ОСОБА_7 судові витрати по справі, понесені ним на отримання правничої допомоги у розмірі 6000,00 грн.
Однак, в судовому засіданні встановлено та підтверджено потерпілим ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_8 , що в період досудового розслідування та судового розгляду даного кримінального провадження обвинувачений сплатив на користь потерпілого грошові кошти в рахунок повного відшкодування матеріальної шкоди та витрат, понесених потерпілим на сплату юридичної допомоги, а всього 68000 грн, тому суд приходить до обґрунтованого переконання, що обвинуваченим повністю відшкодовано потерпілому матеріальну шкоду та витрати на юридичну допомогу і тому приходить до висновку, що позовні вимоги потерпілого в цій частині вже повністю задоволені і стягненню за даним вироком не підлягають.
У відповідності до ч.1 ст. 1167 ЦК України « Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини…».

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди зазначено, „ що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до діючого законодавства моральна шкода може полягати, зокрема:... в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У відповідності до ч.1 ст. 1167 ЦК України обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача та вина.

Обов`язкової підставою для деліктної відповідальності за завдання моральної шкоди є встановлення причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою особи.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру враховуються вимоги розумності і справедливості.

Оскільки 26 квітня 2020 року обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, в результаті якого потерпілому ОСОБА_7 було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя, в результаті протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_7 став інвалідом другої групи, непрацездатним, має ряд обмежень, а у відповідності до ст. 3 Конституції України « Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю», то суд вважає, що спричинення моральної шкоди потерпілому мало місце.

Вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення потягло за собою сильні переживання та страждання потерпілого ОСОБА_7 , потерпілий тривалий час перебував на лікуванні, йому встановлено другу групу інвалідності, він є на теперішній час непрацездатним. Згідно медичних документів потребує систематичного лікування на теперішній час і в подальшому.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. (ВП/ВС у справі № 752/17832/14-ц від 15.12.2020)

Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги потерпілого в частині відшкодуванні йому моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 250000 грн., що на думку суду, буде відповідати перенесеним потерпілим моральним стражданням і переживанням. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 частково визнав позовні вимоги потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 250000 грн та просив суд стягнути вказану суму з нього на користь потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 118 КПК України витрати на залучення експертів є процесуальними витратами.

Відповідно до ч.2 ст. 122 КПК України «Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

У відповідності з вимогами ч.2 ст. 124, п.2 ч.4 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, рішення про відшкодування процесуальних витрат у разі визнання особи винуватою зазначається у резолютивній частині вироку.

Згідно Довідки Донецького науково дослідного експертно криміналістичного центру Міністерства Внутрішніх справ України витрати на проведення судової товарознавчої експертизи за Висновком № 2/20 663 від 27 липня 2020 року проведеної в кримінальному провадженні № 0000861, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 квітня 2020 року складають 1307 грн 60 коп.

Питання про речові докази слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_10 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 121 ч.1, 185 ч.1 КК України і призначити йому покарання за цими статтями кримінального закону: за ст. 121 ч.1 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років; за ст. 185 ч.1 КК України у виді арешту на строк три місяці.

За сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, у відповідності до ч.1 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_14 призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю три роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_10 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою; після закінчення строку військової служби працевлаштуватися.

Відповідно до частини 1 статті 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку.

У відповідності до частини 4 статті 76 КК України «Нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців командирами військових частин.

Захід забезпечення кримінального провадження в порядку передбаченому ст. ст. 131, 176 КПК України не застосовувався та не обирався.

Стягнути з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Мирноград Донецької області, РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , у рахунок відшкодування моральної шкоди 250000 ( двісті п`ятдесят тисяч гривен).

Стягнути з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мирноград Донецької області, РНОКПП НОМЕР_6 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави за проведення судової товарознавчої експертизи по кримінальному провадженню № 0000861, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 квітня 2020 року - Висновок експерта № 2/20-663 від 27 липня 2020 року у розмірі 1307 грн 60 коп ( одна тисяча триста сім грн. 60 коп).

Речові докази по справі: мобільний телефон чорного кольору «Xiaomi» моделі «RedmiNote» 7 (М1901 F7 G), прозорий силіконовий чохол чорного кольору, сім карта мобільного оператора «Vodafon», які залучені до матеріалів кримінального провадження № 0000861 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 квітня 2020 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 28 квітня 2020 року, що зберігається у потерпілого ОСОБА_7 - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України залишити у власності ОСОБА_7 .

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок постановлено, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий: суддя

Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1 .