Справа № 734/1586/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/564/21
Категорія - звільнення від покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження:

засудженого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 11 червня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання (подання) начальника Козелецького районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області про звільнення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого у приватного підприємця, від покарання, призначеного вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 07 червня 2018 року за ч. 1 ст. 289, ст. 75, 76 КК України у виді 3 років позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд вказав на наявність на розгляді в Бобровицькому районному суді Чернігівської області матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень у період іспитового строку, що у відповідності до правових норм ч. 3 ст. 78, ст. 71 КК України, у разі визнання його винуватим за пред`явленим обвинуваченням, є правовою підставою для призначення покарання за сукупністю вироків.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою задовольнити клопотання начальника Козелецького районного сектору філії ДУ «Центр пробації» та звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного вироком Козелецького районного суду від 07 червня 2018 року, у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Аргументує тим, що мотиви суду про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, внаслідок його обвинувачення органом досудового слідства у вчиненні кримінальних правопорушень, свідчить лише про передчасне висловлювання думки щодо винуватості засудженого у вчиненні нового злочину, що є порушенням принципу презумпції невинуватості щодо нього.

Згідно ст. 165 КВК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку.

Звертає увагу на те, що як погашення, так і зняття судимості пов`язані із перебігом певних строків, протягом яких особа повинна зазнавати негативні наслідки від засудження за вчинення злочину. При засудженні із звільненням від відбування покарання з випробуванням, судимість погашається відразу після успішного спливу іспитового строку.

Випробування вважається успішно подоланим, а судимість погашеною, якщо протягом встановленого судом строку особою не було вчинено нового злочину та якщо рішення про відбування покарання з випробуванням не скасовано з інших підстав, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 78 КК України). Даний перелік є виключним і розширенню судом не підлягає.

Вважає, що суддя місцевого суду з власних міркувань, які не відповідають вимогам закону, встановив додаткову підставу для відмови у звільненні ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням у зв`язку із плином іспитового терміну через пред`явлення йому обвинувачення.

Наголошує, що у даній справі, встановлений вироком суду іспитовий термін закінчився, ОСОБА_6 не вчинив нового злочину, рішення про відбування покарання з випробуванням не скасовано, отже особа повинна бути звільнена від відбування покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням встановленого вироком суду іспитового строку.

Заслухавши доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, вказуючи, що саме вчинення нового кримінального правопорушення є підставою для відмови у скасуванні випробування, яке не було ефективним, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_6 07 червня 2018 року був засуджений Козелецьким районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 289 КК України до трьох років позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, за умови виконання обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Згідно з п. 9 ч.1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку.

Статтею 78 КК України регламентовані правові наслідки звільнення від відбування покарання з випробуванням, які полягають у тому, що після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, звільняється судом від призначеного йому покарання. У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 цього Кодексу.

З огляду на положення ч. 2 ст. 165 КВК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, контроль за його поведінкою припиняється і засуджений знімається з обліку у зазначеному органі.

Виходячи зі змісту вказаних правових норм, підставою звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є комплекс умов, дотримання яких свідчить про виконання засудженим вимог ст. 75 КК України та можливість застосування до нього положень ч. 1 ст. 78 цього Кодексу.

Такими умовами є: закінчення іспитового строку, який визначений конкретними часовими межами, перебування засудженого протягом іспитового строку під контролем органів, зазначених в ч. 4 ст. 76 КК України, виконання засудженим покладених на нього вироком суду обов`язків, передбачених цією статтею, а також обов`язку не вчиняти протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення.

Недотримання будь-якої із вищезазначених умов вказує на порушення засудженим положень ст. 75 КК України та не дає підстав для застосування ст. 78 цього Кодексу, навіть у разі закінчення визначеного судом терміну іспитового строку.

На час звернення з клопотанням та на час апеляційного розгляду, в провадженні Бобровицького районного суду Чернігівської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000422 від 02 липня 2018 року, по обвинуваченню ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні ними кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України.

Судовий розгляд у даному провадженні дійсно не завершений, у справі щодо ОСОБА_6 призначено судово-психіатричну експертизу.

Крім того, щодо ОСОБА_6 на розгляді у Броварському міськрайонному суді Київської області перебували матеріали кримінального провадження, внесені до ЄРДР за № 00045209 від 05 листопада 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

26 грудня 2019 року провадження у справі було закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, через відмову потерпілого від обвинувачення.

Однак, у даному провадженні з 05 листопада 2018 року ОСОБА_6 перебував під вартою в Київському слідчому ізоляторі, а отже не міг виконувати покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме, періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Після звільнення зі слідчого ізолятору, ОСОБА_6 двічі не з`являвся на реєстрацією до органу з питань пробації на реєстрацію у визначені інспектором дні.

Доводи захисника ОСОБА_7 про те, що після закінчення іспитового строку, за відсутності вироку, яким встановлено винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, суд має звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання, не узгоджуються з вищенаведеними вимогами кримінального закону, а також вимогами ч. 3 ст. 75 КК України про те, що суд приймає рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання лише у разі, якщо засуджений протягом визначеного іспитового строку не тільки виконає покладені на нього обов`язки, а й насамперед не вчинить нового кримінального правопорушення.

Із роз`яснень п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», вбачається, що частиною 2 статті 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що вчинення засудженим протягом іспитового строку будь-якого ступеня тяжкості нового кримінального правопорушення визнається законом найсуттєвішим порушенням умов випробування.

Закон не пов`язує вказані правові наслідки з наявністю обвинувального вироку суду, тому відсутні порушення такої засади, як презумпція невинуватості.

Сам факт обвинувачення у вчиненні нового кримінального правопорушення пов`язується з іспитовим строком, встановленим судом, який обчислюється з моменту проголошення вироку суду, а не з моменту, коли вирок за нове кримінальне правопорушення набере законної сили.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що після проголошення вироку 07 червня 2018 року у період іспитового строку, вже 01 липня 2018 року вчинив у групі осіб нове кримінальне правопорушення, обвинувальний акт щодо якого перебуває на розгляді в суді першої інстанції.

05 листопада 2018 року ним було вчинено ще одне кримінальне правопорушення в м. Бровари, провадження закрите з нереабілітуючих підстав, через відмову потерпілого від обвинувачення.

Визначені законодавцем обставини, не суперечать вимогам ст. 62 Конституції України про те, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, на які апелянт посилається у своїй апеляційній скарзі, оскільки лише у разі ухвалення обвинувального вироку за нове кримінальне правопорушення, суд зможе призначити засудженому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України, як про це зазначається в ч. 3 ст. 78 цього Кодексу.

Системний аналіз закону та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України свідчить про те, що вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди повинні розцінювати як порушення умов застосування статті 75 КК при звільнення від відбування покарання.

Колегія суддів наголошує на тому, що до розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , яке на даний час перебуває у провадженні Бобровицького районного суду Чернігівської області, по суті, є неможливим вирішення питання про звільнення останнього від призначеного йому покарання через закінчення іспитового строку.

Безпідставне звільнення від покарання особи, яка в період іспитового строку вчинила нові кримінальні правопорушення, прямо суперечить загальним засадам кримінального провадження таким як законність та рівність перед законом і судом.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.404- 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 11 червня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання начальника Козелецького районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області про звільнення засудженого ОСОБА_6 від покарання, призначеного вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 07 червня 2018 року, без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14