Справа № 755/5341/18
Провадження №1-кп/755/884/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" серпня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001667 від 13.02.2018 року по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Володимирівка, Волноваського району Донецької області, українки, громадянки України, із загальною середньою освітою, не заміжньої, на вихованні малолітніх дітей немає (позбавлена батьківських прав), офіційно не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої: 22.11.2017 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309 КК України, до позбавлення волі строком на 3 роки звільнена від відбуття покарання строком на 2 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи раніше судимою за скоєння злочину у сфері обігу наркотичних засобів, та в період відбуття покарання не пов`язаного з позбавленням волі, на шлях виправлення не стала, та скоїла кримінально каране діяння за наступних обставин.
Так, 12 лютого 2018 року, приблизно о 17:00 год., ОСОБА_4 , придбала у невстановленої в ході досудового розслідування особи психотропну речовину- амфетамін для власного вживання без мети збуту.
Придбана психотропна речовина, обіг якої обмежено - амфетамін, що знаходилась у поліетиленових пакетиках з пазовим замком в кількості 7 штук ОСОБА_4 , помістила до свої жіночої сумки та таким чином почала незаконно зберігати при собі для подальшого особистого вживання, без мети збуту.
Після чого, ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на перевезення та зберігання психотропної речовини, приїхала на вул. П. Запорожця 14-А, що у м. Києві, продовжувала зберігати амфетамін, який знаходився в поліетиленових пакетиках у своїй жіночій сумці.
В подальшому, цього ж дня, приблизно о 18 год. 20 хв. ОСОБА_4 була зупинена працівниками поліції, та в період часу з 19 год. 00 хв. до 19 год. 36 хв., під час проведення огляду місця події за адресою: м. Київ, вул. П. Запорожця, 14-А, ОСОБА_4 у присутності понятих, добровільно зі своєї жіночої сумки, надала для огляду поліетиленовий пакет, в середині якого знаходилось сім поліетиленових пакетиків з пазовим замком, у яких міститься психотропна речовина, обіг якої обмежено - амфетамін, яку остання незаконно придбала та зберігала для власного вживання без мети збуту.
Згідно висновку експерта № 11-2/1428 від 21.03.2018: надані на дослідження порошкоподібні речовини яскраво-рожевого та рожевого кольорів, містять у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін. Маса амфетаміну в порошкоподібних речовинах становить : 0,254 г., 0,208 г., 0,228 г., 0,228 г., 0,242 г., 0,262 г., 0,157 г. амфетаміну. Загальна маса амфетаміну в речовинах дорівнює 1,579 г.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», (зі змінами, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України 1298 від 2 грудня 2009 року), «Список № 2 Психотропні речовини, обіг яких обмежено» в «Таблиці II», є психотропною речовиною.
Згідно наказу МОЗ України №188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, які знаходяться в незаконному обігу», кримінальна відповідальність за придбання та зберігання психотропної речовини - амфетамін, у великих розмірах настає, якщо таке зберігання перевищує вагу, зазначеної в таблиці граничної величини, а саме : від 1,5 грама.
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення за вищевикладених обставин визнала повністю, у вчиненому кається, повідомила, що на той час була наркозалежною.

Показання ОСОБА_4 є послідовними та логічними, не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, а тому суд вважає ці показання достовірними.
Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_4 в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення за вищевикладених обставин, прокурор також не оспорює фактичні обставини провадження, суд за згодою учасників судового провадження визнає недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин справи. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції. Судом роз`яснено учасникам судового провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Суд визнає доведеним наведене формулювання обвинувачення та кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 309 КК України за кваліфікуючими ознаками: незаконному придбанні, зберіганні наркотичних засобів без мети збуту у великих розмірах, вчиненому повторно.
Згідно ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття та сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України є рецидив злочинів.
Відповідно до положень ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, а покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
При призначенні покарання обвинуваченій, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, а також обставин, які обтяжують покарання.
Судом також враховується, що обвинувачена офіційно не працює, раніше судима, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не знаходиться.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи (ч. 3 ст. 5 КК України).
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення 12.02.2018, тобто до набрання чинності 01.07.2020 законом України № 2617-VIII від 22.11.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», яким внесено зміни до статті 309 КК України.
На підставі викладеного, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність вважає, що ОСОБА_4 необхідно для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі, у розмірі передбаченому санкцією ч. 2 ст. 309 КК України з урахуванням ст. 5 КК України.
Приходячи до такого висновку, суд враховує свої дискреційні повноваження (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, які охоплюють повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9.06.2005) та у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005) ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип «законності» і воно не було свавільним».
Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України суд не знаходить.
Зважаючи на те, що обвинувачена вчинила дане кримінальне правопорушення під час відбування покарання з іспитовим строком, суд відповідно до ст.71 КК України вважає за необхідне до покарання за новим вироком частково приєднати невідбуте покарання, за яким ОСОБА_4 звільнено на іспитовий термін.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь держави слід стягнути витрати на залучення експерта у розмірі 1 144 гривень.
Відомості про майно, на яке накладено арешт, процесуальні витрати у суду відсутні, тому дані питання судом не вирішувалися.
Керуючись ст.ст.65-67, 69, 71, КК України, ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначити їй покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 22.11.2017 року за ч. 2 ст. 309 КК України, до позбавлення волі строком на 3 роки звільнена від відбуття покарання строком на 2 роки і визначити остаточне покарання ОСОБА_4 у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Застосувати до обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор», взявши її під варту та початок відбування строку покарання обчислювати з часу взяття під варту - 12 серпня 2021 року.

Речові докази: сім пакетів з психотропною речовиною амфетаміном загальною масою 1,579 г., які постановою від 23.03.2018 року визнані речовим доказом та зберігаються в камері схову речових доказів Дніпровського УП ГУНП у м. Києві знищити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1 144 (одна тисяча сто сорок чотири) гривні за проведення судової експертизи матеріалів, речовин і виробів під час здійснення досудового розслідування.
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя