Справа № 460/3789/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/291/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами представника потерпілих (цивільних позивачів) ОСОБА_6 та заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 08 лютого 2021 року відносно ОСОБА_8

з участю прокурора ОСОБА_9 ,
потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
представника потерпілих ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Яворівського районного суду Львівської області від 08.02.2021 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 3400 гривень без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Частково задоволено цивільні позови ОСОБА_11 та ОСОБА_10 ..

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 5911 (п`ять тисяч дев`ятсот одинадцять) грн. 21 коп. майнової шкоди, 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. - моральної шкоди, всього 55911 (п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот одинадцять) грн. 21 коп. В решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 7000 (сім тисяч) грн. моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 , 01 липня 2017 року близько 10 год. 00 хв., керуючи технічно-справним транспортним засобом марки «Mersedes-Benz» номерний знак НОМЕР_1 (польська реєстрація) та рухаючись на автомобільній розв`язці автодороги «Львів-Краковець» у напрямку с.м.т. Краковець, на ділянці 9км + 600м неподалік від с. Рясне-Руське Яворівського району Львівської області, порушив чинні вимоги Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року зі змінами та доповненнями, а саме: п.п. 1.2, 1.5, 1.10 (в частині термінів «дати дорогу» та «небезпека для руху»), 2.3 (б, д); 10.1, 12.1, 1.1 розділу 34, які виразилися в тому, що керуючи транспортним засобом був неуважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не враховував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого втратив контроль над автомобілем та здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, по якій в цей час рухався автомобіль марки «Fiat Doblo» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, а саме, зустрічного зіткнення з автомобілем марки «Fiat Doblo» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , в результаті чого пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_11 отримала травму верхньої повіки лівого ока, рани в лівій приорбітально-скроневій та в лівій вилично-щічній ділянках, множинні лінійні подряпини та поверхневі рани в лівій лобно-скроневій та надбрівних ділянках, в ділянці носа, синці на задньо-зовнішній поверхні лівого плеча та на передній поверхні гомілок, що відносяться до середнього ступеня тяжкості за ознакою розладу здоров`я на термін понад 3 тижнів (більше як 21 день).
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_8 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Представник потерпілих (цивільних позивачів) ОСОБА_6 , не оспорюючи вину та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить в апеляційній скарзі призначити ОСОБА_8 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на один рік, а також вирок суду в частині вирішення цивільних позовів змінити та стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 40000 гривень та моральну шкоду в розмірі 150000 гривень, а всього 190000 гривень; стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 37000 гривень та моральну шкоду в розмірі 100000 гривень, а всього 137000 гривень.

На підтримання своїх апеляційних вимог представник цивільних позивачів зазначає, що судом першої інстанції повною мірою не враховано необхідність лікування потерпілою ОСОБА_11 заподіяних ДТП травмами, відповідачем не вжито жодних заходів для добровільного відшкодування шкоди, на дзвінки позивачів не відповідає, пережиті потерпілою моральні страждання в грошовому вираженні можуть скласти 150000 гривень, задоволена сума морального відшкодування в 50000 гривень не можна назвати справедливою сатисфакцією. Крім цього, апелянт зазначає, що не погоджується з вирішенням заявленого ОСОБА_10 цивільного позову, зокрема визначено вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля в розмірі 142888,10 грн., з яких 105224,51 гривень відшкодовано МТСБУ, а тому останній вправі вимагати відшкодування не виплаченої матеріальної шкоди зі строни обвинуваченого. Також представник цивільних позивачів, вказує, що ОСОБА_10 є законним представником малолітнього ОСОБА_12 , який теж був учасником ДТП, і з приводу заподіяних йому травм судом першої інстанції не враховано характер та обсяг страждань, яких зазнала малолітня дитина, також не враховано моральні страждання ОСОБА_10 з приводу фізичних травм та фактичного знищення внаслідок ДТП транспортного засобу.

Прокурор в апеляційній скарзі, не оспорюючи вину та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції змінити частині призначеного покарання та вважати ОСОБА_8 , засудженого за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 3400 гривень, звільненим на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України, від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

На підтримання своїх апеляційних вимог прокурор зазначає, що судом першої інстанції не дотримано вимог п.4 ч.1 ст.368 КПК України, зокрема те, що підлягає обвинувачений покаранню за скоєне, при цьому наявність ухвали суду від 29.12.2020 року про відмову у звільненні ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків давності не звільняло суд від цього обов`язку. Також апелянт вказує, що у вироку суд першої інстанції не навів жодних доказів на умисність дій ОСОБА_8 , спрямованих на ухилення від явки до суду, хоча останній 20.12.2018 року був оголошений в розшук, однак 15.01.2019 року був доставлений в судове засідання працівниками поліції. Таким чином, на переконання прокурора за наведених обставин обвинувачений ОСОБА_8 підлягає звільненню від призначеного судом покарання у зв`язку зі спливом строків давності.

На апеляційний розгляд обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_13 не прибули, водночас захисник по електронній пошті надіслав заяву від 24.05.2021 року, у якій просив розглядати справу за їх відсутності, при цьому просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора та відмовити у задоволенні апеляційної скарги представника потерпілих.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції прокурор підтримав подану апеляційну скаргу з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, та заперечив апеляційну скаргу представника потерпілих, натомість потерпілі та їх представник підтримали свою апеляційну скаргу та заперечили проти апеляційної скарги прокурора.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення учасників апеляційного провадження, вивчивши матеріали провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив отримані у передбаченому КПК України порядку докази в даному кримінальному провадженні, оцінивши їх в сукупності, зробив правильний висновок про винуватості у вчиненому обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, винуватість останнього у вчиненні цього злочину, за який він засуджений, повністю та об`єктивно стверджується зібраними та перевіреними в ході судового розгляду доказами. І таке в поданих апеляційних скаргах не оспорюється.
Відповідно п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Відповідно до ч.2 ст.49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Згідно з ч.5 ст.74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Оскаржуваним вироком Яворівського районного суду Львівської області ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, яке вчинено 01.07.2017 року.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, відноситься до кримінальних проступків, за вчинення якого передбачено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 20.12.2018 року ОСОБА_8 був оголошений в розшук та судове провадження в справі було зупинено (а.с.74-75, т.1). В подальшому 15.01.2019 року обвинувачений ОСОБА_8 був доставлений приводом працівниками поліції до суду (а.с.77).

Разом з тим, судом апеляційної інстанції, з огляду на те, що ОСОБА_8 був оголошений в розшук та до нього застосовувалися приводи, однак в матеріалах кримінального провадження відсутні обґрунтовані та достатні докази про те, що ОСОБА_8 ухилився від суду.

Суд апеляційної інстанції виходячи з наведеного погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що наявність ухвали суду від 29.12.2020 року про відмову у звільненні ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків давності не звільняло суд від цього обов`язку, а тому ОСОБА_8 слід було звільнити від призначеного судом покарання у зв`язку зі закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Щодо апеляційних вимог представника потерпілих (цивільних позивачів) ОСОБА_6 суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги ОСОБА_11 в частині відшкодування майнової шкоди, підлягають частковому задоволенню в частині придбання ліків та оплати медичних послуг на суму 5911.21 грн., що підтверджується відповідним фіскальними чеками. Будь-яких інших доказів на підтвердження понесених витрат на лікування, придбання медичних препаратів та оплати медичних послуг не надано.
Більше того, додані до апеляційної скарги документи не стверджують факту понесення більших витрат, зокрема довідка «Центру хірургії ока професора Загурського» містить попередній розрахунок вартості медичних послуг, при цьому зазначена довідка на містить дати її видачі та присвоєний номер (а.с.248).
Також суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції про часткове задоволення цивільного позову ОСОБА_11 в частині стягнення моральної шкоди, при цьому правильно враховано вимоги розумності і справедливості, характер правопорушення, завдані потерпілій страждань, заподіяння їй середньої тяжкості тілесного ушкодження за ознакою тривалості розладу здоров`я на термін понад 21 день, ступеня вини обвинуваченого, його відношення до вчиненого.
Крім цього, суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції про часткове задоволення цивільного позову ОСОБА_10 в частині стягнення моральної шкоди, при цьому правильно враховано вимоги розумності і справедливості, що у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою ОСОБА_10 завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, що пережиті у зв`язку з самим фактом дорожньо-транспортної пригоди, знищенням майна, відновленням після пережитого та психологічному стресі.
Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди, яка виразилася в пошкодженні автомобіля належного ОСОБА_10 , через відсутність зокрема висновку експерта про вартість заподіяної шкоди.
Апелянтом до апеляційної скарги були долучені з цього приводу відповідні докази, зокрема звіт про оцінку транспортного засобу №1865/17 від 06.09.2021 року з відповідними додатками (а.с.232-246). Також апелянтом до апеляційної скарги долучено копії платіжного доручення №10769 від 20.11.2017 року та платіжного доручення №1496 від 16.02.2018 року, згідно з якими ОСОБА_10 були перераховані страхову відшкодування за пошкоджений автомобіль в сумах 100000 гривень та 5224,51 гривень відповідно, загальна сума відшкодування 105224, 51 гривні (а.с.247).
Тобто ОСОБА_10 не повністю відшкодована заподіяна матеріальна шкода за пошкодження автомобіля в наслідок ДТП, спричиненого ОСОБА_8 , а тому непокрита сума збитків страховими виплатами підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_8 , що має наслідком задоволення цивільного позову ОСОБА_10 в частині стягнення матеріальної шкоди , а саме матеріальної шкоди в розмірі 37000 гривень.
Крім того, не підлягають до задоволення апеляційні вимоги представника потерпілих щодо призначення ОСОБА_8 додаткового покарання у вигляді позбавлення прав керування транспортними засобами з причин того, що як вже зазначено вище, на час постановлення вироку, так і на час апеляційного перегляду, у даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 сплили строки давності, передбачені ст.49 КК України.
Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції приходить до обґрунтованого переконання про те, що оскаржуваний вирок за наслідками апеляційного розгляду підлягає зміні в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419, 426 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника потерпілих (цивільних позивачів) ОСОБА_6 задоволити частково, а апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_7 задоволити.

Вирок Яворівського районного суду Львівської області від 08 лютого 2021 року відносно ОСОБА_8 змінити.

Вважати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та засудженим до покарання у виді штрафу а розмірі 3400 гривень.

На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_8 звільнити від покарання у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 37000 гривень.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції шляхом подання касаційної скарги на протязі трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: