Справа № 461/743/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2021 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, українця, раніше не судимого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.186 Кримінального кодексу України,

встановив:

ОСОБА_7 12 липня 2019 року близько 19 години 00 хвилин, перебуваючи в піцерії «Чінзано», на пл. Кропивницького, 4 у м. Львові, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, розпилив газовим балончиком ОСОБА_8 в область обличчя хімічну речовину та наніс останньому множинні удари руками, заподіявши потерпілому, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 616 від 18.07.2019 року, раневі поверхні на правому плечі, які відноситься до легкого тілесного ушкодження. У подальшому, внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 , ОСОБА_8 залишив приміщення залу піцерії «Чінзано» та направився у підсобне приміщення, де проходячи неподалік барної стійки, залишив свій мобільний телефон. У свою чергу, ОСОБА_7 12 липня 2019 року, близько 19 години 02 хвилини, перебуваючи в піцерії «Чінзано», на пл. Кропивницького, 4 у м. Львові, реалізуючи раптово виниклий умисел на заволодіння чужим майном, діючи умисно з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, відкрито викрав із барної стійки піцерії мобільний телефон «Samsung GalaxyA 5» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю 15 000 гривень, з чохлом вартістю 150 гривень та захисною плівкою вартістю 100 гривень, який належав потерпілому ОСОБА_8 , чим спричинив останньому матеріальної шкоди у розмірі 15 250 гривень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованих йому злочинах визнав частково та показав, що близько 15-ої години підійшов до потерпілого з приводу невиплати ним зарплати його співмешканці ОСОБА_9 . В ході розмови він дійсно розпилив потерпілому в обличчя газовим балончиком хімічну речовину, а потерпілий, в свою чергу, вдарив його чайником по голові. Після цього він звернувся до лікарні. До спілкування з потерпілим він вживав алкоголь, близько 1-1,5 л пива. Тілесних ушкоджень він потерпілому не наносив, заперечує нанесення ударів потерпілому руками, а також заперечує факт викрадення телефона. Просить його суворо не карати та врахувати дані про його особу при призначенні покарання.

В ході судового провадження судом створено всі необхідні умови для реалізації сторонами процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що зокрема підтверджується тим, що в сторін кримінального провадження зауважень з цього приводу не виникло.

Безпосередньо дослідивши докази подані під час судового розгляду, як стороною обвинувачення так і стороною захисту, оцінюючи їх в сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши обвинуваченого, потерпілого та свідків, дослідивши нижченаведені докази, перевіривши доводи учасників процесу, суд приходить до переконання, що незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї вини у пред`явленому йому обвинуваченні, вина останнього повністю та об`єктивно стверджується наступними дослідженими по справі доказами.

Протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 12.07.2019 року /а.с.58/, згідно якого ОСОБА_8 звернувся із заявою про викрадення у нього мобільного телефону «Samsung GalaxyA 5» у піцерії «Чінзано» на пл. Кропивницького, 4 у м. Львові.

Висновком судово-медичної експертизи №616 від 19.08.2019 року /а.с.60-61/, відповідно до якого при обстеженні ОСОБА_8 лікарями травмпункту №1 м. Львова 13.07.2019 року було встановлено діагноз: «Хімічний опік правого плеча. Забій нижньо-грудного відділу хребта». Під час проведення судово-медичної експертизи у потерпілого виявлені раневі поверхні на правому плечі. Тілесних ушкоджень в ділянці нижньо-грудного відділу хребта або слідів їх загоєння не виявлено. Таким чином, «забій», при визначенні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, до уваги не може бути прийнятим, оскільки не підтверджений об`єктивними даними, згідно п.4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» наказу №6 від 17 січня 1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України». Раневі поверхні могли виникнути 12 липня 2019 року та відносяться до легкого тілесного ушкодження. Встановити механізм утворення ушкоджень не надається можливим.

Висновком додаткової судово-медичної експертизи №919 від 02.10.2019 року /а.с.63-64/, згідно якого при обстеженні ОСОБА_8 лікарями травмпункту №1 м. Львова 13 липня 2019 року було встановлено діагноз: «Хімічний опік правого плеча. Забій нижньо-грудного відділу хребта». Під час проведення первинної судово-медичної експертизи 20.07.2019 року у потерпілого були виявлені раневі поверхні на правому плечі. Тілесних ушкоджень в ділянці нижньо-грудного відділу хребта або слідів їх загоєння виявлено не було. Таким чином, діагноз: «Забій нижньо-грудного відділу хребта», при визначенні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, до уваги не може бути прийнятим, оскільки не підтверджений об`єктивними даними, згідно п.4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 від 17 січня 1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України». Під час проведення додаткової судово-медичної експертизи у ОСОБА_8 виявлені рубці на правому плечі - сліди загоєних раневих поверхонь. Рани могли виникнути 12 липня 2019 року та відносяться до легкого тілесного ушкодження. Встановити від дії якого предмета чи речовини утворились раневі поверхні по наявним судово-медичним даним, не надається можливим.

Показами потерпілого ОСОБА_8 , який в судовому засідання показав, що він є власником піцерії «Чінзано», на пл. Кропивницького, 4 у м. Львові. ОСОБА_7 неодноразово приходив до піцерії, влаштовував там скандали, відмовлявся платити, виражався нецензурною лайкою, вимагав горілку та гроші. Близько 19-ої години 12.07.2019 року ОСОБА_7 підійшов до нього коли він розмовляв по телефону і бризнув йому в обличчя якоюсь невідомою хімічною речовиною (аерозоль). Його обличчя почало горіти, очі пекти. У піцерії був відвідувач, який намагався затримати і зупинити ОСОБА_4 , однак не зміг цього зробити. ОСОБА_7 наносив йому(потерпілому) удари руками після того як бризнув в обличчя балончиком. Обвинувачений був не один. Потім обвинувачений втік з місця події. Коли він (потерпілий) побіг вимити обличчя, то залишив на барній стійці свій мобільний телефон, повернувшись він побачив, що телефону вже не було. Обвинувачений викрав даний телефон, він бачив як обвинувачений його викрадав. Того ж дня він зняв відео на свій телефон, як обвинувачений вчинив у піцерії сварку та вимагав горілку. Жодних ударів ні обвинуваченому, ні іншому чоловіку, який був з ним він не наносив.

Показаннями свідка ОСОБА_10 , яка вказала, що 12.07.2019 року вона перебувала на робочому місці у піцерії «Чінзано». Бачила як двоє осіб почали сварку з ОСОБА_8 , вимагали горілку. Потерпілий просив їх покинути приміщення і знімав все на мобільний телефон. Коли викликали охорону вони пішли. Близько 19-ої години цього ж дня, ці особи повернулись і бризнули потерпілому в очі якоюсь речовиною. Однією з цих осіб був ОСОБА_7 . Обвинувачений наносив потерпілому удари та бризкав рідиною з балончику в обличчя. Балончик з аерозолем був у ОСОБА_4 . Вона бачила як ОСОБА_7 взяв телефон, який був на барній стійці. Відвідувачі хотіли затримати та зупинити ОСОБА_4 , але їм це не вдалось. За характерними ознаками поведінки ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Показами свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні показав, що є працівником охоронної служби. Приїхав на місце подій та бачив там особу, якій вилили хімічну речовину у обличчя.

Показами свідка ОСОБА_12 , співмешканки обвинуваченого, яка показала, що ОСОБА_7 близько 15-ої години прийшов додому з розбитою головою, після чого вона викликала швидку медичну допомогу для ОСОБА_4 . Цього дня вона повідомляла обвинуваченого, що їй не було виплачено заробітну плату власником закладу «Чінзано», де вона на той момент працювала неофіційно.

Протоколом слідчого експерименту від 06.11.2019 року та відеозаписом до нього /а.с.65-69/, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_8 , з якого вбачається, що потерпілий показав як відбувались події 12.07.2019 року у піцерії «Чінзано» і як саме ОСОБА_7 наносив йому удари після того як бризнув в обличчя балончиком. Показав, що обвинувачений викрав його мобільний телефон.

Протоколом слідчого експерименту від 26.11.2019 року та фототаблицею до нього /а.с.70-77/, проведеного за участю свідка ОСОБА_10 , яка показала де саме знаходився потерпілий у момент нападу, де знаходився мобільний телефон потерпілого та грошові кошти, які були викрадені.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 28.01.2021 року та фототаблицею до нього /а.с. 78-84/, з якого вбачається, що свідок ОСОБА_10 за рисами обличчя, тілобудовою, носом, вушними раковинами впізнала ОСОБА_4 , як особу яка 12.07.2019 року приблизно о 19:00 год., перебуваючи у приміщенні піцерії «Чінзано», на пл. Кропивницького, 4 у м. Львів, шляхом вільного доступу викрала із барної стійки мобільний телефон марки «Samsung» та завдала потерпілому тілесних ушкоджень.

В ході судового розгляду встановлено, що покази обвинуваченого із вищенаведеними зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами в повній мірі не збігаються. Водночас, вищенаведені докази, а саме покази потерпілого та свідків, інші наведені письмові докази по справі, які суд визнає належними і допустимими в процесі доказування, повністю спростовують твердження обвинуваченого щодо заперечення фактів нанесення ударів потерпілому та викрадення його телефону. Суд вважає, що показання потерпілого та свідків, вищенаведені письмові докази по справі знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з пред`явленим обвинуваченням, нічим не спростовані, передбачені як джерела доказування КПК України та зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Крім цього, проаналізувавши та дослідивши у судовому засіданні як протоколи слідчих експериментів з відеоматеріали до них, протокол пред`явлення особи для впізнання з фотоматеріалами, суд визнає такі письмові докази належними та допустимими доказами, які були здобуті у відповідності з вимогами статей 231, 240 КПК України і під час яких були проведені дії, спрямовані на перевірку можливості сприйняття особою певних фактів, вчинення в певному місці й відповідним способом з використанням певних знарядь, конкретних дій, існування визначених подій у минулому, з`ясування механізму утворення слідів тілесних ушкоджень заподіяних потерпілому, обставин викрадення майна потерпілого.

Отже, показання ОСОБА_4 щодо часткового заперечення своєї вини спростовані під час судового розгляду належними та допустимими доказами.

Враховуючи у сукупності всі обставини вчиненого обвинуваченим діяння, вищеописані докази, спосіб, кількість, характер тілесних ушкоджень нанесених потерпілому, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, характер їх стосунків, суд знаходить доведеним факт вчинення злочинів та винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинних дій.

Оцінюючи показання обвинуваченого ОСОБА_4 щодо заперечення вчинення ним інкримінованих злочинів та посилання останнього на відсутність у його діях складу злочинів передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.186 КК України, а також його заперечення щодо нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, викрадення мобільного телефону, суд розцінює їх, як такі, що дані обвинуваченим, з метою пом`якшити відповідальність та уникнути покарання за скоєне, оскільки такі покази спростовуються вищенаведеними дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами. Доказів тиску на обвинуваченого, потерпілого, свідків під час досудового розслідування чи розгляду справи у суді не встановлено, як і не встановлено підстав у потерпілого та свідків оговорювати обвинуваченого. Крім того, в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження покази обвинуваченого стосовно спричинення тілесних ушкоджень йому з боку потерпілого.

Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом (ст. 2 КК України).

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

За оцінкою показів потерпілого та свідків в цілому, суд встановлює, що кожен з них підтвердив обставини викладені у обвинувальному акті, які доводять причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованих йому злочинів. Свідки та потерпілий вказали на конфлікт обвинуваченого із потерпілим, повідомили суд про характер нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, зазначивши, що саме ОСОБА_7 почав сварку. Тобто, тілесні ушкодження, отримані ОСОБА_8 утворились внаслідок умисного нанесення їх обвинуваченим. Окрім цього, встановлено, що обвинувачений своїх дій щодо заволодінням майном потерпілого не приховував, усвідомлював, що його дії помітні і зрозумілі потерпілому.

Суд враховує, що під час судового розгляду потерпілий та свідки надали показання щодо обставин вчинення злочинів під присягою, за участю сторони захисту, тобто з дотриманням принципу змагальності. Під час оцінки того, чи було провадження в цілому справедливим, суд враховує якість наданих суду доказів, які в своїй сукупності не дають приводу сумніватися в їх достовірності й точності.

Зважаючи на вищенаведені доводи, суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_4 доведена поза розумним сумнівом.

Суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_7 своїми умисними діями вчинив умисне легке тілесне ушкодження, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, та відкрите викрадення чужого майна (грабіж), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.186 КК України.

Суд також бере до уваги, що дії ОСОБА_4 щодо заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень та викрадення майна не були об`єднані спільним умислом, а тому вірно кваліфіковані як самостійні одиничні злочини.

До того ж, при кваліфікації дій обвинуваченого за фактом відкритого викрадення майна потерпілого, суд виходить зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, що потерпілий усвідомлював характер вчинюваних винною особою дій, а обвинувачений знав, що це помітно для потерпілого. Згідно ч. 1 ст. 186 КК України, грабежем є відкрите викрадення чужого майна, а саме викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка, у свою чергу, усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

Під час судового розгляду судом детально проаналізовано поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 після вчинення злочинів, рівень суспільної небезпеки обвинуваченого, наслідки суспільно-небезпечних діянь останнього, особу обвинуваченого, його спосіб життя, історію порушень, ймовірність вчинення ним нових злочинів, зважено на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності. Також враховано досудову доповідь персоналу органу пробації, згідно якої, існує середній ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки обвинуваченого для суспільства на даний момент.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_13 , суд бере до уваги характер та тяжкість вчинених ним злочинів, форму вини, спосіб вчинення злочинів, стадії злочинів, конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, відношення обвинуваченого до скоєного, не повернення викрадених речей потерпілому, а також не відшкодування ним спричиненої шкоди. Також суд враховує фактичні обставини справи і тяжкість заподіяних злочинами наслідків, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, офіційно працевлаштований, працює на посаді маляра колісного цеху ПрАТ «ЛЛРЗ», за місцем праці та проживання характеризується позитивно.

Крім того, суд враховує те, що обвинувачений самостійно виховує неповнолітнього сина.

Пом`якшуючих та обтяжуючих покарання ОСОБА_4 обставин судом не встановлено.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

При цьому, суд виходить з того, що каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. Відтак покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Беручи до уваги вказані обставини, майновий стан обвинуваченого, наявність у нього на утриманні неповнолітньої дитини, те, що останній офіційно працевлаштований, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_13 покарання у виді виправних робіт в межах санкцій статей, за якими кваліфіковані дії обвинуваченого.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд керується поняттям судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання, що відповідає положенням статті 65 КК України та п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

На переконання суду, таке покарання для засудженого відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності. Наведене покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Запобіжний захід обвинуваченому по даній справі не обирався.

Речові докази та судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.186 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання:

-за ч.1 ст.125 КК України - у виді виправних робіт на строк шість місяців, з відрахуванням в дохід держави 10 відсотків із суми заробітку обвинуваченого;

-за ч.1 ст.186 КК України - у виді виправних робіт на строк один рік, з відрахуванням в дохід держави 10 відсотків із суми заробітку обвинуваченого.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_13 покарання у виді виправних робіт на строк один рік, з відрахуванням в дохід держави 10 відсотків із суми заробітку обвинуваченого.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1