Провадження № 1-кп/522/390/21
УХВАЛА

01.07.2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт по обвинувальному акту у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000311 від 10.07.2014 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Теплиці, Чехословаччина, громадянина України, українця, з начальною вищою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не засудженого,

-обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 307 ч. 2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 307 ч. 2 КК України.

Відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Адвокат ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 заявив клопотання про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, посилаючись на те, що 10 березня 2015 року органом досудового розслідування ОСОБА_6 був затриманий в якості підозрюваного в рамках кримінального провадження № 00000510, в цей же день Приморським районним судом м. Одеси йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В подальшому після направлення обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 307 КК України, до Приморського районного суду строк обраного стосовно нього запобіжного заходу неодноразово продовжувався.

30 липня 2017 року Приморським районним судом із урахуванням стану здоров`я, наявність постійного місця проживання, дружини та родини, (тобто міцність соціальних зв`язків), а також того, що органом досудового розслідування зібрані та надані суду всі докази, змінено запобіжний захід на інший у вигляді цілодобового домашнього арешту з використанням електронного засобу контролю, який із спливом 2-х місячного строку в подальшому не продовжувався.

28.02.2020 року Приморським районним судом м. Одеси у зазначеному провадженні обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Підставою обрання зазначеного запобіжного заходу стало звернення прокурора з клопотанням, в якому він стверджував про те що обвинувачений переховувався від суду. Проте матеріали справи свідчать про інше, а саме про те що обвинувачений належним чином не був сповіщений про дату і час судових засідань, судові повістки йому не направлялись та не вручались.

Загальний строк тримання обвинуваченого з 10 березня 2015 року по теперішній час складає понад 3 роки та 8 місяців.

Із урахуванням положень Закону України 838-VIII від 26.11.2015 «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Таким чином, у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_6 винним у вчиненні інкримінуємих йому кримінальних правопорушень та засудження його до позбавлення волі, має бути проведено розрахунок строку попереднього ув`язнення в строк позбавлення волі, який станом на 1 червня 2021 року складе понад 6 років.

Отже, фактично обвинувачений ОСОБА_6 утримується на попередньому ув`язненні в межах строку, що перевищує мінімальний граничний строк (шість років) покарання у вигляді позбавлення волі, який передбачений за скоєння кримінального правопорушення, у вчинені якого він обвинувачується.

Таким чином, обвинувачений фактично поніс покарання за вчинення злочину, винуватість у якому на теперішній час не доведена та не встановлена судом.

Як вбачається із Рішення ЄСПЛ за скаргою № 26772/95 від 6 квітня 2000 року по справі «Лабіта проти Італії», п. 152 «...відповідно до практики Суду, на питання про те, чи є розумним строк тримання під вартою, не можна відповісти абстрактно... ...Передусім національні судові органи мають забезпечити, щоб у будь-якому конкретному випадку досудове тримання обвинуваченої особи під вартою не перевищувало розумного строку. З цією метою вони повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення...».

Відповідно до рішення за скаргою № 12369 від «26» червня 1991 року по справі «Латальє проти Франції», п. 51, «...Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку».

Крім того, як вбачається із відповіді на адвокатський запит Державної установи «Центр охорони здоров`я ДКВС України» від 29.06.2021 року № 915/МИ-21 відповідно до довідки ОД№ від 04.06.2021 року № 21/3994 у ОСОБА_6 підтверджено ВІЛ-позитивний статус. Встановлено діагноз: ВІЛ-інфекція, І клінічна стадія.

Відповідно до клінічного протоколу антиретровірусної терапії ВІЛ-інфекцій, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 12.07.2010 № 551, програми антиретровірусного лікування повинні передбачати обов`язкове надання комплексної, всебічної допомоги та підтримки, необхідних для кожного пацієнта, з урахуванням його індивідуальних потреб, способу життя та особливостей поведінки. Супровід ВІЛ-інфікованих пацієнтів має бути комплексним, зосередженим на потребах пацієнтів, здійснюватись систематично, від моменту встановлення діагнозу ВІЛ-інфекції. Лікування ВІЛ-інфікованих пацієнтів включає широкий спектр видів медичної допомоги. Має бути передбачений доступ до наркологічної/психіатричної допомоги, ЗПТ, реабілітаційних програм, спрямованих на відмову від споживання наркотичних речовин, програм зменшення шкоди, а також надання соціально-психологічної допомоги. Організація супроводу ВІЛ-інфікованих пацієнтів здійснюється командою фахівців та спеціалістів, що включає, але не обмежується лікарем - медичною сестрою - соціальним працівником, тощо.

Надання повноцінної медичної допомого ОСОБА_6 в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор» вкрай обмежене, що призведе до погіршення стану його здоров`я.

В судовому засіданні прокурор заперечував щодо задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу та вважав за доцільне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строк дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки, ризики, передбаченні ст. 177 КПК України, не зменшились. ОСОБА_6 переховувався від органів досудового розслідування, у зв`язку із чим, був оголошений у розшук, що свідчить про те, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання захисника та просив змінити відносно нього запобіжний захід з тримання під вартою на нічний домашній арешт, зазначивши, що у нього на утриманні знаходиться дитина, та він має незадовільний стан здоров`я.

Вислухавши захисника, обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора, суд приходить до висновку, що тримання під вартою ОСОБА_6 недоцільне.

На теперішній час не міститься обґрунтування ризиків, які виправдовують застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також не доведено існування ризиків у разі обрання обвинуваченому більш м`яких запобіжних заходів, всі доводи ґрунтуються на припущеннях, до уваги береться лише тяжкість злочину у скоєнні якого лише обвинувачується ОСОБА_6 . Не досліджено обставини, які мають значення для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до п. 9 Інформаційного листа ВССУ «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» від 04.04.2013 р. виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК України. Тому в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.

Відповідно до п. 10 Інформаційного листа ВССУ «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», у кожному випадку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення. У такий спосіб встановленню підлягає обґрунтованість підозри органу досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення підозрюваним, обвинуваченим.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до п. 18 Інформаційного листа ВССУ «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження його застосування має містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання (продовження), так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення злочину, врахування особи винного та інших обставин (ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України).

Згідно ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах, встановлених законом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Підозра, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Одна лише тяжкість кримінального правопорушення не може являтися підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою.

За таких обставин, на підставі наданих матеріалів, оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, приходжу до висновку, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в межах, передбачених ст. 181 КПК України, зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження.

З метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження уявляється доцільним покладення на обвинуваченого ОСОБА_6 наступних, передбачених у ч. 5 ст. 194 КПК України, обов`язків: прибувати за першим викликом до суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; заборонити залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , протягом нічного часу з 21:00 год. по 06:00 год.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 194, 199, 331, 392 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт задовольнити.

Змінити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на два місяці, а саме до 01.05.2021 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки, а саме:

?прибувати за першим викликом до суду;

?повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

?заборонити залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , протягом нічного часу з 21:00 год. по 06:00 год.

Контроль за виконанням запобіжного заходу покласти на прокурора.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1

01.07.2021