Справа № 304/787/21 Провадження № 1-в/304/53/2021
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2021 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника органу пробації ОСОБА_4 ,
засудженої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_5 про звільнення від покарання, призначеного вироком Перечинського районного суду від 16 вересня 2016 року, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернулася до суду з вказаним клопотанням, в якому просить звільнити її від покарання, призначеного вироком Перечинського районного суду від 16 вересня 2016 року, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Клопотання мотивує тим, що вказаним вироком її засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 150 годин. Також 22 вересня 2017 року Перечинським районним судом її визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, і призначено їй покарання на підставі ст. ст. 71,72 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік і 10 (десять) днів. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладений на неї обов`язок, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації. На вказаний вирок прокурором Закарпатської області було подано апеляційну скаргу, яку ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 06 листопада 2017 року задоволено частково, вирок Перечинського районного суду від 22 вересня 2017 року скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

Під час нового розгляду вказаної справи, ухвалою Перечинського районного суду від 04 червня 2020 року кримінальне провадження на підставі ст. 49 КК України було закрите у зв`язку із закінченням строків давності. Однак, ОСОБА_5 вказує на те, що на сьогоднішній день вона вважається засудженою за вироком Перечинськго районного суду від 16 вересня 2016 року. Остання також вказує, що з моменту винесення вказаного вироку минуло вже більше чотирьох років, за цей період нових злочинів вона не вчинила, обвинувального вироку за ч. 2 ст. 389 КК України відносно неї не винесено, тобто перебіг строків давності не переривався.

Оскільки з моменту її засудження (вирок від 16 вересня 2016 року) минуло більше чотирьох років, після винесення вказаного вироку злочини вона не вчиняла, при цьому строки давності виконання обвинувального вироку закінчилися, тому просить клопотання задовольнити.

У судовому засіданні ОСОБА_5 клопотання підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на обставини викладені у ньому.

Представник Перечинського РС філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області ДУ «Центр пробації» Міністерства юстиції України ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення даного клопотання не заперечила.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вирішення заявленого ОСОБА_5 клопотання залишив на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

У судовому засіданні встановлено, що вироком Перечинського районного суду від 16 вересня 2016 року затверджено угоду про примирення між обвинуваченою ОСОБА_5 та представником Перечинської міської ради Закарпатської області ОСОБА_6 , укладену 30 серпня 2016 року, ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, і призначено їй покарання у виді громадських робіт строком на 150 (сто п`ятдесят) годин.

Також встановлено, що вироком Перечинського районного суду від 22 вересня 2017 року ОСОБА_5 визнано винною у пред`явленому їй обвинуваченні за ч. 2 ст. 389 КК України і такій призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік; на підставі ст. ст. 71,72 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 16 вересня 2016 року і остаточно ОСОБА_5 призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік і 10 (десять) днів; на підставі ст. ст. 75,76 КК України останню звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладений на неї обов`язок, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Крім цього встановлено, що вказаний вирок ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 04 вересня 2018 року скасовано, призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

При цьому встановлено, що ухвалою Перечинського районного суду від 04 червня 2020 року кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, закрито на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Суд звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні дані про ухилення засудженої від відбування покарання та про вчинення нею нового злочину до закінчення строку давності.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже унеможливлює виконання покарання.

Відповідно до приписів ст. 152 КВК України закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.

Підстава для звільнення від відбування покарання у відповідності до положень ст. 80 КК України складається з трьох обов`язкових елементів: закінчення (сплив) строків давності виконання обвинувального вироку; неухилення особи від відбування призначеного їй покарання; невчинення нею нового злочину.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки, зокрема, два роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Так, з дня набрання вироком законної сили минуло більше чотирьох років, тобто закінчився строк давності виконання обвинувального вироку щодо ОСОБА_5 . Перебіг давності у зв`язку з ухиленням засудженої ОСОБА_5 від відбування покарання в розумінні ч. 3 ст. 80 КК України не зупинявся.

Виходячи із викладеного, наявні умови, які є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення засудженої від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Суд також враховує, що ч. 3 ст. 80 КК України передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми.

Зокрема, редакція ч. 3 ст. 80 КК України певним чином співвідноситься зі ст. ст. 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч. 3 ст. 80 КК України, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч. 3 ст. 80 КК України, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить частині першій статті 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Разом з тим, з матеріалів справи видно, що ухвалою Перечинського районного суду від 04 червня 2020 року кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, закрито на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

В матеріалах провадження відсутні дані про ухилення ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного вироком, або про вчинення нею нового кримінального правопорушення до закінчення строку давності, а відтак відсутні і підстави для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування ч. 3 ст. 80 КК України.

За вказаних обставин відсутні перешкоди для задоволення клопотання та звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного вироком Перечинського районного суду від 16 вересня 2016 року, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання ОСОБА_5 та звільнення останньої від покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
Керуючись ст. 80 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_5 про звільнення від покарання, призначеного вироком Перечинського районного суду від 16 вересня 2016 року, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 16 вересня 2016 року, на підставі ч. 1 ст. 80 КК України у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу може бути подано апеляцію до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

На підставі ч. 2 ст. 376 КПК України повний текст ухвали складено 13 серпня 2021 року о 15 годині 00 хвилин.

Головуюча: ОСОБА_1