Постанова

Іменем України
25 лютого 2021 року

м. Київ
справа № 713/200/19

провадження № 51-4749км20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 9 вересня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000242, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Стрілецький Кут Кіцманського району Чернівецької області, жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 310 Кримінального кодексу України (далі КК).

Короткий зміст вироку, оскарженого судового рішення та встановлені обставини
За вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 2 липня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за ч. 1 ст. 310 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватою в тому, що вона за обставин, установлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, з весни 2018 року (точної дати органом досудового розслідування не встановлено) на земельній ділянці ОСОБА_8 на АДРЕСА_2 , незаконно вирощувала 274 рослини снотворного маку. Під час проведення оперативно-профілактичної операції «Мак-2018» 11 липня 2018 року працівники поліції на цій земельній ділянці виявили та вилучили вищевказані рослини, які відповідно до висновку експерта від 20 липня 2018 року № 517Х належать до рослин виду «мак снотворний».
Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 9 вересня 2020 року вирок місцевого суду залишив без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Обґрунтовуючи свої вимоги, скаржник вказує на те, що суд апеляційної інстанції всупереч приписам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК)належним чином не перевірив доводів захисника, наведених у скарзі, про порушення права на захист, недопустимість ряду доказів (протоколу огляду місця події від 11 липня 2018 року і похідних від нього доказів), на яких суд першої інстанції обґрунтував свої висновки. Зокрема, захисник у апеляційній скарзі зазначив, що: огляд місця події проведено без передбачених законом правових підстав у значенні ст. 214 КПК, при цьому ОСОБА_8 надала свою згоду на здійснення цієї слідчої дії під психологічним тиском; протокол огляду місця події складено з порушенням КПК; поняті ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які були присутні під час огляду місця події, є заінтересованими особами. Також стверджує про недопустимість протоколу слідчого експерименту від 27 липня 2018 року через проведення його за участю вищезгаданих понятих, без згоди ОСОБА_8 та без ухвали слідчого судді. Стверджує, що апеляційний розгляд цього провадження проведено за відсутності обвинуваченої ОСОБА_7 , що є порушенням прав останньої.
Також захисник у касаційній скарзі просив здійснювати касаційний розгляд без його участі.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив оскаржуване судове рішення залишити без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції (далі Суд) перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Положеннями ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. На будь-яких інших підставах, зокрема через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, суд касаційної інстанції не вправі скасувати чи змінити оскаржувані рішення, а при здійсненні перегляду виходить із фактичних обставин, установлених судами нижчих інстанцій.
Як вбачається зі змісту касаційної скарги, захисник, заперечуючи законність ухвали апеляційного суду, серед іншого, посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження (зокрема, ненадання правої оцінки судами довідки від 15 березня 2019 року за № 1348/123/48/03-19), а також ставить під сумнів достовірність окремих доказів, що з огляду на положення статей 433, 438 КПК до повноважень Суду законом не віднесено.

Щодо доводів, наведених у касаційній скарзі сторони захисту, про істотні порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону, а саме положень ст. 419 КПК, то Суд вважає їх безпідставними, беручи до уваги таке.
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Ухвала апеляційного суду це рішення суду вищого рівня стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості рішення суду першої інстанції, що перевіряється в апеляційному порядку. Отже, ухвала апеляційного суду має відповідати вимогам статей 370, 419 КПК.

Виходячи із законодавчих приписів у рішенні апеляційного суду має бути зазначено мотиви, з яких суд виходив при постановлення рішення, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі належить зазначити підстави, на яких подану скаргу визнано необґрунтованою.
У результаті перевірки кримінального провадження у порядку касаційної процедури встановлено, що наведених вимог закону апеляційний суд під час постановлення рішення за наслідками розгляду апеляційної скарги сторони захисту дотримався.
Так, відповідно до вироку Вижницького районного суду Чернівецької області від 2 липня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за ч. 1 ст. 310 КК.
Не погодившись із зазначеним вироком, захисник ОСОБА_6 подав на нього апеляційну скаргу, у якій просив скасувати оспорюване рішення щодо ОСОБА_7 і закрити кримінальне провадження у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості його підзахисної у суді й вичерпанням можливості її отримати. На обґрунтування заявлених вимог скаржник зазначав про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а також про те, що висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_7 ґрунтується на недопустимих доказах, які не отримали належної правової оцінки. Зокрема, вказував, що у цьому провадженні огляд місця події у домоволодінні ОСОБА_8 проведено працівниками поліції без передбачених процесуальних законом правових підстав, а власниця надала свою згоду на огляд її господарства під психологічним тиском; при цьому поняті ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які були присутні під час огляду місця події, є заінтересованими особами. З огляду на наведене, захисник стверджував, що використання у цьому провадженні в ході ухвалення вироку протоколу огляду місця події від 11 липня 2018 року та похідних від нього доказів (протоколу огляду предметів від 24 липня 2018 року, висновку експерта від 20 липня 2018 року № 517-Х, протоколів слідчого експерименту від 27 липня та 15 грудня 2018 року, письмової розписки від 11 липня 2018 року ОСОБА_8 ) є неправомірним.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, апеляційний суд з дотриманням вимог статей 404, 405 КПК, ретельно перевірив зазначені доводи (які за змістом аналогічні доводам у касаційній скарзі захисника), надав на них умотивовані відповіді, навівши у своїй ухвалі докладні мотиви на їх спростування, та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.

При цьому, перевіряючи доводи, викладені в апеляційній скарзі сторони захисту, апеляційний суд врахував установлені судом першої інстанції фактичні обставини кримінального провадження й досліджені ним під час судового розгляду докази з точки зору їх достовірності, належності та допустимості, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, на підставі чого дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та про правильність кваліфікації дій останньої за ч. 1 ст. 310 КК.
Зокрема, апеляційний суд у своєму рішенні навів і проаналізував покладені в основу обвинувального вироку конкретні докази, а саме: показання засудженої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ; фактичні дані, які містяться у заяві ОСОБА_8 від 11 липня 2018 року, протоколі огляду місця події від 11 липня 2017 року та відеозаписі до нього, протоколах проведення слідчого експерименту від 27 липня і 15 грудня 2018 року з відеозаписами до них, пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15 грудня 2018 року, висновку експерта від 20 липня 2018 року № 517-Х; речові докази.
Крім того, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо критичної оцінки показань свідків ОСОБА_11 (чоловіка ОСОБА_7 ), ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (які перебувають у дружніх стосунках із засудженою).
Поряд з цим не залишилися без належної оцінки апеляційного суду доводи сторони захисту про недопустимість як доказу протоколу огляду місця події від 11 липня 2018 року. Перевіривши ці доводи та безпосередньо дослідивши в ході апеляційного розгляду протокол огляду місця події 11 липня 2018 року (під час якого було оглянуто земельну ділянку, що прилягає до господарства ОСОБА_8 ), апеляційний суд правильно вказав, що ОСОБА_8 відповідно до ч. 1 ст. 233 КПК надала добровільну згоду працівникам поліції на проведення огляду її домоволодіння ( АДРЕСА_2 ), про що зазначила у відповідній заяві, а також засвідчила своїм підписом у протоколі огляду без будь-яких застережень чи зауважень. За таких обставин, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що, оскільки у поданій скарзі захисник не навів та не надав суду жодних доказів тиску й інших незаконних дій з боку працівників поліції на ОСОБА_8 , немає підстав ставити під сумнів добровільність наданої згодиостанньої на проведення огляду та, як наслідок, законність проведення зазначеної слідчої дії.
Що стосується твердження захисника про відсутність підстави для проведення огляду місця події у значенні ст. 214 КПК, то вони є необґрунтованими, зважаючи на таке.
За змістом ст. 214 КПК у невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі. Без наявності такої інформації проведення огляду місця події не допускається.
За результатами перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що підставою для огляду місця події став рапорт ДОП Вижницького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_15 від 11 липня 2018 року про виявлення факту незаконного посіву рослин снотворного маку на присадибній ділянці господарства ОСОБА_8 на АДРЕСА_2 . З метою перевірки вказаної інформації працівниками поліції було проведено огляд земельної ділянки, належної ОСОБА_8 , у ході якого вилучено зелені рослини, зовні схожі на рослини маку снотворного, про що складено протокол огляду місця події від 11 липня 2018 року (а. к. п. 86,87).А відомості про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 310 КК, було внесено слідчим до Єдиного реєстру досудових розслідувань наступного дня, 12 липня 2018 року (а. к. п. 83, 84).
Ураховуючи невідкладність зазначеної слідчої дії і те, що підставою для її проведення була інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі, проведення огляду місця події не потребувало попереднього дозволу суду, як про це наголошує у скарзі захисник.
Оскільки огляд місця події від 11 липня 2018 року здійснено відповідно до вимог КПК, отримані в результаті проведення зазначеної слідчої дії докази є належними та допустимими, підстав для застосування до цього доказу доктрини «плодів отруйного дерева» Суд не вбачає.
Усупереч доводам захисника, згаданий протокол огляду місця події складено з дотриманням вимог, установлених статтями 104, 105, 107, 223, 233, 237 КПК.
Посилання сторони захисту в касаційній скарзі на те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відповідно до норм КПК не мали права бути понятими у проведенні слідчий дій у цьому кримінальному провадженні, також були предметом розгляду суду апеляційної інстанції. Спростовуючи ці доводи, згаданий суд обґрунтовано вказав, що захисник у ході апеляційного розгляду не надав жодних доказів щодо заінтересованості цих понятих у результатах кримінального провадження, при цьому суд не встановив, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які є членами громадського формування з охорони громадського порядку в смт Берегомет, підпадають під обмеження, встановлені у ч. 7 ст. 233 КПК. Також суд апеляційної інстанції, посилаючись на норми вказаної статті процесуального закону, констатував, що слідчі дії за участю вищезазначених понятих фіксувалися за допомогою безперервного відеозапису, а тому дійшов висновку про відсутність підстав уважати недопустимими доказами протокол огляду місця та результати слідчих дій, проведених за участю понятих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 .
Як вбачається зі змісту ухвали, апеляційний суд також дав належну оцінку аргументам захисника щодо недопустимості висновку експертизи від 20 липня 2018 року № 517-Х через порушення порядку відібрання зразків для експертизи. Визнаючи вказані доводи безпідставними, цей суд, керуючись ч. 1 ст. 245 КПК, правильно послався на те, що експертиза наркотичних речовин, психотропних речовин та прекурсорів від 20 липня 2018 року № 517-Х проведена на підставі ухвали слідчого судді Вижницького районного суду Чернівецької області від 12 липня 2018 року, зразки для її проведення були зібрані слідчим, який проводив огляд місця події.
Крім того, суд розглянув й інші доводи захисника в апеляційній скарзі, які за суттю аналогічні викладеним у касаційній скарзі, і правильно з наведенням відповідних мотивів, що ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, визнав їх неспроможними.
З огляду на наведене апеляційний суд зазначив, що місцевий суд ретельно дослідив докази, дав їм належну правову оцінку, при цьому жодних порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених у вироку доказів згаданий суд не встановив. Оскільки не було допущено порушень під час формування доказів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про законність постановленого обвинувального вироку та відсутність правових підстав для закриття кримінального провадження. З таким висновком погоджується і Суд.
Посилання захисника у касаційній скарзі на те, що розгляд справи в суді апеляційної інстанції відбувся без участі ОСОБА_7 , яка вини своєї не визнавала, Суд вважає безпідставними, беручи до уваги нижченаведене.
Згідно з ч. 4 ст. 401 КПК обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання лише у випадку, коли в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища, а також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.
Як вбачається з наявної в матеріалах провадження заяви ОСОБА_7 від 3 вересня 2020 року, остання просила проводити апеляційний розгляд справи без її участі (а. к. п. 197).
Крім того, відповідно до журналу судового засідання від 9 вересня 2020 року та технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді апеляційної інстанції, суд з урахуванням думки учасників судового процесу, які не заперечували проти розгляду справи за відсутності ОСОБА_7 , ухвалив задовольнити подане клопотання та продовжити розгляд без участі обвинуваченої у судовому засіданні.
За таких обставин, оскільки питання про погіршення становища обвинуваченої в апеляційній скарзі не ставилося, крім того, сама ОСОБА_7 заявила клопотання про розгляд справи без її участі, Суд вважає, що у цьому випадку порушення права на захист, як про це стверджує захисник, немає.
Ухвала апеляційного суду є належно умотивованою та обґрунтованою і за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, у ній наведено мотиви, з яких виходив цей суд, та положення закону, якими він керувався, постановляючи рішення.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би були підставами для скасування оскарженої ухвали і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, про що йдеться в касаційній скарзі,під час розгляду кримінального провадження в суді касаційної інстанції не встановлено.
За вказаних обставин касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 9 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3