Справа № 308/2103/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області обвинувальний акт, що надійшов з Ужгородської місцевої прокуратури Закарпатської області, у кримінальному провадженні № 0001270, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 25 грудня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 186, ч.1 ст.209 Кримінального кодексу України,-

УСТАНОВИВ:

18.02.2021 до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт, затверджений 16.02.2021 у кримінальному провадженні, внесеного 25.12.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001270, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 209 КК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2021 року справа передана на розгляд судді ОСОБА_1 .

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 лютого 2021 року вказане кримінальне провадженні було прийняте до провадження та призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні 22.02.2021 прокурором заявлено клопотання відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою, оскільки обраний раніше запобіжний захід закінчується. При цьому, на думку прокурора, наразі продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду, на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

На вказані ризики, на думку прокурора, вказує ті обставини, що ОСОБА_6 знаючи про тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за вчинений ним злочину може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Обвинувачений ОСОБА_6 може вчинити спроби незаконного впливу на свідків та потерпілого у вказаному кримінальному провадженні з метою зміни наданих раніше показань, що негативним чином позначиться на неупередженості дослідження обставин кримінального правопорушення. Обвинувачений ОСОБА_6 не має постійного офіційного джерела доходу та, відповідно, засобів для існування, існує високий ризик, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може розпочати нові злочини проти власності з метою задоволення особистих потреб за рахунок незаконного заволодіння чужим майном.

22.02.2021 року захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 подав клопотання про застосування щодо ОСОБА_10 запобіжного заходу, не пов`язаного з обмеженням волі. Як на підставу для застосування більш м`якого запобіжного заходу посилається на те, що ОСОБА_10 раніше не судимий, від органу досудового розслідування не переховувався, активно сприяв розкриттю злочину, не здійснює впливу на жодну із сторін справи, розкаявся у вчиненому, з потерпілим примирився, має місце постійного проживання. Також вказує на те, що клопотання прокурора не відповідає вимогам ч.3 ст.184 КПК України. Просить відмовити у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або обрати інший запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, або передати ОСОБА_10 на поруки депутату Ужгородської міської ради від виборчого округу по вул.Тельмана ОСОБА_11 .

При розгляді клопотання в судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили обрати відносно ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід.

Дослідивши клопотання сторони обвинувачення, заслухавши прокурора, обвинуваченого та захисника, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_6 інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Даний злочин відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких.

Як вбачається з пояснень сторони обвинувачення, на стадії досудового розслідування щодо ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. При цьому, підставою обрання запобіжного заходу в виді тримання під вартою було обґрунтованість підозри, вагомість доказів, а також наявність ризиків, передбачених п. 1,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, як і відомості щодо особистості ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.

Судом вже було наведено, що з пояснень сторони обвинувачення вбачається, що підставою застосування запобіжного заходу в виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 було обґрунтованість підозри, вагомість доказів, а також наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, як і відомості щодо особистості обвинуваченого. Аналогічні посилання, як підставу застосування запобіжного заходу, наведено прокурором і у клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Однак, на думку суду, останній, діючи як суд встановлений законом для розгляду справи по суті, не має право на стадії підготовчого розгляду вирішувати такі питання - як обґрунтованість підозри чи вагомість доказів. Дані категорії можуть були лише предметом оцінки слідчого судді на стадії досудового розслідування. Ці висновки суду ґрунтуються на тому, що суддя не може приймати участь в розгляді справи як такий, що вже надав відповідні висновки, щодо доказів в порядку ст. 94 КПК України, та обґрунтованості підозри, що межує з доведенням винуватості. Тим більше, ці висновки також ґрунтуються і на загальних засадах кримінального провадження, визначених положеннями статей 17, 22, 23, 26 КПК України.

Тож суд, оцінуючи клопотання прокурора, бере лише до уваги той факт, що в передбаченому законом порядку, судом встановленим законом, було надано відповідні висновки - наявність обґрунтованої підозри та вагомість доказів саме для обрання запобіжного заходу, оскільки такі категорії, на відміну від ризиків, є незмінними протягом всього строку розгляду кримінального провадження.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1.переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2.знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3.незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4.перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5.вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 та п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Суддя вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України: переховуватися від органів досудового розслідування, суду; незаконно впливати на свідків, потерпілого у кримінальному провадженні.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , за ступенем тяжкості відноситься до тяжких (ч. 2 ст. 186 КК України) злочинів, зважаючи на вид та розмір покарання, яке загрожує ОСОБА_6 , у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, останній може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Суддя, беручи до уваги обставини вчиненого правопорушення, враховуючи що докази по кримінальному провадженню в повному обсязі не зібрано, вважає, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , з метою дачі, зміни ними показань на його користь, а це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких. При обранні судом такого запобіжного заходу як домашній арешт обвинувачений отримає можливість впливати на вказаних свідків та потерпілих за допомогою мобільного зв`язку та мережі «Інтернет», чого він буде позбавлений, перебуваючи в умовах слідчого ізолятора.

Крім того, при встановленні наявності ризику впливу на потерпілого та свідків слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілих та свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Вказане в сукупності свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підстави вважати, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне провадження, у суду відсутні. Суд вважає такий ризик немотивованим та необґрунтованим, зведеним до формалізму.

Судом вивчалась можливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Так, ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, проживає з батьками в м. Ужгороді.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосудді може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контрактами.

Щодо посилання сторони захисту про примирення обвинуваченого ОСОБА_6 з потерпілим, то такий довід не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні. В матеріалах справи знаходиться розписка потерпілого ОСОБА_12 про відсутність матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 , однак в судове підготовче засідання 22.02.2021 року потерпілий не з`явився, показів не надав, а, як було зазначено раніше, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілого.

Також суд враховує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені корисливо - насильницького злочину, який є особливо суспільно небезпечним, вчиненого в стані наркотичного сп`яніння за попередньою змовою з групою осіб.

Крім цього, слідчий суддя при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, враховує, що ОСОБА_6 є особою молодого віку, з задовільним станом здоров`я /протилежного не доведено/, неодружений, дітей не має, тимчасово не працює, що свідчить про нестійкі соціальні зв`язки останнього за місцем проживання.

Даних щодо неможливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я слідчому судді не надано.

На підставі викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків можливості обвинуваченого переховуватися від суду, а також незаконного впливу на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах провадження відсутні.

Разом з тим, суд також враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Отже, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі обвинуваченого ОСОБА_6 та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження та суспільному інтересу. Судом враховано, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Як відображено у рішеннях ЄСПЛ, аргументи на користь і проти звільнення не можуть бути «загальними та абстрактними» (Boicenco v. Moldova (Бойченко проти Молдови) § 142; Khudoyorov v. Russia (Худойоров проти Росії), § 173), але повинні стосуватись специфічних фактів і особистих обставин заявника, які виправдовують його тримання під вартою Aleksanyan v. Russia (Алексанян проти Россії), § 179).

Таким чином, за наведених вище обставин, суд вважає за доцільне обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів.

Відповідно до вимог ч. 3 ст.183КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених названим Кодексом. Застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків; розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, що здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого суд з урахуванням положень ст. ст. 177, 178 КПК України, повинен раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу обвинуваченого, тяжкістю злочину у вчиненні якого він підозрюється. При цьому, необхідно мати на увазі, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникло бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення суду від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При постановленні ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою, суд відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, визначаючи розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, виходить з вимог п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, і вважає, що розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, становить 46 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обвинувачений ОСОБА_6 або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі. У разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_6 покладаються наступні обов`язки: прибувати до суду на їх першу вимогу; не відлучаться із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілим; здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну. Строк вказаних обов`язків, у разі внесення застави, відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК України, визначено до двох місяців.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 186, 193, 196, 197, 309 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовільнити.

Обрати щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 визначено до 22.04.2021 року.

Встановити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 обов`язків, передбачених цим Кодексом, в розмірі 46 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 104 420 (сто чотири тисячі чотириста двадцять) гривень 00 копійок.

Роз`яснити, що обвинувачений ОСОБА_6 або заставодавець мають право в будь - який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі.

У разі внесення застави на ОСОБА_6 покласти наступні обов`язки:

- прибувати до суду на першу вимогу;

- не відлучаться із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , потерпілим ОСОБА_12 ;

- здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_6 , що у разі невиконання вищезазначених обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.

Роз`яснити ОСОБА_6 , що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Строк дії покладених на підозрюваного обов`язків визначено до 22.04.2021 року.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1