Справа №705/3098/21
1-в/705/272/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2021 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання начальника Державної установи «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)», погоджене з головою спостережної комісії при Уманській районній державній адміністрації, про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, такого, що має статус учасника бойових дій, зареєстрований та проживав до арешту в АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий,

ВСТАНОВИВ:
Начальник Державної установи «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» (далі ДУ «СВК № 92») за погодженням з головою спостережної комісії при Уманській районній державній адміністрації звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , в якому зазначено, що ОСОБА_5 вироком Броварського міськрайонного суду Київської області засуджений 24.12.2019 за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано до покарання за цим вироком невідбуте покарання за вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 01.03.2016 та призначене остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі. Початок строку відбування покарання 10.02.2018. Кінець строку відбування покарання 10.03.2023.

ОСОБА_5 відбув 2/3 строку покарання. Під час перебування в ДУ «Київський слідчий ізолятор» м. Київ характеризувався посередньо, до суспільно-корисної праці не залучався, заохочень не мав. Режим утримання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Відбував покарання в БВК № 85, за період відбування покарання характеризувався посередньо. До суспільно-корисної праці не залучався, заохочень не мав. Режим утримання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Із 11.12.2020 відбуває покарання в ДУ «СВК (№ 92)». За період відбування покарання характеризується позитивно. Режим відбування покарання не порушує, стягнень не має. Працевлаштований на виробництві установи каменотесом на виїзному об`єкті «Граніт», до праці ставиться сумлінно та старанно. Один раз заохочувався правами начальника установи. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом, спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має завжди охайний зовнішній вигляд, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням, виконує законні вимоги персоналу установи. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок, до виконання робіт по благоустрою установи відноситься з розумною ініціативою, не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу за напрямком «Творчість» та самодіяльних організацій. Бере активну участь у суспільно-корисному житті відділення. За характером спокійний, врівноважений.

Має заборгованість за вироком суду на користь держави витрати за проведення судових експертиз у розмірі 12322, 83 грн, але з державної виконавчої служби документи про примусове стягнення коштів не надходили.

Представник адміністрації установи ОСОБА_4 у судовому засіданні просив клопотання задовольнити. Зазначив, що у липні 2021 року ОСОБА_5 одержав іще одне заохочення, однак це було вже після засідання комісії установи, тому матеріали клопотання не містять вказаної інформації.

Засуджений ОСОБА_5 у судовому засіданні просив задовольнити клопотання, зазначив, що своєю працею та поведінкою довів своє виправлення. Вказав, що в Бучанській виправній колонії працював, чому цієї інформації немає в документах, пояснити не може.

Прокурор у судовому засіданні просила відмовити в задоволенні клопотання. Зазначила, що ОСОБА_5 має судимості за скоєння шахрайства, заподіяння тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості та військовий злочин. Останній умисний тяжкий злочин вчинив у період іспитового строку після звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України. Раніше звільнявся умовно-достроково, а також до нього застосовувався раніше Закон України «Про амністію в 2014 році». За час відбування покарання з 10.02.2018 в ДУ «Бучанська виправна колонія (№ 85)» характеризувався посередньо. До праці не залучався. А з 03.11.2020 відбуває покарання в ДУ «СВК-92», характеризується позитивно, працевлаштований каменотесом на виїзному об`єкті «Граніт», до праці ставиться сумлінно. Має лише 1 заохочення (02.04.2021), до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заходів до відшкодування процесуальних витрат у сумі 12322,83 грн не вживав.

Враховуючи те, що судом вже застосовувалась до ОСОБА_5 заохочувальна норма, передбачена як ст. ст. 75, 81 КК України, так і Законом України «Про амністію в 2014 році», а також те, що єдине заохочення засудженим отримане в період, що передував настанню пільги (за 2 місяці), а більшу частину покарання (більше 3 років) засуджений вів себе посередньо та не працював, вважає, що поведінка ОСОБА_5 , який має 2 судимості за шахрайство ще не є стабільно позитивною та існує обґрунтований сумнів, що ОСОБА_5 виправився та не буде скоювати нових злочинів після звільнення з установи виконання покарання.

Засуджений ОСОБА_5 неодноразово судимий та відбував покарання в місцях позбавлення волі. Йому відомі вимоги та практика ініціювання адміністрацією установи виконання покарання, а також застосування судами умовно-дострокового звільнення від покарання, що дає йому змогу до них пристосуватись на короткий термін та отримати пільгу без виправлення. В зв`язку з цим застосування до засудженого пільги, передбаченої ст. 81 КК України, повинно бути справедливим, тобто відповідати особі засудженого та його поведінці під час відбування покарання. Вказане можливо лише через з`ясування сутності засудженого, а не лише зовнішніх ознак його поведінки, «маски» засудженого, яку він демонструє.

Представник спостережної комісії, повідомлений про день, час та місце судового розгляду клопотання, у судове засідання не з`явився.

Суд, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, враховуючи думку учасників справи, дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що саме по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно-корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та ставленню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

За змістом ст. 50 КК України покарання має на меті виправлення засуджених та запобіганню нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Відповідно до вимог п. 17 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким»: оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, то суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Крім того, відповідно до п. 2 вказаної Постанови умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

ОСОБА_5 засуджений за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано до покарання за цим вироком невідбуте покарання за вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 01.03.2016 та призначене остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

На думку суду, засуджений не довів зразковою поведінкою та сумлінним ставленням до праці протягом строку відбування покарання, що він підлягає умовно-достроковому звільненню. Доказів про те, що засуджений був залучений до праці в Бучанський виправній колонії (№ 85), а також про те, що засуджений отримав іще одне заохочення, суду не надано, як і не здобуто таких у судовому засіданні. Відтак, хоч ОСОБА_5 стягнень і не має, проте за весь час відбуття покарання має лише 1 заохочення, заходів до відшкодування процесуальних витрат у сумі 12322,83 грн не вживав, що свідчить про те, що він не став на шлях виправлення і перевиховання, а його поведінка з дотримання вимог режиму відбування покарання, не є такою, що може на даний час бути підставою для умовно-дострокового звільнення.

З урахуванням зазначеного, посилання в судовому засіданні засудженого на те, що він щиро розкаявся та після звільнення має намір повністю змінити своє життя, в цілому, з урахуванням положень ст. 81 КК України, не дають можливості дійти безумовного висновку, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою довів своє виправлення, зокрема, що цілі покарання були досягнуті та виправлення засудженого настало раніше строку, визначеного вироком суду, в зв`язку з чим відсутні обґрунтовані підстави для задоволення клопотання ДУ «СВК № 92» щодо умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 .

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання Державної установи «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» про умовно - дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Уманський міськрайонний суд Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня оголошення ухвали, а засудженим протягом 7 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1