Справа № 362/228/21
Провадження № 1-кп/362/404/21
ВИРОК
Іменем України

27.05.2021 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої - ОСОБА_4 ,

представника потерпілої - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0001262 від 25.06. 2020 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві, громадянин України, українець, який має середню освіту, неодружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , житель АДРЕСА_2 , раніше засуджений 15.04.2016 Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді тримання під вартою строком на три роки, 11.04.2018 звільнений з місць позбавлення волі у зв`язку з відбуттям строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

встановив:
18.06.2020 близько 08:00 год, більш точного часу у ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «ЗАЗ», модель «110216», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по дорозі для автомобілів у м. Василькові Київської області по вул. Зарічна у напрямку руху до вул. Соборна, де в порушення вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР), відповідно до якого «перед початком руху, перестроювання та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створити перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», також порушив вимоги пункту правил 12.1 відповідно до якого «під час вибору в встановлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», проявив неуважність, належним чином не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на зміни дорожньої обстановки, у результаті чого виїхав на узбіччя дороги справа, де в цей час у попутному напрямку перебувала пішохід ОСОБА_8 (далі ОСОБА_8 , потерпіла), ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призвело до наїзду на зазначеного пішохода.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у ОСОБА_8 мали місце тілесні ушкодження: синець на обличчі, струс головного мозку, садна тулубу та кінцівок, переломи восьмого і дев`ятого ребер справа. Ці тілесні ушкодження, які з згідно з висновком експерта № 176 від 03.08.2020 виникли можливо в строк та за обставин вказаної дорожньо-транспортної пригоди від дії тупих предметів, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, оскільки перелом ребер викликав тривалий розлад здоров`я.

Грубе порушення водієм ОСОБА_6 вимог пунктів 10.1, 12.1 ПДР перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у виді спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілій.

Таким чином, своїми протиправними діями ОСОБА_6 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_6 вину визнав, щиро розкаявся, з кваліфікацією кримінального правопорушення погодився, обставини формулювання обвинувачення не заперечував. Дав суду показання, що дійсно 18.06.2020 на орендованому автомобілі марки «ЗАЗ» модель «110216» прямував до місця, де працює. Рухався на автомобілі зі швидкістю близько 30-40 км. Зненацька під час руху його автомобіль підрізав інший автомобіль. Він намагався уникнути зіткнення з тим транспортним засобом, різко повернув руль свого автомобіля вправо і виїхав на узбіччя, де у той час перебувала потерпіла. Вважав, що зможе «проскочити» між тим транспортним засобом і потерпілою, однак не зумів. Після ДТП хотів доставити потерпілу до медичної установи, намагався надати першу медичну допомогу, особисто викликав поліцію та швидку допомогу. Після госпіталізації потерпілої до медичної установи хотів вибачитися і відшкодувати кошти на лікування, однак родичі потерпілої не хотіли спілкуватися з ним. Одноразово передав грошові кошти на лікування в розмірі 1500 грн. Цивільний позов у частині матеріальної шкоди визнав у повному обсязі, щодо заявленого розміру моральної шкоди вважає її розмір завищеним. Просив суд суворо його не карати, захисник ОСОБА_6 також просив суд суворо не карати його підзахисного, не призначати додаткове покарання, щодо цивільного позову, то підтримав позицію підзахисного.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 дала суду показання, що вранці того дня прямувала на роботу. Її будинок знаходиться неподалік автодороги, рухалася по обочині автодороги, оскільки тротуару там немає. Коли пройшла будинок сусідів, який межує з її житлом, то почула шум від двигуна автомобіля, який рухався дуже швидко, на її думку, більше 100 км/год. Відчула удар у лівий бік свого тіла, потім десь 15 метрів проїхала на капоті цього автомобіля, після чого транспортний засіб припинив рух. Вона впала і втратила свідомість. Пам`ятає, що вибігли сусіди до місця ДТП, хтось із них надав їй першу медичну допомогу і викликав карету швидкої медичної допомоги. Так, ОСОБА_6 хотів відвезти її, потерпілу, до медичної установи, однак йому завадили сусіди. Коли перебувала у лікарні, а це тривало близько двох місяців, то приходили знайомі чи родичі обвинуваченого і пропонували врегулювати цю ситуацію мирним шляхом. Натомість ОСОБА_6 за ввесь час лікування відшкодував їй лише 1500 грн, досі не вибачився. Наголосила, що самостійно виховує сина, досі приймає ліки, бо до цього часу відчуває наслідки цієї ДТП, яка, на її думку, сталася з вини ОСОБА_6 Категорично заперечила, що у той момент на автодорозі був інший транспортний засіб, як ствердив обвинувачений. Вважає, що він не справився з керуванням через перевищення швидкості руху. Просила суд задовольнити заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, а саме: матеріальних збитків у розмірі 23289,10 грн та моральної шкоди в сумі 50000,00 грн.

Щодо виду покарання потерпіла і її представник поклалися на розсуд суду. Просили суд задовольнити заявлений цивільний позов у повному обсязі.

Судом досліджено письмові докази, що підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, зокрема:

-витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань від 25.06.2020 (а.п. 98);

-протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди з фототаблицею до протоколу від 18.06.2020 у кримінальному проваджені № 0001262 від 25.06.2020 (а.п. 99-106);

-схема місця дорожньо-транспорної пригоди від 18.06.2020 (а.п.107);

-результати алкотесту Drager № 6810 , прилад № 614, принтер № 713 (а.п. 108);

-довідка Васильківської ЦРЛ № 76 від 18.06.2020 (а.п. 109);

-копія свідоцтва про реєстрації транспортного засобу НОМЕР_2 від 07.06.2005 (а.п.110);

-копія посвідчення водія ОСОБА_6 НОМЕР_3 , виданого МРЕВ м. Боярка (а.п.111);

-висновок експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ОСОБА_9 № 12-1/1775 від 05.08.2020 (а.п.113-116);

-висновок експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ОСОБА_10 № 12-1/1777 від 18.08.2020 (а.п.117-121);

-висновок експерта Васильківського районного відділення Київського обласного бюро судових експертиз ОСОБА_11 № 176 від 09.07.2020 (а.п. 122);

-постанова слідчого СВ Васильківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_12 про визнання і долучення до справи речових доказів від 25.06.2020 в кримінальному провадженні № 0001262 (а.п.123-124);

-довідка про витрати на проведення експертизи № 12-1/1775 від 05.08.2020 в кримінальному провадженні № 0001262 (а.п.125);

-довідка про витрати на проведення експертизи № 12-1/1777 від 18.08.2020 в кримінальному провадженні № 0001262 (а.п.126);

-копія довідки про місце проживання ОСОБА_6 № 289 від 19.09.2019 (а.п. 127);

-копія паспорта ОСОБА_6 (а.п. 128);

-характеристика ОСОБА_6 , видана депутатом Васильківської міської ради VII скликання ОСОБА_13 від 2020 року (а.п. 129);

-вимога про наявність судимостей ОСОБА_6 (а.п.130-132);

-копія вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.04.2016 та копія ухвали Апеляційного суду Київської області від 21.06.2016 (а.п. 133-140);

-запити щодо перебування ОСОБА_6 на обліку у лікаря нарколога та психіатра (а.п. 141-142);

-рапорт-характеристика ОСОБА_6 , видана старшим дільничним офіцером Васильківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_14 (а.п. 143).

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і неупередженому дослідженні обставин кримінального правопорушення, суд вважає всі вищезазначені докази належними, допустимими, достовірними та у своєму взаємозв`язку достатніми для висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення.

На підставі викладеного суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_6 у порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 286 КК України.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 покарання, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів. Згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке є нетяжким злочином і вчинене з необережності, характеристика без негативних відомостей, на обліку у лікаря нарколога та/або лікаря психіатра не перебуває, не працює, раніше судимий.
Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, суд не вбачає.

Призначаючи вид і розмір покарання суд враховує час вчинення даного кримінального правопорушення 18.06.2020, який передував моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень від 22.11.2018 № 2617 (набрав чинності 01.07.2020), яким було змінено санкцію ч. 1 ст. 286 КК України у частині посилення кримінальної відповідальності.

Таким чином, із урахуванням положень ст. 4 і ст. 5 КК України, до обвинуваченого суд застосовує положення ч. 1 ст. 286 КК України в попередній відповідній редакції закону.

Отже, із урахуванням тяжкості вчиненого злочину, його наслідків, ставлення обвинуваченого до скоєного, обставини, що пом`якшує покарання щирого каяття обвинуваченого, відсутності обставин, що обтяжують покарання, поведінку обвинуваченого після скоєння вказаного кримінального правопорушення, зазначених даних про особу обвинуваченого, суд приходить до висновку про призначення обвинуваченому основного покарання у вигляді обмеження волі з можливістю його виправлення без ізоляції від суспільства із застосуванням ст.75 КК України і покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Щодо додаткового покарання, то зважаючи на ставлення винного до наслідків скоєного, що у судовому засіданні вибачився перед потерпілою і пообіцяв відшкодовувати завдані збитки, відсутність відомостей про притягнення його до адміністративної відповідальності за правопорушення, пов`язані з керуванням транспортних засобів, суд вважає за можливе не позбавляти ОСОБА_6 права керувати транспортними засобами.

На думку суду, таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення можливих нових кримінальних правопорушень і таким чином сприятиме досягненню визначеної у ст. 50 КК України мети загальної і спеціальної превенції. Суд не знаходить підстав для застосування іншого виду покарання, передбаченого санкцією статті.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування завданих злочином матеріальних збитків у розмірі 23289,10 грн, то суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі так як є документально підтверджені.

Щодо цивільного позову у частині відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди, то суд виходить з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, згідно з якими розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 9 цієї ж Постанови Пленуму ВСУ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану <…>.

Оскільки такий спосіб захисту цивільних прав, як компенсація моральної (немайнової) шкоди, не повинен стати засобом безпідставного збагачення потерпілої особи, розмір присудженої до відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен вести до збагачення потерпілого за рахунок винного.

Позивачка зазначає, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, у неї тривалий час змінився звичний ритм життя і нормальні життєві зв`язки. Позивачка констатує факт, що самостійно виховує малолітнього сина, а тому понесла душевні страждання через відповідні побоювання. Вказала на характер і обсяг душевних та психічних страждань, їх тривалість, немайнові втрати, вимушеність змін в життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, що є підґрунтям моральної шкоди та оцінює таку шкоду в сумі 50000,00 грн.

Враховуючи всі обставини справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення цивільного позову та стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого моральної шкоди в розмірі 40000,00 гривень.

Також, з урахуванням положень статті 128 КПК України, статей 133, 137 ЦПК України суд вважає, що з обвинуваченого на користь потерпілого належить стягнути документально підтверджені судові витрати, а саме розмір сплаченого судового збору.

Підстави для застосування ст. ст. 69, 69-1 КК України відсутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирався.

Питання про речові докази суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Розподіл процесуальних витрат суд вирішує в порядку ст. 124 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 302, 369-371, 373- 374, 381-382, 394 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк один рік і шість місяців без позбавлення права керування транспортними засобами.

Звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк один рік.

Покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 3269 (три тисячі двісті шістдесят дев`ять) гривень.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 23289 (двадцять три тисячі двісті вісімдесят дев`ять) гривень 10 копійок майнової шкоди та 40000 (сорок тисяч) гривень моральної шкоди.

Відмовити у задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень.

Після набрання вироком законної сили речові докази - автомобіль марки «ЗАЗ», модель «110216», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », переданий на відповідальне зберігання користувачеві ОСОБА_6 - залишити у його користуванні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1