У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6

на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2019 року, якою задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно засудженого ОСОБА_6 .

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

захисник ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2019 року приведено у відповідність із законодавством України вирок Советського районного суду м. Брянська Російської Федерації від 30.11.2017 у відношенні ОСОБА_6 .

Визначено, що кримінальна відповідальність за вчинений ОСОБА_6 злочин, передбачена ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України та з урахуванням сукупності злочинів за попереднім вироком - за ч. 2 ст. 345 КК України.

Визначено засудженому ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Советського районного суду м. Брянська РФ від 08.11.2017 остаточно визначено покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі строком на 12 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з 30.11.2017.

Постановлено на підставі ст. 72 КК України, в строк відбування покарання ОСОБА_6 , зарахувати термін перебування під вартою з 24.09.2016 по 30.11.2017 включно із розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у виконанні вироку Советського районного суду м. Брянська РФ від 30.11.2017 відносно ОСОБА_6 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник ОСОБА_5 вважає ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що об`єктом злочину (наркотичною речовиною) відповідно до вироку Советського районного суду м. Брянська РФ від 30.11.2017, є речовини, які відсутні в наказі Міністерства охорони здоров`я України від 01.08.2000 №188 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу».

Вважає, що на території України збут зазначених речовин є законним, а речовини не вважаються наркотичними, психотропними або и прекурсорами. На думку апелянта, оскільки вчинене ОСОБА_6 діяння не є караним на території України, то вирок Советського районного суду м. Брянська РФ від 30.11.2017 не підлягає визнанню та виконанню на території України.

Додає, що причиною вчинення ОСОБА_6 зазначеного у вироку діяння є те, що він став жертвою торгівлі людьми на території Російської Федерації, зокрема, отримував погрози від наркоторгівців про розправу. Вважає, що ОСОБА_6 діяв у стані крайньої необхідності.
Вказує, що рішенням Мінсоцполітики від 06.03.2019 №4640/0/2-19/38, ОСОБА_6 визнаний особою, яка постраждала від торгівлі людьми, та йому надано відповідний статус. Тому захисник вважає, що оскільки ОСОБА_6 є жертвою торгівлі людьми та діяв у стані крайньої необхідності, то вирок суду Російської Федерації визнанню та виконанню на території України не підлягає.

Також додає, що відповідно до оскаржуваної ухвали, у строк відбування покарання ОСОБА_6 зараховано строк тримання під вартою з 24.09.2016 по 30.11.2017 включно із розрахунку один день перебування під вартою за два дні позбавлення волі. Але вирок набрав законної сили та звернений до виконання 21.02.2018.

На думку апелянта, суд мав би зарахувати строк попереднього ув`язнення з 24.09.2016 (дата взяття ОСОБА_6 під варту) по 21.02.2018 (дата набрання вироком законної сили), з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

05.02.2019 до Корабельного районного суду м. Миколаєва надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність до чинного законодавства України вироку Советського районного суду м. Брянська РФ від 30.11.2017 з урахуванням вироку цього ж суду від 08.11.2017 для подальшого відбування покарання засудженим ОСОБА_6 на території України відповідно до Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року.

Як слідує з клопотання, ОСОБА_6 засуджений вироком Советського районного суду м. Брянська РФ від 30.11.2017 за вчинення замаху на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений організованою групою осіб у великому розмірі з використання інформаційно-телекомунікаційних мереж (зокрема Інтернету) за ч. 3 ст. 30, п. п. а, г ч. 4 ст. 228.1 КК РФ до покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років.

На підставі ч. 5 ст. 69 КК РФ за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначених даним вироком та вироком Советського районного суду м. Брянська РФ від 08.11.2017, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років 6 місяців із відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.

Постановлено строк покарання ОСОБА_6 відраховувати з 30.11.2017, в строк відбування покарання зараховано тримання під вартою в період з 24.09.2016 по 30.11.2017.

21 лютого 2018 року вирок набрав законної сили та звернутий до виконання. ОСОБА_6 відбував покарання у Федеральному казенному закладі «Виправна колонія №5» Управління Федеральної служби виконання покарань Росії у Брянській області; кінець строку відбування покарання 23.03.2029.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19.02.2019 приведено у відповідність із законодавством України вирок Советського районного суду м. Брянська Російська Федерація від 30.11.2017 у відношенні ОСОБА_6 .

Визначено, що кримінальна відповідальність за вчинений ОСОБА_6 злочин, передбачена ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України та з урахуванням сукупності злочинів за попереднім вироком - за ч. 2 ст. 345 КК України.

Визначено засудженому ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Советського районного суду м. Брянська РФ від 08.11.2017 остаточно покарання ОСОБА_6 визначено у виді позбавлення волі строком на 12 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з 30.11.2017.

Постановлено на підставі ст. 72 КК України, в строк відбування покарання ОСОБА_6 , зарахувати термін перебування під вартою з 24.09.2016 по 30.11.2017 включно із розрахунку один день перебування під вартою за два дні позбавлення волі.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Засуджений ОСОБА_8 належним чином повідомлений про дату та час апеляційного розгляду, про що свідчать розписки, що повернулись на адресу суду. Заява про участь в судовому засіданні від засудженого не надходила. Його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 про залишення апеляційної скарги без задоволення, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 10 Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983, яка є частиною національного законодавства, на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб» від 22.09.1995 року N 337/95-ВР та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» (надалі - Конвенції), у разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку.

Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвідносити призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироку для виконання. Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Відповідно до ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: 1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; 2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Вищевказане також повністю узгоджується із Конвенцією, зокрема, пунктом «b» частини 1 статті 9, в якій визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.

Так, суд першої інстанції вірно привів у відповідність до національного законодавства України вирок Советського районного суду м. Брянська Російська Федерація від 30 листопада 2017 року у відношенні ОСОБА_6 щодо строку та виду покарання.

Згідно національного законодавства України, кваліфікація дій засудженого ОСОБА_6 , яка визначена вироком іноземної держави, такою, що відповідає кваліфікації за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України та з урахуванням сукупності злочинів за вироком Советського районного суду м.Брянська Російської Федерації від 08 листопада 2017 року за ч. 2 ст. 345 КК України.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що засудженому ОСОБА_6 відповідно до національного законодавства України за злочин, за який його було засуджено вироком Советського районного суду м. Брянська Російської Федерації від 30 листопада 2017 року має бути визначено покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України.

Згідно із ч. 3 ст. 68 КК України, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Санкцією ч. 3 ст. 307 КК України передбачено лише покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Тому, з урахуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України, максимальне покарання, яке має бути визначене судом ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України, становить 8 років позбавлення волі, що складає дві третини максимального строку покарання, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Окрім того, суд першої інстанції правильно застосував положення ч. 4 ст. 70 КК України та визначив остаточне покарання ОСОБА_6 за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань за вироком Советського районного суду м. Брянська Російської Федерації від 30 листопада 2017 року та вироком Советського районного суду м. Брянська Російської Федерації від 08 листопада 2017 року у виді позбавлення волі строком на 12 років.

Тому, висновки суду першої інстанції щодо виду та строку покарання, яке має бути визначено ОСОБА_6 як громадянину України відповідно до чинного законодавства України, є правильними.

Наведені апелянтом доводи про те, що вирок Советського районного суду м. Брянська РФ від 30.11.2017 не підлягає визнанню та виконанню на території України, оскільки речовини, за збут яких ОСОБА_6 засуджено зазначеним вироком не вважаються в Україні наркотичними, психотропними або прекурсорами, не є слушними.

Так, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 603 КПК України, суд лише визначає, яка частина покарання може бути виконана в Україні, керуючись положеннями Кримінального кодексу України, що передбачають кримінальну відповідальність за злочин, у звязку з яким ухвалено вирок.

Отже, при приведенні вироку суду у відповідність із законодавством України, суд не вправі та не вправі вирішувати питання щодо доведеності вини засудженого за обставин, визнаних судом іноземної держави доведеними, та щодо кваліфікації дій засудженого, а лише приймає рішення щодо приведення вироку у відповідність до законодавства України в частині покарання.

Разом з тим, подана апеляційна скарга підлягає задоволенню в частині зарахування засудженому строку попереднього ув`язнення у строк покарання.

Приймаючи рішення про приведення вироку іноземної держави відповідно до національного законодавства України, судом першої інстанції неправильно вирішено питання щодо зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання засудженого.

Як вбачається з вироку Советського районного суду м. Брянська Російської Федерації від 30 листопада 2017 року, засудженому ОСОБА_6 визначено рахувати строк покарання з 30.11.2017. Зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк його тримання під вартою з 24.09.2016 по 30.11.2017.

Як слідує з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції на підставі ст. 72 КК України, в строк відбування покарання ОСОБА_6 зарахував термін перебування під вартою з 24.09.2016 по 30.11.2017 включно із розрахунку один день перебування під вартою за два дні позбавлення волі.

Разом з тим, як слідує з матеріалів судового провадження, вирок Советського районного суду м. Брянська Російської Федерації від 30 листопада 2017 року був оскаржений в апеляційному порядку та ухвалою Брянського обласного суду від 21 лютого 2018 року зазначений вирок залишено без змін. Отже, вирок набрав законної сили 21 лютого 2018 року.

Згідно ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України N838-VIII від 26 листопада 2015 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30.06.1993 року (з відповідними змінами), попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Тобто, у розумінні положень ч. 1 зазначеного закону, попереднє ув`язнення закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

За такого, заслуговують на увагу доводи захисника, що суд мав би зарахувати строк попереднього ув`язнення з 24.09.2016 (дата взяття ОСОБА_6 під варту) по 21.02.2018 (дата набрання вироком законної сили), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню в частині зарахування строку попереднього ув`язнення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 409, 424, 425, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2019 року, якою задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації відносно ОСОБА_6 у відповідність із законодавством України змінити в частині зарахування строку попереднього ув`язнення.

Зарахувати ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 24.09.2016 до 21.02.2018 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3