490/8382/17 12.08.2021
н/п 1-кп/490/295/2021
Справа № 490/8382/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2

розглядаючи кримінальне провадження №0003368, внесеного до ЄРДР, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с. Зелений Гай Жовтневого району Миколаївської області, громадянин України, неодружений, з загальною середньою освітою, непрацюючого, місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , раніше судимий 23 листопада 2015 року Центральним районним судом м. Миколаєва за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, від відбування якого на підставі ст. 75 КК України звільнений з випробуванням строком на два роки,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: м. Миколаїв, громадянин України, неодружений, з загальною середньою освітою, не працюючого, місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_6

в с т а н о в и в:
Центральним районним судом м. Миколаєва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

В судовому засіданні вирішувалося питання про продовження ОСОБА_3 строку тримання під вартою, строк якого спливає 20 серпня 2021 року.

Крім того, вирішувалося питання про продовження ОСОБА_4 строку дії обов`язків покладених на нього у зв`язку із внесенням застави, строк яких спливає 20 серпня 2021 року.

В судовому засіданні прокурор вважає що строк тримання ОСОБА_3 під вартою доцільно продовжити, вказує, що такий запобіжний захід здатний забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків під час розгляду справи. Підставами для продовження застосування такого запобіжного заходу являються наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого злочину, а також наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик незаконно впливати на свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 ; ризик вчинити новий злочин, оскільки ОСОБА_3 раніше судимий, та на теперішній час має не зняту та непогашену судимість за скоєння насильницького майнового злочину. Прокурор додатково зазначила, що ОСОБА_3 на даний час притягається до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, обвинувальний акт перебуває на розгляді в Ленінському районному суді м. Миколаєва. Та обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу не зможе гарантовано запобігти ризикам.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , прокурор, вважає продовжити строк дії обов`язків до 2 місяців.

Обвинувачений ОСОБА_4 проти продовження строку дії обов`язків не заперечував, такої ж думки дійшов і його захисник.

Обвинувачений ОСОБА_3 в цілому не згоден із тривалим триманням під вартою, надати інші пояснення відмовився.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, оцінивши ступінь обґрунтованості заявлених клопотань, дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, що стосуються клопотань які вирішуються, суд дійшов висновку.

З 02 серпня 2017 року обвинувачений ОСОБА_3 тримається під вартою. Строк тримання обвинуваченого під вартою судами постійно продовжувався.

20 серпня 2021 року строк тримання ОСОБА_3 під вартою закінчується, проте судовий розгляд кримінального провадження досі триває.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях статей 177, 178, 183, 197 КПК України.

Згідно з положеннями ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, судом в межах строку досудового розслідування, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Водночас, ст. 17 Закону України від 23.08.2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. П. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі "Харченко проти України").

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

Європейський суд з прав людини у рішеннях "Лаврик та інші проти України", "Ігнатов проти України" зауважив, що "тяжкість висунутих проти заявників обвинувачень і ризик їхнього переховування чи перешкоджання слідству згадувалися у первинних рішеннях про обрання їм запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Рішення викладені у загальних формулюваннях і містили повторювані фрази. З них не вбачалося, що суди належним чином оцінили факти щодо необхідності застосування такого запобіжного заходу за обставин різних стадій проваджень. Вбачається, що національні суди не намагалися продемонструвати наявність конкретних фактів, які б доводили, що стверджуванні ризики переважали над принципом поваги до особистої свободи. Суд зазначає, що національні суди неоднарозово обґрунтовували подальше тримання заявників під вартою посиланням на відсутність підстав для їхнього звільнення, тоді як пункт 3 статті 5 Конвенції передбачає застосування протилежного підходу і вимагає від національних органів влади наводити підстави для продовження строку тримання особи під вартою".

Наявність ризиків, які на думку прокурора дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_3 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а також твердження того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, буде недостатнім та не забезпечить запобігання цим ризикам, фактично втратили свою значимість, через тривале знаходження обвинуваченого під вартою.

До того ж з пливом часу тривале тримання під вартою вимагає додаткового обґрунтування, проте прокурором його не наведено. Не наведено й конкретних фактів, які б доводили, що стверджуванні ризики переважали над принципом поваги до особистої свободи. Фактично тягар доведення прокурором помилково перекладено на обвинувачених.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України запобіжний захід не є покаранням за інкримінований злочин, а застосовується на період досудового розслідування і судового розгляду з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Тому доводи захисника у цій частині заслуговують на увагу.

Проте, інкримінований обвинуваченим злочин, який відноситься до категорії тяжких злочинів, та вчинений з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, за санкцією ч. 2 ст. 187 КК України карається позбавленням волі на строк від семи до десяти років, вина у вчиненні якого обвинуваченими не визнається, це свідчить про наявний ризик можливого переховування обвинувачених від суду, з метою ухилення від несення покарання в разі доведеності вини.

Тому, такий запобіжний захід, як тримання під вартою, зможе запобігти такому ризику, який на думку суду є досі реальним.

Тому обвинуваченому ОСОБА_3 строк тримання під вартою необхідно продовжити. Підстав для зміни ОСОБА_3 запобіжного заходу станом на цей час, суд не вбачає.

Відповідно до дослідженої у судовому засіданні довідки ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" серія МИК №016703, ОСОБА_4 14.06.2021 року вніс заставу у сумі 68 100 грн., зазначеної в Ухвалі Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 травня 2021 року, а за такого на нього було покладено обов`язки, а саме: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися із міста Миколаєва без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування у будь-який спосіб із потерпілим та усіма свідками у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання паспорт громадянина України та паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. Строк дії обов`язків спливає 20 серпня 2021 року, підстав для зміни обсягу обв`язків суд не вбачає, а тому відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК України, строк дії обов`язків обвинуваченому ОСОБА_4 слід продовжити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 196-197, 372 КПК України, -

п о с т а н о в и в:
Продовжити ОСОБА_3 , строк тримання під вартою до 15 жовтня 2021 року, з правом внесення застави визначеної Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 травня 2021 року.

Обвинуваченому ОСОБА_4 продовжити до 15 жовтня 2021 року строк дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися із міста Миколаєва без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування у будь-який спосіб із потерпілим та усіма свідками у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання паспорт громадянина України та паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалу суду направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинувачених.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду.

Строк дії ухвали до 15.10.2021 року.

Суддя ОСОБА_1