Дата документу 17.02.2021 Справа № 335/955/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/807/183/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 335/955/21 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисників підозрюваного адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

перекладача ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисників підозрюваного ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2021 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Тунісу, громадянина Туніської Республіки, який перебуває на підставі посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_1 , офіційно не працевлаштований, не одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 383 КК України,

задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 30 березня 2021 року включно, без визначення розміру застави,

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 просять скасувати ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2021 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обмежившись покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 5 ст. 194 КПК України.

Апелянти посилаються на те, що підозра у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 383 КК України, є необґрунтованою, оскільки мала місце провокація злочину за ч. 3 ст. 307 КК України, були допущені порушення вимог ч. 1 ст. 271 КПК України, а його затримання є незаконним.

Також захисники вважають, що заявлені прокурором у клопотанні та встановлені слідчим суддею ризики, передбачені пунктами 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, не підтверджені жодними належними доказами, як і неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, чим тримання під вартою, чого слідчий суддя не врахував при прийнятті рішення.

Крім того, на думку апелянтів, слідчий суддя не взяв до уваги обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, що ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації та фактичне місце проживання в м. Запоріжжі, виховує двох неповнолітніх доньок, які проживають разом з ним з четверга до неділі, є приватним підприємцем, відсутні відомості щодо його неналежної процесуальної поведінки, а сама лише тяжкість злочинів, не може бути єдиною підставою для тримання під вартою.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, підозрюваного та захисників, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Ухвалою слідчого судді згаданого районного суду від 01 лютого 2021 року клопотання прокурора задоволено та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 30 березня 2021 року включно, без визначення розміру застави.

Таке рішення слідчого судді колегія судді вважає законним, обґрунтованим і вмотивованим, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою і підставами застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених в ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності усі обставини, в тому числі і ті, які зазначені в ч. 1 ст. 178 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вище вимог національного та міжнародного законодавства.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені у клопотанні прокурора підстави для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний, вислухана думка прокурора та захисників, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання застосування запобіжного заходу.

Під час судового розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні прокурора підстав для застосування запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК України, слідчим суддею також враховано вагомість наявних доказів про причетність підозрюваного до вчинення зазначених кримінальних правопорушень, тяжкість кримінальних правопорушень, а також дані про особу підозрюваного, в їх сукупності.

Перевіряючи доводи та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 383 КК України. Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, прокурором зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Крім того, слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

За таких умов, всупереч доводам сторони захисту, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів лише щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку дійшов обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки об`єктивно зв`язують його з ним, тобто, підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дані правопорушення.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з ймовірно вчиненими кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дає підстави вважати, що причетність останнього до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 383 КК України, є обґрунтованою, що, у свою чергу, дає підстави для застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень.

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Враховуючи вказане, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи сторони захисту, зокрема про відсутність належних та допустимих доказів вини підозрюваного у вчиненні злочинів, порушення вимог ст. 271 ч. 1 КПК України, про наявність провокації злочину з боку органів досудового розслідування.

Відповідно до змісту ст. ст. 177, 183 КПК України, крім наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінальних правопорушень, тримання під вартою має бути обумовлено доведеністю обставин, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Достатні дані при цьому повинні бути не уявними або ж припустимими, а конкретними, визначеними, необхідними, підтвердженими відповідними доказами, які б в сукупності свідчили про наявність підстав, що були достатніми для застосування запобіжного заходу.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, розглядаючи клопотання прокурора, всебічно з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому заслухав пояснення як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, та навів в ухвалі мотиви необхідності задоволення клопотання прокурора.

В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на низку інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення від 08 лютого 2005 року у справі «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення від 04 жовтня 2005 року у справі «Бекчієв проти Молдови»).

З урахуванням викладеного, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного в їх сукупності, колегія суддів доходить висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах провадження відсутні.

Матеріали судового провадження містять докази про існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, зокрема, можливості знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, іншого підозрюваного, експертів у цьому ж кримінальному провадженні, які поряд із ризиком можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду, теж залишаються існувати та вірогідність їх настання є досить високою.

Наведене вище нівелює доводи захисників щодо відсутності існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Посилання захисників на дані, що характеризують особу підозрюваного, а саме, на наявність в останнього міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання і роботи, двох неповнолітніх дітей на вихованні, непритягнення раніше до кримінальної відповідальності, наявність заохочення у вигляді грамоти від начальника Управління СБУ, не є безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки не спростовують висновки про те, що він може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

За таких обставин, під час розгляду клопотання прокурора, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини визначені п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, достовірність підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами провадження.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу, оскільки встановлені слідчим суддею обставини достатньо переконливо підтверджують, що інші, менш суворі запобіжні заходи, не можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Даних, на які посилаються в апеляційній скарзі захисники і які б унеможливлювали перебування підозрюваного ОСОБА_7 , під вартою, матеріали судового провадження не містять.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що слідчий суддя при розгляді клопотання прокурора дослідив усі обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення відповідно до вимог ст. 370 КПК України, а зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисники просять скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не виявлено і не вбачаються зі змісту апеляційної скарги.

Колегія судів не розглядає по суті доводи апелянтів про незаконність затримання підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки ці питання були розглянуті слідчим суддею в іншому судовому рішенні /а.с. 59-60/, яке апеляційному оскарженню не підлягає.

Суд обґрунтовано, відповідно до вимог ст. ст. 177, 178, 182, 183, 194 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, а саме нетяжкого та особливо тяжкого, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , та даних про його особу в їх сукупності, застосував запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді, навіть з урахуванням усіх викладених в апеляційній скарзі доводів, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисників підозрюваного ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2021 року, якою щодо підозрюваного ОСОБА_7 задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 30 березня 2021 року включно, без визначення розміру застави, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: