Справа № 522/2821/21
Провадження по справі № 1-кп/522/1024/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
здійснивши судовий розгляд у відкритому судовому засіданні у залі №106 Приморського районного суду м. Одеси в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ «Одеський слідчий ізолятор», на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000642 від 21.11.2020 року, стосовно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старосілля, Саратського району, Одеської області, громадянина України, який має неповну середню освіту, не навчається та не працює, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

та

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Старосілля, Саратського району, Одеської області, громадянина України, який має неповну середню освіту, не навчається та не працює, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 (в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ «Одеський слідчий ізолятор»),
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:
Викладення обставин злочину та формулювання обвинувачення.
21.11.2020 року о 05 год. 00 хв. ОСОБА_3 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували по АДРЕСА_3 , де побачили раніше незнайомого громадянина ОСОБА_10 , з яким вони вирішили познайомитись та у подальшому почали між собою співбесіду. Під час якої у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виникла сварка на побутовому ґрунті із ОСОБА_10 .

На ґрунті вказаного конфлікту у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виник злочинний намір направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 шляхом нанесення йому ударів руками по голові та тулубу.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення умисних тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , в цей же день приблизно о 05 год. 27 хв., ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 знаходячись біля будинку № 12 по вулиці Пастера, в м. Одеса, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, почали наносити удари руками по голові потерпілому ОСОБА_10 , чим спричинили останньому тілесні ушкодження у вигляді крововиливу під кон`юктивну лівого ока, садна тім`яної області справа, області лівого наколінника, лівої гомілки, після нанесених ударів впав на землю, де в цей час у потерпілого ОСОБА_10 із правого кармана джинсів, випав мобільний телефон, моделі «Самсунг S8+» в корпусі чорного кольору. Помітивши мобільний телефон, моделі «Самсунг S8+» ОСОБА_3 вирішив відкрито заволодіти ним, діючи вказаною метою з корисливих мотивів та переслідуючи ціль особистого збагачення ОСОБА_3 підняв його з землі, оглянувши, переконався, що він знаходиться у заблокованому стані, почав знову разом із ОСОБА_4 наносити удари ногами по тулу потерпілого ОСОБА_10 питаючи ПІН-код телефону.
Відкрито заволодівши вказаним чужим майном ОСОБА_3 разом із ОСОБА_4 , з місця вчинення злочину втекли, розпорядившись вказаним мобільним телефоном на власний розсуд, завдавши ОСОБА_10 матеріальної шкоди у розмірі 5000 гривень.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, визнав в повному обсязі та підтвердив обставини кримінального правопорушення, які описані в обвинувальному акті та пояснив суду наступне. Вказав, що дійсно 21.11.2020 року, повертаючись додому вранці, приблизно о 05:00 годині, він разом з ОСОБА_4 перебували за адресою: АДРЕСА_3 , та побачили раніше незнайомого громадянина ОСОБА_10 . Під час спілкування в них виникла сварка на побутовому ґрунті, в ході якої вони почали наносити удари руками по голові ОСОБА_10 . В цей час, у останнього із карману випав мобільний телефон, моделі «Самсунг S8+» в корпусі чорного кольору. Помітивши телефон, ОСОБА_3 вирішив відкрито заволодіти ним, піднявши телефон, забрав його собі в карман, пішов додому, а ОСОБА_4 почав наносити потерпілому удари ногами по тулубу. Після чого, місце вчинення злочину вони покинули. Мобільний телефон залишив собі для власного користування.
У вчиненому щиро кається, просив вибачення, вказав, що зробив відповідні висновки та завіряв суд більше не вчиняти злочини.
Просив суд суворо його не карати, врахувати його щире каяття у вчиненому злочині та призначити йому покарання не пов`язане із позбавленням волі, визначивши йому іспитовий строк. Зазначив, що потерпілому шкоду відшкодовано шляхом повернення мобільного телефону.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, визнав в повному обсязі та підтвердив обставини справи, які описані в обвинувальному акті та пояснив суду наступне. Вказав, що дійсно 21.11.2020 року повертаючись додому вранці, приблизно о 05:00 годині, він разом з ОСОБА_3 перебували за адресою: АДРЕСА_3 , та побачили раніше незнайомого громадянина ОСОБА_10 . Під час спілкування в них виникла сварка на побутовому ґрунті, в ході якої вони почали наносити удари руками по голові ОСОБА_10 . В цей час, у останнього із карману випав мобільний телефон, моделі «Самсунг S8+» в корпусі чорного кольору, який ОСОБА_3 підняв та забрав собі. ОСОБА_4 наніс декілька ударів потерпілому ногами по тулубу. Після чого, місце вчинення злочину вони покинули.
У вчиненому щиро кається, просив вибачення, пояснив, що вперше вчинив правопорушення, вказав, що зробив відповідні висновки та завіряв суд більше не вчиняти злочини, бути законослухняним громадянином, бажає влаштувати нормальне соціальне та сімейне життя.
Просив суд суворо його не карати, врахувати його щире каяття у вчиненому злочині та призначити йому покарання не пов`язане із позбавленням волі, визначивши йому іспитовий строк.
Потерпілий ОСОБА_10 у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просив проводити судовий розгляд без його участі, у зв`язку із зайнятістю.
Прокурор просив призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки.
Щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , прокурор просив призначити йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком два роки.
При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів по справі, докази у судовому засіданні не досліджувались, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.
Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції, їм було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку.
Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, повністю доведена.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 містять склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, та суд кваліфікує їх за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, повністю доведена.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 містять склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та суд кваліфікує їх за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Мотивування прийнятого рішення.
При визначенні мотивів призначення покарання суд керується таким.
Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18).
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.
З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК України), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.
Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
У частині 2 ст. 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років (ч. 3 ст. 75 КК України).
Щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 .
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує його особу, який є громадянином України, не одружений, не навчається та не працює, зареєстрований за адресою: Одеська область, Саратський район, с. Старосілля, фактично мешкає в м. Одесі, те, що у лікаря на наркологічному та психіатричному обліку не значиться, та те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.
В свою чергу, суд бере до уваги і зміст обвинувачення, яке складається з одного епізоду та те, що потерпілий не має претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 , є раніше не судимою особою.
Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні злочину.
Відповідно до ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні.
За вчинення злочину, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, передбачено покарання від чотирьох до шести років позбавлення волі.
Враховуючи обставини злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, у виді чотирьох років позбавлення волі.
Крім того, обвинувачений просив призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, визначивши іспитовий строк, проти чого не заперечував прокурор.
Врахувавши в сукупності наведені вище обставини злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої покарання обставини, а саме щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд доходить висновку про можливість виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст. 75 КК України, тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки.
При цьому суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, які будуть достатні для забезпечення належної поведінки ОСОБА_3 та виконуватимуть виховну та превентивну функцію.
Таким чином, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.
На підставі вищезазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, справедливим, достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим та досягне своєї мети.
Щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 .
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує його особу, який є громадянином України, не одружений, не навчається та не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимий, те, що у лікаря на наркологічному та психіатричному обліку не значиться, та те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.
Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні злочину.
Відповідно до ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відсутні.
За вчинення злочину, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, передбачено покарання від чотирьох до шести років позбавлення волі.
Враховуючи обставини злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, у виді чотирьох років позбавлення волі.
При цьому, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 є раніше не судимою особою.
Крім того, обвинувачений просив призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, щоб він мав змогу працювати, проти чого не заперечував прокурор.
Врахувавши в сукупності наведені вище обставини злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої покарання обставини, а саме щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд доходить висновку про можливість виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст. 75 КК України, тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням.
При цьому, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, які будуть достатні для забезпечення належної поведінки ОСОБА_4 та виконуватимуть виховну та превентивну функцію.
Таким чином, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.
На підставі вищезазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, справедливим, достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим.
Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинувачених і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Щодо запобіжних заходів.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_11 від 28.12.2020 року до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 63060 гривень, яку в його інтересах було внесено на рахунок ТУ ДСА України в Одеській області його дядьком ОСОБА_12 .
Суд вважає, що застава, внесена заставодавцем ОСОБА_12 в сумі 63 060 грн. за обвинуваченого ОСОБА_4 підлягає поверненню заставодавцю після набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою скасувати у зв`язку із закінченням судового розгляду та призначенням покарання не пов`язаного з ізоляцією від суспільства.
Щодо заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.
Питання щодо процесуальних витрат суд вирішує відповідно до вимог глави 8 Розділу І КПК України.
Витрати для проведення експертиз відсутні та цивільний позов не заявлено.
Питання щодо речових доказів судом вирішується в порядку вимог ст. 100 КПК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілому ОСОБА_10 повернуто мобільний телефон, моделі «Самсунг S8+» в корпусі чорного кольору, тому слід вважати його повернутим власнику.
Речовий доказ, а саме диск із відео файлами в кількості 1 шт. зберігати в матеріалах кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст. 5, 50, 61, 65, 75, 76, 186 КК України, ст. 100, ч. 3 ст. 349, 367-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Визнати винним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Роз`яснити ОСОБА_3 , що якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
Запобіжний захід застосований стосовно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою - скасувати.
ОСОБА_3 звільнити з-під варти негайно.
Визнати винним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді застави до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Після набрання вироком законної сили запобіжний захід скасувати, заставу у розмірі 63060 гривень (шістдесят три тисячі шістдесят) гривень 00 (нуль) копійок, внесену за ОСОБА_4 на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 28.12.2020 року повернути заставодавцю, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Речові докази, а саме:
- мобільний телефон, марки «Самсунг S8+» в корпусі чорного кольору, з чохлом чорного кольору, який знаходиться у б/у стані, який належить потерпілому ОСОБА_10 вважати повернутим його власнику;
- ДВД диск із відео файлами в кількості 1 шт., зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного
суду м. Одеси ОСОБА_1