Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1223/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.296 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №278/1223/20 за апеляційними скаргами прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_8 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 25 січня 2021 року, відносно

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України,

в с т а н о в и в:
зазначеним вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить вісім тисяч п`ятсот гривень.
Відповідно до вироку судом першої інстанції встановлено, що 10 квітня 2020 року близько 14 год 15 хв ОСОБА_9 зайшов на подвір`я Глибочицької сільської ради, що по вул. Михайла Грушевського, 2, с. Глибочиця Житомирського району та області, де в цей час повинна була розпочатися 28 сесія 7 скликання депутатів Глибочицької сільської ради.
У цей же час та місці ОСОБА_9 , тримаючи у руках металеве відро, наповнене відсівом піску та дрібного каміння, ігноруючи загальноприйняті норми поведінки в громадському місці, що виразилось у зневажливому ставленні до громадської моралі та виявляючи особливу зухвалість, перебуваючи у громадському місці, де зібралися депутати Глибочицької сільської ради та голова Глибочицької сільської ради ОСОБА_11 , в присутності свого неповнолітнього сина ОСОБА_12 , 2004 р.н., який знімав все на відео за допомогою свого мобільного телефону, грубо порушив громадський порядок, а саме висипав в обличчя ОСОБА_11 із відра відсів піску та дрібного каміння таким чином, що відсів потрапив останньому в очі, на волосся, одяг, спричинивши останньому травму обох очей. Після чого ОСОБА_9 почав ображати ОСОБА_11 та депутатів Глибочицької сільської ради брутальною лайкою, не реагуючи на зауваження останніх.
В подальшому ОСОБА_9 , висловлюючи погрози в сторону голови Глибочицької сільської ради ОСОБА_11 та депутатів сільської ради, разом із своїм неповнолітнім сином покинув територію сільської ради.
Дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч.1 ст.296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій ОСОБА_9 , просить скасувати вирок Житомирського районного суду у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого. Вказує, що призначене покарання не відповідає визначеним у ст.65 КК України загальним засадам призначення покарання, а саме: ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного, і не є достатнім для виправлення ОСОБА_9 . Зазначає, що суд не надав належної оцінки тому, що обвинувачений своєї вини у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав, не розкаявся, та навіть пишався тим, як висипав пісок на голову сільському голові у присутності депутатів. Наголошує, що суд першої інстанції за відсутності жодної пом`якшуючої обставини призначив ОСОБА_9 штраф у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті.
Захисник ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуваний вирок суду та ухвалити новий, яким закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 за відсутності у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України. В обґрунтування своїх вимог посилається на те що, кваліфікація дій обвинуваченого не ґрунтується на правильному застосуванні закону про кримінальну відповідальність. Вказує, що судом проігноровано обставину, що ОСОБА_9 є головою ГО «Громадський контроль», діяв як громадський діяч в інтересах частини жителів с.Глибочиця та відстоював їх права. Аргументує свої доводи тим, що ОСОБА_9 знайомий із потерпілим давно та має із ним тривалі неприязні стосунки, так як останній систематично ігнорує інтереси частини громади ОТГ, які багато років вимагають вирішити проблему відсіву вулиць шкідливими речовинами, відремонтувати дороги на вулиці Я.Мудрого та Ю.Хмельницького. Зазначає, що коли обвинувачений попрямував до потерпілого з наміром поспілкуватися виключно з ним, депутати знаходилися за будівлею сільської ради, яких ОСОБА_9 побачити з місця свого розташування не міг, висипав «суміш» під ноги потерпілому та тільки після цього побачив, що частина депутатського корпусу знаходиться на вулиці та відпочиває. Наголошує, що об`єктом посягання в даному випадку є не громадський порядок, а конкретна особа потерпілого, так як ОСОБА_9 вважав, що сесія вже завершена та мала проводитися в приміщенні сільської ради, що свідчить про очевидний особистий мотив до потерпілого, а не всіх присутніх. Про спрямованість умислу щодо конкретної особи свідчить також той факт, що «пульпу» ОСОБА_9 спрямував в бік потерпілого, а не всіх присутніх. Присутність інших осіб під час події у громадському місці в даному випадку не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого. Вказує, що суд невірно відобразив зміст відеозапису, так як брутальна лайка, образи та погрози надходили не від ОСОБА_9 , а навпаки від інших присутніх в його бік, і саме зухвала поведінка деяких присутніх спровокувала на розмову на підвищених тонах.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка просила задовольнити подану апеляційну скаргу та відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, пояснення захисника та обвинуваченого, які просили апеляційну скаргу сторони захисту задовольнити та відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали судового провадження, а також вирок суду в межах, передбачених, ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Потерпілий ОСОБА_11 до апеляційного суду не з`явився, подав клопотання про розгляд провадження без його участі та зазначив, що вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 25.01.2021 відносно ОСОБА_9 підтримує в повному обсязі.
Згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст.94 КПК України на предмет належності, допустимості, достовірності та не викликають у суду сумнівів у їх правдивості.
В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_9 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та дав показання про те, що він бере активну участь у громадській діяльності села Глибочиця, у зв`язку з чим односельці звернулись до нього як до голови громадської організації «Громадський контроль» для сприяння у вирішенні питання капітального ремонту окремих доріг села, і які знаходяться у жахливому стані, так як голова сільської ради ОСОБА_11 не виконує свої обіцянки, ігнорує їх звернення, а кошти щорічно виділяються лише на присипання ям відсівом. Обвинувачений також неодноразово звертався до ОСОБА_11 з даного питання. 10.04.2020 року обвинуваченому подзвонили депутати сільради та повідомили, що в цей день вже відбулась сесія, на якій вирішили перерозподілити кошти на ремонт інших доріг села. Вказав, що не мав наміру вчиняти хуліганство, вважав що сесія вже завершена та там вже нікого не було. Думав, що на подвір`ї сільської ради є лише ОСОБА_11 , побачивши якого, будучи обуреним його діями, діючи на емоціях, висипав вміст відра, наповнене відсівом з покриття дороги, який він віз до свого господарства йому на плече, щоб показати чим люди дихають, та на яких дорогах ходять, наміру принижувати його не мав. Тільки потім повернувшись, побачив інших депутатів, які вступили з ним в словесну перепалку, проте нікого нецензурною лайкою він не ображав. Крім того, зазначив, що з Глибочицьким сільським головою ОСОБА_11 знайомий понад 10 років, був його суперником на виборах сільського голови (а.87-88).
Колегія суддів зазначає, що невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_9 є його правом та способом захисту, при цьому апеляційний суд критично оцінює покази останнього та вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги такі покази обвинуваченого, виходячи з наступного.
Як вважає апеляційний суд, вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, ґрунтується на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку.
Зокрема, вони підтверджуються показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який у суді першої інстанції пояснив, що він є головою Глибочицької сільської ради, з обвинуваченим був опонентами на виборах, конфліктів раніше з ним не мав. 10.04.2020 вже мала розпочатися сесія, як на територію сільської ради несподівано зайшов ОСОБА_9 , тримаючи в руках відро, з дитиною, який знімав усе на телефон. Підійшовши до потерпілого, обвинувачений сказав образливі слова, висипав відсів на голову, в очі, провокував на скандал, погрожував, висловлюючи незадоволення станом доріг, а також став ображати нецензурною лайкою жінок депутатів ради (а.36-37).
Показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які дали в суді показання, що в той день мала розпочатися сесія, як на подвір`я сільської ради зайшов ОСОБА_9 з відром, з якого висипав відсів на голову ОСОБА_11 , ображав останнього нецензурною лайкою, а також присутніх при цьому депутатів сільради, проявляв агресію до всіх присутніх, висловлюючи невдоволення станом дороги, на якій він проживає. Обвинуваченого просили не заважати проводити сесію та залишити місце події, на що від останнього пролунали погрози, що він ще повернеться (а.38-40).
Показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які в суді першої інстанції пояснили, що були присутніми в той день на сесії сільської ради, самого моменту, як ОСОБА_9 висипав відсів на ОСОБА_11 не бачили, проте бачили останнього в пилу та бруді, чули крики обвинуваченого, який ображав ОСОБА_11 , депутатів сільради, в тому числі депутатів жінок поважного віку з приводу незадовільного стану доріг, поводив себе агресивно, провокував на бійку, на зауваження не реагував (а.37-39).
Будь-яких підстав вважати, що свідчення потерпілого та свідків є недостовірними, зважаючи на рівень їх аргументованості, на думку суду апеляційної інстанції, немає, оскільки вони є логічними, послідовними та несуперечливими, а також додатково підтверджуються іншими наявними в провадженні доказами, а саме:
- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.04.2020 року з якого вбачається, що 10.04.2020 року на території Глибочицької сільради, в той час коли повинна була розпочатися сесія, ОСОБА_9 висипав ОСОБА_11 в обличчя відсів з дрібного каміння та піску, чим спричинив ушкодження обох очей (а.67-68);
- даними протоколу огляду місця події від 15.04.2020 року з додатками до нього, у відповідності до якого, старшим слідчим у присутності двох понятих, в одному із кабінетів приміщення Глибочицької сільської ради зі стаціонарного комп`ютера на оптичний диск було вилучено відеозаписи з камер спостереження, розташованих по периметру території сільської ради (а.70-75);
- даними протоколу огляду (перегляду відеозображення) відеофайлів, які знаходяться на оптичному DVD-R диску, вилученого в ході огляду місця події від 15.04.2020 року, згідно якого старшим слідчим СВ Житомирського РВП Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_20 за участю потерпілого ОСОБА_11 було переглянуто чотири відеофайли: «11-00», «11-1», «11-2», «11-3», які містяться на диску та детально описано події зображені на них. Зокрема, в даному протоколі зазначено, що на вказаних відеофайлах зафіксовано подію, як обвинувачений разом із своїм сином прибули на автомобілі до Глибочицької сільської ради, обвинувачений вийшов з відром, а його син знімав подію на телефон; як обвинувачений підійшов до ОСОБА_11 , який перебував на передньому плані, а депутати сільради в цей час сиділи на стільцях спиною до нього; в цей момент ОСОБА_9 висипав з відра сипучу речовину на ОСОБА_11 , а після цього ОСОБА_9 пішов до депутатів сільради, під час спілкування з якими активно жестикулює ( а.76-78);
- даними протоколу 28 сесії 7 скликання Глибочицької сільської ради від 10.04.2020 року, згідно якого сесія розпочалася о 14 год 40 хв та у зв`язку із обмежувальними заходами під час карантину проводилась біля приміщення сільської ради (а.79-84);
- даними довідки Глибочицької амбулаторії ЗП-СМ № 12 від 21.04.2020 року, відповідно до якої ОСОБА_11 11.04.2020 року звертався за меддопомогою з приводу отриманої травми 10.04.2020 року обох очей та якому було встановлено діагноз гострий кон`юнктивіт обох очей, внаслідок потрапляння в очі піску та пилу. Призначено амбулаторне лікування на 5 днів (а. 84);
- даними протоколу огляду (перегляду веб-сторінки) від 07.05.2020 року з додатком до нього, згідно яким старшим слідчим СВ Житомирського РВП Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_20 було переглянуто веб-сторінку профілю ОСОБА_9 соціальної мережи «Фейсбук», де було розміщено відеозапис із назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » тривалістю 12 хв 13 с, на якому відображено обставини події, що трапилася 10.04.2020 року на подвір`ї Глибочицької сільської ради.
Також в ході перегляду відеозображення слідчим зроблено фіксацію даного перегляду із застосуванням відеозйомки, після чого даний відеозапис був перенесений на оптичний диск Videx CD-R UG 80 E №22, який визнано речовим доказом у провадженні (а.85-86).
- даними відеозапису аналогічного змісту, наданого стороною захисту. На вказаному відео зафіксовано, як ОСОБА_9 , керуючи автомобілем, повідомляє, що їде на позачергову сесію сільської ради, яка буде проводитись на вулиці, при цьому наказав особі, яка знімає відео, проводити зйомку та вийти з автомобіля. Далі ОСОБА_9 взяв з боку пасажира відро із відсівом, з яким зайшов на подвір`я Глибочицької сільської ради, підійшов до ОСОБА_11 , поруч з яким стояв його заступник ОСОБА_13 , та спитавши у ОСОБА_11 «Что, Сережа, сессию проводишь?», висипав на нього вміст відра. На запитання ОСОБА_11 щодо його дій обвинувачений почав кричати, після чого пішов до депутатів, пояснивши, що таким чином він привіз їм відповідь від мешканців АДРЕСА_2 , у грубій формі почав висловлювати претензії з приводу ремонту дороги, на прохання присутніх заспокоїтись не реагував, висловлював брутальні образи та погрози в бік депутатів сільради, після чого ОСОБА_9 залишив територію сільради (а. 95).
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано у вироку в основу доказової бази винуватості ОСОБА_9 в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.1 ст.296 КК України поклав дані вказаного відеозапису, оскільки на ньому повно та об`єктивно зафіксовано обставини події, що сталася. При цьому суд першої інстанції ґрунтовно і з наведенням докладного мотивування, яке колегія суддів вважає правильним і достатнім, визнав недостовірними і відкинув показання обвинуваченого ОСОБА_9 в частині того, що на момент події він вважав, що сесія Глибочицької сільської ради вже закінчилась і що його дії були спрямовані виключно на потерпілого ОСОБА_11 через тривалі неприязні відносини.
На думку апеляційного суду, місцевий суд належно проаналізувавши вище наведені докази та навівши відповідні мотиви, прийшов до правильного висновку, що доводи сторони захисту в частині невірної правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.1 ст.296 КК України є безпідставними, з огляду на наступне.
Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.
Відповідно до положень ч.1 ст.296 КК України хуліганство це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.
Так, об`єктом злочину, передбаченого ст. 296 КК України, є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших поза юридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у забезпеченні громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.
Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.
В основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.
Крім того, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство» суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями Кримінального кодексу України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Відеозапис, долучений до матеріалів провадження як стороною захисту, так і стороною обвинувачення, на відміну від доводів захисника та обвинуваченого ОСОБА_9 з огляду на їх суб`єктивне ставлення до події, надає можливість апеляційному суду оцінити дійсну обстановку на місці події та прийти до безумовного висновку, що безпосереднім об`єктом посягання в даному випадку був саме громадський порядок, а не конкретна особа потерпілого. На переконання апеляційного суду, цей відеозапис повністю спростовує доводи сторони захисту з приводу того, що ОСОБА_9 прагнув завдати шкоди потерпілому ОСОБА_11 з особистих спонукань та не знав, що в цей час на подвір`ї були присутні депутати сільської ради, оскільки вони знаходилися за будівлею сільської ради, яких ОСОБА_9 побачити з місця свого розташування не міг.
Вирішуючи питання про направленість умислу ОСОБА_9 саме на хуліганство, колегія суддів враховує, що перед протиправними діями обвинувачений знав, що зараз на подвір`ї сільської ради має відбутися сесія сільської ради та що там присутні, окрім потерпілого, інші депутати, що підтверджується відеозаписом, де ОСОБА_9 чітко говорить про те, що він їде до сільської ради, де зараз вона проводить сесію, збирається сесія, люди збираються, щоб провести сесію. З відеозапису очевидним є те, що фактично неправомірні дії обвинуваченого вчинялися стосовно всіх осіб, які знаходились в громадському місці, а саме на подвір`ї Глибочицької сільської ради, де повинна була в цей час розпочатися сесія сільської ради, як щодо потерпілого ОСОБА_11 , якому ОСОБА_9 неочікувано висипав із відра відсів піску та дрібного каміння в обличчя, спричинивши травму обох очей, так і депутатів сільської ради, яким обвинувачений у грубій формі, активно жестикулюючи, почав висловлювати претензії з приводу ремонту доріг, на прохання присутніх заспокоїтись не реагував, протиставляв себе оточуючим узагалі, показуючи свою зверхність, висловлював брутальні образи та погрози в бік усіх присутніх, викликавши в них неспокій, і таким чином демонстрував свою зневагу до існуючих у суспільстві загальновизначених норм і правил поведінки.
При цьому колегія суддів також враховує, що хоч обвинувачений та потерпілий були знайомі до кримінального правопорушення та були опонентами не виборах, однак, на думку колегії суддів, вказані обставини не виключають кримінальну караність його діянь. Більше того, апеляційний суд враховує показання обвинуваченого в суді першої інстанції, який на запитання захисника про те, які відносини склалися у нього із потерпілим, повідомив, що відносини у нього склалися із ОСОБА_11 нормальні, неодноразово був запрошений ним на застілля, привітав його від душі з перемогою на виборах (звукозапис судового засідання від 20.01.2021 ((15:49, 15:58 хв) а.87-88).
Зазначена позиція суду повністю співпадає з правовою позицією щодо кримінально-правової оцінки діяння, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, яка висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа №288/1158/16-к), в якій роз`яснено, що безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за ст. 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також морально-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.
Кримінально каране хуліганство полягає з об`єктивної сторони в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю та винятковим цинізмом. За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину. Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо.
Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.
Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства.
Велика Палата Верховного Суду у зазначеному рішенні констатувала, що для юридичної оцінки діяння за ст.296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.
Таким чином, з огляду на характер, послідовність та спрямованість дій обвинуваченого ОСОБА_9 , на підставі вищевикладених положень кримінального процесуального законодавства та враховуючи практику Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість кваліфікації місцевим судом дій обвинуваченого за ч.1 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю,

Що стосується апеляційних вимог прокурора ОСОБА_10 щодо м`якості призначеного покарання, колегія суддів враховує вимоги статті 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Як вбачається із змісту вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно статті 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, особу обвинуваченого, а саме те що він раніше не судимий, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, інвалід ІІ групи, за місцем проживання характеризується позитивно, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, взяв до уваги позицію потерпілого, який не наполягав на суворості покарання, визначив обвинуваченому покарання у виді штрафу у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.296 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення).
На переконання колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_9 призначено з дотриманням вимог статей 50, 65 КК, за своїм видом та розміром воно є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Тому, підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим, всупереч доводів апеляційної скарги прокурора, колегія суддів не знаходить.
Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального закону, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційні скарги прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - без задоволення.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_8 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , - залишити без задоволення, а вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 25 січня 2021 року відносно ОСОБА_9 - без змін.
На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.
Судді :