Номер справи137/26/21
1-кп/137/76/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Літинський районний суд Вінницької області
в складі:головуючого- судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мар`янівка Барського району Вінницької області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, пенсіонера, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
09.11.2020 близько 16 год 00 хв між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , які перебували в дворі на території домогосподарства розташованого по АДРЕСА_1 , на побутовому грунті виникла словесна суперечка, яка переросла в бійку.
В ході даної бійки ОСОБА_7 наніс кулаком руки удар ОСОБА_4 в праву лобну ділянку внаслідок чого останній впав на землю на лівий бік. Перебуваючи в положенні лежачи на лівому боці керуючись раптово виниклим умислом спрямованим на спричинення тяжкого тілесного ушкодження, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 дістав правою рукою з правої кишені куртки розкладний ніж.
Після чого, тримаючи правою рукою розкладний ніж, ОСОБА_4 з низу в верх наніс один удар клинком ножа в ліву ділянку живота свого сина ОСОБА_7 , який саме в цей час нахилився над ним.
Після даного удару, ОСОБА_7 відійшов від ОСОБА_4 та пішов в приміщення будинку. В свою чергу, ОСОБА_4 піднявшись із землі залишив територію домоволодіння.
Надалі ІНФОРМАЦІЯ_2 о 21 год 37 хв ОСОБА_7 помер у реанімаційному відділенні Вінницької МКЛ ШМД № 2.
Відповідно до висновку експерта № 1091 від 09.12.2020 у ОСОБА_7 виявлено проникаюче поранення живота з наскрізним ушкодженням тонкої кишки, яке має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя, виникло від дії предмету, що мав колюче-ріжучі властивості, можливо 09.11.2020. Причиною смерті ОСОБА_7 стало проникаюче поранення живота з наскрізним ушкодженням тонкої кишки, яке ускладнилось гострим загальним гнійно-фібринозним перитонітом, синдромом токсичного шоку та ендогенною інтоксикацією.
Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.
Потерпіла ОСОБА_6 повідомила суду, що 09.11.2020 ОСОБА_8 попросив її сина ОСОБА_7 перевезти станок для порізки дров. Згодом повідомила свого чоловіка обвинуваченого ОСОБА_4 , про те що син буде вживати алкоголь. Того ж дня, коли зайшла до хати на початку п`ятої години вечора, її син ходив в футболці п`яний, а на футболці була кров. На запитання той відповів, що впав та напоровся на щось. Ввечері жалівся на біль в животі. Вона давала йому таблетки та перев`язувала. На наступний син день лежав, бо йому було погано. Просив викликати швидку. Вже згодом дізналась про те, що в ОСОБА_7 були ушкоджені внутрішні органи. Повідомила, що її чоловік ніколи не бився із сином, навіть коли той був в стані алкогольного сп`яніння. Зазначила, що син сам починав та провокував батька на конфлікт після того, як вживав алкоголь. Також ОСОБА_6 , зі слів її чоловіка, відомо про те, як син напав на батька та вдарив його у скроню. ОСОБА_6 невідомо, чи її син впав чи напоровся на ніж. На запитання захисника повідомила про те, що раніше син намагався битися з батьком, поводився агресивно, ходив по хаті п`яний. Вважає, що син сказав би , якщо батько навмисно вдарив би його ножем. Очевидцем бійки не була. Під час судових дебатів просила не позбавляти волі ОСОБА_4 та благала помилувати його, оскільки впевнена, що ОСОБА_4 сина спеціально ножем не міг вдарити.
Обвинувачений ОСОБА_4 повідомив, що того дня коли був інцидент до ОСОБА_7 приїхали ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , щоб завезти станок для порізки дров. Коли сина довго не було, тому поїхав за ним на скутері та став очевидцем того, як син спільно зі знайомими вживав алкоголь. Кликав його додому, однак той не погоджувався, тому сам поїхав додому. Потім взяв ножа, щоб нарізати капусту на корм худобі та заніс худобі, а ніж залишив в правій кишені куртки. Вийшов через годину і побачив, як син йшов дорогою і співав. Зайшов у хвіртку та сказав, що поїде до тещі, щоб зарізати. Коли ОСОБА_4 його стримував за руки, щоб той не сів у трактор, то син вдарив його з лівої руки у праву скроню та ОСОБА_4 втратив свідомість. Коли прокинувся, то коло нього нікого не було та чи бив сина не пам`ятає. Також не пам`ятає, чи падав на нього син. На ніж уваги не звертав, дістав його з кишені та поклав біля груби. На ножі слідів крові не було. Не ходив до сина того вечора. Ранком наступного дня поїхав по справах, а коли приїхав під обід побачив карету швидкої допомоги, тоді вже дізнався про те, що син на щось наштрикнувся. Якби знав, що у сина були тілесні ушкодження то відразу викликав би швидку. Указував, що ніж був у нього в правій кишені куртки під кутом. Ножа в кишені руками не тримав. Після того як прокинувся на лівому боку, то ніж залишався в кармані. Жінка йому нічого не казала щодо сина. У судових дебатах зазначив, що не визнає вину у тому, що умисно заподіяв сину тілесних ушкоджень. Вказав, що перед проведенням слідчого експерименту слідчий йому сказав що робити та що говорити. Вкотре зазначив про те, що після удару сина втратив свідомість та не знає про подальший розвиток подій. ОСОБА_4 відразу не було відомо про наслідки. Якби знав, то відразу ж викликав би швидку допомогу. Визнає вину у тому, що послав сина везти станка для порізки дров.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 висловив позицію, відповідно до якої вважає, що на стадії досудового розслідування були допущені неповнота та суттєві порушення процесуальних норм. Вважає, що дії ОСОБА_4 кваліфіковані невірно. Свідки нічого не повідомили по суті обвинувачення. В обвинувальному акті не зазначено, що обвинувачений на стадії досудового розслідування визнавав вину в інкримінованому йому правопорушенні. Протокол слідчого експерименту вважає недопустимим доказом, оскільки відсутній дозвіл власника майна на проведення слідчого експерименту. Зауважив, що в день проведення слідчого експерименту ОСОБА_4 була вручена підозра, йому не роз`яснювались процесуальні права та не роз`яснювалось право на залучення захисника. Вважає, що ОСОБА_4 діяв в стані необхідної оборони. Просив виправдати ОСОБА_4 , а провадженні в справі закрити за відсутністю складу кримінального правопорушення.
Прокурор ОСОБА_3 у судових дебатах підтримав обвинувачення у справі, оскільки вважає, що ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Зауважив, що під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, визнав у повному обсязі. Однак, під час судового розгляду - не визнавав. Враховуючи, особу обвинуваченого, всі обставини провадження, тяжкість та суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, вважає, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, а тому просив суд визнати винним ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років. До набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід не обирати. Під час обміну репліками спростував твердження сторони захисту про недопустимість доказів. Вважав, що кваліфікація кримінального правопорушення є вірною та не потребує перекваліфікації, а покази дані обвинуваченим під-час судового розгляду розцінював, як намагання останнім уникнути відповідальності.
Дослідивши обвинувальний акт у кримінальному проваджені, заслухавши у судовому засіданні показання обвинуваченого, пояснення його захисника, потерпілої, допитавши свідків та дослідивши надані стороною обвинувачення докази, суд приходить до наступних висновків.
Так, винуватість ОСОБА_4 у вчиненому підтверджується наступними доказами.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомив суду, що просив у покійного перевезти станка для порізки дров. Після того, як перевезли станок то випили по 2 чарки алкоголю. Згодом прийшов батьком потерпілого - ОСОБА_4 . Також із ними був присутній ще і ОСОБА_10 . Батько із сином не сварились. Через певний час ОСОБА_4 поїхав на скутері та залишив їх, а орієнтовно через годину їх залишив і ОСОБА_10 . Ближче до вечора приходив ОСОБА_4 казати щось сину. У свою чергу свідок не чув розмови між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .. Свідок ОСОБА_8 повідомив, що товаришував із ОСОБА_7 , однак той не розповідав про те, що в нього коїться в сім`ї. Також зазначив, що ОСОБА_7 інколи зловживав спиртними напоями.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомила суду, що нічого не бачила, загортала листя та їй нічого невідомо про конфлікт батька із сином. Свідок не бачила, щоб ОСОБА_7 падав. Бачила його, що він йшов рівно. Підтвердила що у сім`ї ОСОБА_4 із ОСОБА_7 були нормальні стосунки, а свідок не чула, щоб ті сварились.
Свідок ОСОБА_12 не змогла повідомити про обставини кримінального правопорушення, котре є предметом розгляду. Проілюструвала сімейний побут обвинуваченого та його сина.
Суд не може взяти до уваги покази свідків дані у судовому засіданні, оскільки їхні покази не підтверджують та не спростовують обвинувачення.
Своєю чергою судом дослідженні наступні докази в сукупності та їм надана оцінка.
Відповідно до довідки Бруслинівської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 257/02-26 від 11.11.2020 (а.с. 100) власником домогосподарств по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 являється ОСОБА_6 .
Заявою від 20.11.2020 (а.с. 120) ОСОБА_6 , як власник вищевказаного домогосподарства, дає згоду працівникам поліції на проведення слідчого експерименту із ОСОБА_4 .. Також вказує, що права та свободи гарантовані Конституцією та закони України при цьому порушено не було.
Таким чином спростовуються твердження сторони захисту про те, що при проведенні слідчого експерименту була відсутня згода власника домоволодіння.
У відповідності до протоколу проведення слідчого експерименту (а.с. 121-124) ОСОБА_7 завдав ОСОБА_4 один удар у скроню, внаслідок чого ОСОБА_4 втратив рівновагу та впав на землю на лівий бік. Оскільки ОСОБА_4 чинив активний опір, але його дії не давали результату, то він дістав з кишені правою рукою ніж, яким ОСОБА_4 надрізав залишки капусти для корму худобі та завдав тичкового удару в область лівої частини живота свого сина ОСОБА_7 . Обвинувачений ОСОБА_4 своїм підписом зазначив, що з протоколом ознайомлений (а.с. 124).
Судом враховані зауваження сторони захисту, що все те, що зафіксовано на відео слідчого експерименту говорилось та виконувалось обвинуваченим за вказівкою слідчого, котра була надана перед самим експериментом. Однак стороною захисту не зазначено з яких мотивів (погроз, примусу чи обіцянок) він виконував вказівку слідчого. Окрім того стороною захисту не надано доказів звернення до відповідних органів зі скаргами на протиправні дії слідчого та не оскаржувано повідомлення про підозру.
У відповідності до протоколу роз`яснення права на захист (а.с. 126) ОСОБА_4 зазначив, що бажає свої права та інтереси захищати самостійно. Таким чином спростовується судження про те, що ОСОБА_4 був позбавлений права на захист.
Згідно п. 2 висновку експерта за № 1091 від 09.12.2020 (а.с. 127-131) причиною смерті ОСОБА_7 стало приникаючи поранення живота з наскрізним ушкодженням тонкої кишки, яке ускладнилось гострим загальним гнійним-фіброзним перитонітом, синдромом токсичного шоку та ендогенною інтоксикацією.
Висновком судово-медичної імунологічної експертизи за № 404 від 25.11.2020 (а.с. 132-135) вказується, що кров трупа ОСОБА_7 відносить до групи О з ізогемаглютининами анти-А та анти-В. В слідах на марлевій пов`язці зі слідами речовини бурого кольору, фрагменті покривала, футболці, вилучених під час огляду місця події домоволодіння, де проживав ОСОБА_7 , та представлених на дослідження, встановлено наявність крові людини. Кров на вказаних об`єктах відноситься до групи О з ізогемаглютининами анти-А та анти-В і походження її від потерпілого ОСОБА_7 не виключається.
Висновком експерта за № 249 від 13.11.2020 (а.с. 136-138) вказується, що кров на клинку ножа, який вилучений під час огляду місця події, де проживає обвинувачений ОСОБА_4 , відноситься до групи О з ізогемаглютининами анти-А та анти-В і походження її від потерпілого ОСОБА_7 не виключається.
Таким чином можливо встановити причинний зв`язок із діями ОСОБА_4 та наслідками враховуючи сукупність обставин: наявність у кармані куртки ОСОБА_4 ножа; намаганнями останнім налякати сина та усунути загрозу своєму здоров`ю; наявністю слідів крові на ножі; слідами крові на одязі та колотої рани у потерпілого .
Суд звертає увагу, що у відповідності до висновку експерта за № 87 від 26.11.2020 (а.с. 140) при дослідженні сам обстежуваний вказував про те, що 09.11.2020 о 16:00 год. був побитий за місцем проживання особою на ім`я ОСОБА_13 , який наніс удар кулаком в ділянку скули та скроні справа. Сам обвинувачений вказує на те, що свідомість не втрачав. За медичною допомогою не звертався. Скарги на момент огляду відсутні. Однак в ході судового розгляду, як при допиті так і в судових дебатах обвинувачений змінив свої покази та вказав про те, що після нанесення йому удару втратив свідомість. Така позиція суперечить також обставинам встановленим в ході слідчого експерименту. А розбіжність у показаннях обвинуваченого розцінюється судом, як спосіб захисту.
В даному випадку об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за яким кваліфіковано дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення утворюють:
1) дія у вигляді нанесення удару ОСОБА_7 ;
2) наслідки у вигляді тяжкого тілесного ушкодження;
3) причинний зв`язок між зазначеною дією та наслідком.
Відповідно до коментаря до ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, має місце тоді, коли в результаті описаного у ч. 1 ст. 121 КК України діяння настає смерть потерпілого. Особливістю цього кваліфікованого виду умисного тяжкого тілесного ушкодження є те, що у ньому присутні два суспільно небезпечні наслідки /первинний - тяжкі тілесні ушкодження і похідний - смерть/, психічне ставлення до яких з боку винного є різним. До заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження він ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження - необережно. При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.Ставлення винного до смерті потерпілого є необережним.Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. У випадку ж заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого, ставлення до настання смерті проявляється в необережності.
Зазначений висновок знаходить своє підтвердження у Постанові Верховного Суду від 25.04.2019 у справі №163/353/17.
Зазначене вище свідчить про те, що в діях ОСОБА_4 має місце склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України.
За таких обставин суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні повністю підтверджується належними та допустимим доказами, дослідженими в судовому засіданні, а його дії правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК України тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.
Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Судом враховано, що ОСОБА_4 раніше не судимий (а.с. 98), за місцем проживання характеризується позитивно (а.с. 99), на обліку в лікаря - психіатра та лікаря - нарколога не перебуває (а.с. 103).
Обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено. Разом з тим із посиланням на положення ч.2 ст. 66 КК України, суд вважає за можливе визначити інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті та наводить їх порядком нижче.
Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Крім того, суд враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні права та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.
Виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховуючи наведені вище характеризуючи дані обвинуваченого, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушення необхідним і достатнім є покарання у виді позбавлення волі.
Разом із тим, відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
Враховуючи наявність визнаних судом обставин, що пом`якшують покарання (сприяння розкриттю кримінального правопорушення на стадії досудового розслідування, думку потерпілої, котра благала суд помилувати її чоловіка, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, висловлює щирий жаль з приводу вчинення кримінального правопорушення, його негативне відношення до скоєного, похилий вік, позитивну характеристику за місцем проживання, смерть рідного сина, його поведінку за період судового розгляду кримінального провадження) керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням наведеного, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.2 ст. 121 КК України зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки на підставі ст. 75 КК України та покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.
При ухвалені вироку судом враховано безліч факторів (наведених порядком вище), що мають місце як у момент вчинення ОСОБА_4 , кримінального правопорушення, так і після нього. Ці фактори розцінюються як позитивні тенденції виправлення обвинуваченого, зниження його рівня деліктоздатності й засвідчує своєрідний процес декриміналізації особи, тобто створює підставу призначення менш суворого покарання, ніж передбачено в законі. При цьому враховано, що суд при розгляді кримінального провадження зобов`язаний забезпечувати точне й неухильне дотримання чинного законодавства.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався
Цивільний позов не заявлено.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Судові витрати відсутні.
Керуючись ст.ст. 50,63, 65-67, 69, 75, 76, 121 КК України, ст.ст. 100, 124, 337, 368, 373-374 КПК України, суд,
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та із застосуванням ч.1 ст.69 КК України призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробовуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Речові докази: металевий розкладний предмет ззовні схожий на ніж, загальною довжиною 21 см., довжиною леза 9,5 см., який було упаковано до спеціального пакета Національна Поліція України SUD 2100147; кофту синього кольору із зображенням «трактору», із плямами плями речовини бурого кольору, яку було упаковано до спеціального пакета Національна Поліція України SUD 3098685; светр чорного кольору передня частина якого сірого кольору який упаковано до спеціального пакета Національна Поліція України SUD 3098684; спортивну куртку із смуг червоного, сірого та чорного кольорів із маркуванням «Columbia Sportswear Company», яку було упаковано до спеціального пакета Національна Поліція України SUD 3098683; марлеву пов`язку із слідами речовини бурого кольору, яку було поміщено до спеціального конверта із відповідною емблемою та написом «Національна Поліція України Головне Слідче Управління»; фрагмент покривала із слідами речовини бурого кольору, із ліжка у кімнаті №2, який було поміщено до білого конверта із відповідними записами та підписами, знищити після набрання вироком законної сили.
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Літинський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_14