Житомирський апеляційний суд
Справа №286/1128/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

(в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваної ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської області від 31.03.2021,
в с т а н о в и л а :
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Коростенської окружної прокуратури Житомирської області ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків: прибувати по кожному виклику до слідчого, прокурора, суду у визначений час; цілодобово не залишати місце постійного проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора, суду строком до 28.05.2021 року

щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Новоград-Волинський, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000200 від 02.03.2020.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваної, враховано наявність вагомих доказів обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваної винною у його вчиненні, а також існування певних ризиків вчинення підозрюваною дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню, в сукупності не виправдовують застосування до підозрюваної найсуворішого запобіжного заходу.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого СВ Коростенського РУП ГУНП України в Житомирській області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 . Вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні декількох епізодів, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів протягом тривалого часу і її діяльність була припинена лише після затримання, що свідчило про її усвідомлене бажання займатися злочинною діяльністю й надалі. Вважає, що підозрювана може здійснювати вплив на інших підозрюваних у даному провадженні та інших осіб, причетних до вчинення злочину, місцезнаходження яких на даний час встановлюється. Посилається на те, що на даний час не встановлено усіх обставин вчинення кримінальних правопорушень, у тому числі і ОСОБА_8 та місцезнаходження речових доказів, а тому остання, перебуваючи на волі, може вжити заходів щодо знищення інформації, приховування чи спотворення речей, які мають значення у провадженні, саме тих, які не були виявлені у неї під час проведення обшуків. Звертає увагу, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких та карається позбавленням волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, захисника та підозрювану які вважали ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у застосуванні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обираючи їй запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як вбачається з ухвали, слідчим суддею встановлено, що в провадженні відділу поліції № 1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000200 від 02.03.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч.3 ст.321, ч.3 ст.307 КК України.
30.03.2021 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України.
31.03.2021 року слідчий СВ Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 за погодженням прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_9 , звернувся до Овруцького районного суду Житомирської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .
Ухвалою слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської області від 31.03.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Коростенської окружної прокуратури Житомирської області ОСОБА_9 , про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків: прибувати по кожному виклику до слідчого, прокурора, суду у визначений час; цілодобово не залишати місце постійного проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора, суду строком до 28.05.2021 року.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя дійшов висновку, що наявність вагомих доказів обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваної винною у його вчиненні, а також існування певних ризиків вчинення підозрюваною дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню, в сукупності не виправдовують застосування до підозрюваної найсуворішого запобіжного заходу.

При вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що стороною обвинувачення надані докази, які доводять обставини, що свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною кримінального правопорушення. Зокрема: протоколами огляду місця події; висновками експертиз; протоколом огляду покупця, яким здійснено оперативну закупку у ОСОБА_8 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколом обшуку від 29.03.2021; протоколом затримання ОСОБА_8 від 29.03.2021.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).
При цьому суд, дослідивши матеріали провадження, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, встановив, що виключні обставини для тримання ОСОБА_8 під вартою відсутні, оскільки даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні слідчого не вказано та прокурором в судовому засіданні не доведено.
Слідчий суддя, з урахуванням даних про особу підозрюваної ОСОБА_8 ,, її віку, стану здоров`я, міцності соціальних зв`язків, перебування на її утриманні малолітньої дитини, наявності постійного місця проживання та позитивної характеристики за місцем проживання, дійшов висновку про можливість застосування щодо останньої альтернативного, більш м`якого запобіжного заходу цілодобового домашнього арешту, який є достатнім для забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків.
Апеляційний суд вважає, що слідчим суддею у повній мірі враховано ризики щодо можливості ОСОБА_8 знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Так, колегія суддів звертає увагу на практику Європейського Суду з прав людини, в якій суд неодноразово зазначав, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
При цьому, апеляційний суд враховує, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами (рішення Європейського суду з прав людини від 23.02.2012 року у справі «Клішин проти України», № 30671/04), а тому висновки слідчого судді про відсутність переконливих доказів вчинення підозрюваною дій, які б свідчили про її перешкоджання кримінальному провадженню, є обґрунтованими.
У відповідності до вимог ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.1 та 2 ч.1 ст.194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.
Зі змісту ст.181 КПК України слідує, що домашній арешт, як вид запобіжного заходу, може бути застосований до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі та полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби на підставі ухвали слідчого судді, суду.
Посилання прокурора в апеляційній скарзі як на один із доводів про застосування щодо підозрюваної запобіжного заходу у виді тримання під вартою на те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких та карається позбавленням волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки тільки тяжкість злочину та можлива міра покарання за його вчинення не може бути підставою для обрання такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Вказане також підтверджується рішенням ЄСПЛ за скаргою № 12369 від «26» червня 1991 року по справі «Латальє проти Франції», п. 51, за скаргою № 5522/04 від «20» січня 2011 року по справі «Прокопенко проти України», за скаргою № 38717/04 від «14» жовтня 2010 року по справі «Хайредінов проти України», п. 29, 41, за скаргою № 37466/04 від «20» травня 2010 року по справі «Москаленко проти України». В пункті 36 останнього зазначено, що «…органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався…Однак Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою…»
Доводи апеляційної скарги в частині того, підозрювана може здійснювати вплив на інших підозрюваних у даному провадженні та інших осіб, причетних до вчинення злочину, місцезнаходження яких на даний час встановлюється, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки без належного підтвердження вказаних обставин прокурором як в суді першої інстанції, такі і в суді апеляційної інстанції вказані висновки є припущеннями, що не можуть слугувати підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу.

На переконання апеляційного суду, слідчим суддею враховано існуючі обставини у справі, характер протиправних дій, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , даних, які характеризують особу останньої, її спосіб життя, сімейний стан, соціальні зв`язки, домашній арешт буде достатнім для запобігання ризикам, про які зазначають слідчий та прокурор та забезпечить виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків.
Слідчим суддею також враховано, що слідчим та прокурором не надано доказів, що застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно ОСОБА_8 є недостатніми для запобігання ризикам, передбачених ст.177 КПК України, з чим погоджується і колегія суддів.
Під час судового засідання апеляційного суду, колегією суддів встановлено, що підозрювана на даний час дотримується умов застосованого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, а тому вважає, що у даному випадку запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на даному етапі кримінального провадження є найбільш дієвим та не є обтяжливим для підозрюваної ОСОБА_8 .
Колегія суддів погоджуються з таким рішенням слідчого судді та вважає, що орган досудового розслідування не зміг довести суду виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваної на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Доводи, на які послався в апеляційній скарзі прокурор, не можуть бути підставами для скасування судового рішення та прийняття нової ухвали про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки були враховані судом при прийнятті рішення, у зв`язку з чим до підозрюваної застосовано наступний за суворістю запобіжний захід, який, на думку колегії суддів, співмірний з існуючими ризиками, особою підозрюваної, тяжкістю злочину та його наслідками.
Істотних порушень норм КПК України, які б тягнули за собою скасування ухвали слідчого судді під час апеляційного розгляду не встановлено.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування ухвали слідчого судді, як про це просить прокурор, немає, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської області від 31.03.2021, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Коростенської окружної прокуратури Житомирської області ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків: прибувати по кожному виклику до слідчого, прокурора, суду у визначений час; цілодобово не залишати місце постійного проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, суду строком до 28.05.2021 року, щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: