У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 травня 2021 року, якою відмовлено в задоволені скарги ОСОБА_5 на бездіяльність посадових осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, яка полягає у невнесені відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
учасники судового провадження:

представник потерпілого: ОСОБА_6

встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді.
Короткий зміст ухвали слідчого судді.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 травня 2021 року, відмовлено в задоволені скарги ОСОБА_5 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, яка полягає у невнесені відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
Вважає ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.
Зазначає, що викладені в його заяві відомості про вчинення злочину підлягали обов`язковому внесенню в ЄРДР.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.
ОСОБА_5 звернувся суду зі скаргою на бездіяльність відповідальних осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, яка полягає у невнесенні слідчим відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

Скаргу обґрунтовував тим, що 31 травня 2020 року звернувся до Територіального управління Державного бюроро зслідувань, розташованого умісті Миколаєві, із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 366 КК України, слідчим суддею Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_7 . Однак, відомості за його заявою безпідставно не внесені до ЄРДР.
Відмовляючи в задоволенні скарги, слідчий суддя вказав, що будь-які фактичні відомості на підтвердження ознак кримінального правопорушення, передбаченого цією статтею, у матеріалах скарги відсутні. Сама вказівка на неправдивість відомостей, без посилань на конкретні дані, які б вказували на протилежне, з наданням їм у матеріальному виді не може бути безумовною підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання його заяви про кримінальне правопорушення.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесені відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Враховуючи приписи ч.1 ст.2, п.10 ч.1 ст.3, ч.1 та п.4 ч.5 ст. 214 КПК України можливо зробити висновок, що однією із обов`язкових умов для внесення відомостей до ЄРДР є виявлення діяння, яке містить склад злочину, передбаченого особливою частиною КК України. Внесення до ЄРДР короткого викладу обставин, які вказують на наявні в діянні ознаки складу злочину, підтверджує обґрунтованість початку досудового розслідування.

До елементів складу злочину відносять: об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкт, суб`єктивну сторону, кожені з яких неможливо визнати елементом складу злочину без певних ознак. До ознак об`єкта злочину, крім суспільних відносин, що охороняються кримінальним законом, віднесено предмет злочину. Об`єктивну сторону характеризують: дія (бездіяльність), злочинні наслідки, причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) та наслідками, що настали, час, місце, спосіб, обстановка, знаряддя та засоби вчинення злочину. Суб`єкт злочину: осудність, вік, з якого настає кримінальна відповідальність, посадове становище, відношення до військової служби тощо. Суб`єктивну сторону: вина, мотив, мета та емоційний стан.

Відповідно до диспозицій особливої частини КК України, карним діянням є діяння що містить ознаки складу злочину. Тому, фактична відсутність в відомостях про діяння чи бездіяльність обставин, що вказують на наявність ознак складу злочину, позбавляє слідчого (прокурора) законного права вносити зазначені відомості до ЄРДР.

Окрім КПК України, нормативні засади, пов`язані із вчиненням зазначеної процесуальної дії, регламентовані Положенням про порядок ведення ЄРДР, затвердженим наказом Генеральної прокуратури України від 30.06.2020 № 298, прийнятим на виконання вимог КПК.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Положення про порядок ведення ЄРДР, до Реєстру вносяться відомості, зокрема, про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Оскільки аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необгрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Згідно з ч.1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України.

У цілому такий висновок відповідає Рішенню Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_9 від 17 червня 2020 року, згідно п.5 мотивувальної частини якого зазначено, що «встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідник питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту».

В своїй скарзі та наданої до неї заяви ОСОБА_10 посилається на те, що слідчий суддя ОСОБА_7 , розглянувши його скаргу від 20 березня 2020 року на бездіяльність прокурора, яка полягала у недотриманні розумних строків при прийнятті процесуальних рішень і виконання процесуальних дій, ненаданні інформації про закінчення досудового розслідування та встановлення розумного строку для надання відповіді, постановила завідомо неправосудну ухвалу, якою відмовила у відкритті провадження за його скаргою. Зокрема вказував, що в своїй ухвалі вона зазначила неправдиві відомості, що його скарга не містить в собі чітко сформульованих вимог, як за пунктами 1 і 4 ч. 1 ст. 303 КПК України, так і за іншими пунктами цієї статті та не навела обгрунтування свого рішення в 5-7 абзацах зміст ч. 2 ст. 303. ч. 4 ст. 304 КПК України, які не містять ні доводів, ні доказів.

Тобто з заяви ОСОБА_10 вбачається, що він ініціював притягнення слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 366 КК України за постановлення ухвали від 07.04.2020 року по справі №487/1985/20, провадження №1-кс/487/2355/20, з якою він не згоден.

Разом з тим, вбачається, що вказана ухвала від 07.04.2020 року по справі №487/1985/20 була прийнята на підставі матеріалів, що були в розпорядженні судді, відповідно до її внутрішньої впевненості та розуміння окремих положень кримінального процесуального законодавства, та на даний час оскаржена в апеляційному порядку.

Так ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 15 червня 2020 року ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2020 року про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_5 від 20.03.2020 року залишено без змін, а апеляційні скарги ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6 без задоволення.

Тобто рішення суду першої інстанції вступило в законну силу.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, що скарга ОСОБА_5 не має достатніх даних вважати, що подана ним заява про злочин містить об`єктивні відомості, які свідчать про вчинення слідчим суддею Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України.
Так, твердження апелянта щодо того, що суд першої інстанції не належним чином встановив фактичні обставини справи не заслуговують на увагу та не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, а через це не має підстав надати заявнику можливість ініціювати початок кримінального провадження.

Згідно з ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

Оскільки колегією судів встановлено, що рішення слідчого судді є законним та обгрунтованим, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 303, 404, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2021 року, якою відмовлено в задоволені скарги ОСОБА_5 на бездіяльність посадових осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, яка полягає у невнесені відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: