ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 653/2452/19 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/635/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 cт.186, ч.ч.1,2 ст.187,
ч.4 ст.296 КК України
У Х В А Л А
іменем України
08 липня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000554 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора на вирок Іванівського районного суду Херсонської області від 06 квітня 2021 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кисельовськ, Кемеровської області, Росія, громадянина України, мешканця: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено:

за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі;

за ч.1 ст.187 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

за ч.2 ст.187 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 4 роки 2 місяці позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, окрім житла;

за ч.4 ст.296 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суровим, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, окрім житла.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 не обирався.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він 25 квітня 2019 року близько 11 год. 30 хв., перебуваючи у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » фізичної особи підприємця ОСОБА_9 , що розташований в АДРЕСА_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, керуючись корисливим мотивом, здійснив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу. Так, він раптово висловив вимоги працівникам магазину ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , негайно передати йому частину товару, що перебував у магазині, при цьому з метою подолання можливого супротиву працівників і з метою змусити виконати свої вимоги, дістав з кишені, принесений із собою револьвер калібру 4 мм, Флобер «Stalker R1-F 2,5» № НОМЕР_1 , який спрямував у бік обличь вищезазначених осіб, демонструючи їм готовність застосувати револьвер, одночасно наголосив присутнім про наявність у нього зброї та необхідності передачі йому товарно-матеріальних цінностей. Виконавши перелічені умисні дії, в обстановці, що склалась, враховуючи раптовість дій, агресивну поведінку, стан алкогольного сп`яніння та наявність зброї, ОСОБА_8 склав у присутніх реальне враження, що, якщо вони протидіятимуть йому або не виконають його вимоги, ця погроза застосувати зброю та заподіяти шкоду їх життю або здоров`ю, буде негайно реалізована. Як наслідок, реально побоюючись заподіяння шкоди власному життю або здоров`ю працівники магазину, підкоряючись наказам ОСОБА_8 , безоплатно передали йому скляну пляшку пива «Оболонь преміум» 0,5л., пачку цигарок «Мальборо» та запальничку «Крікет». Після цього ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду.

Він же, 25 квітня 2019 року близько 12 год. 00 хв., раніше вчинивши розбій, перебуваючи у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » фізичної особи підприємця ОСОБА_12 , що розташований в АДРЕСА_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, керуючись корисливим мотивом, здійснив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу. Так, він раптово висловив вимогу працівнику магазину ОСОБА_13 , негайно передати йому частину товару, що перебував у магазині, при цьому з метою подолання можливого супротиву присутніх і з метою змусити виконати свої вимоги, продемонстрував, принесений із собою револьвер калібру 4 мм, Флобер «Stalker R1-F 2,5» № НОМЕР_1 , який спрямував у бік присутніх осіб, стукнув ним по прилавку, демонструючи готовність застосувати револьвер, одночасно наголосив присутнім про наявність у нього зброї та необхідності передачі йому товарно-матеріальних цінностей. Виконавши перелічені умисні дії, в обстановці, що склалась, враховуючи раптовість дій, агресивну поведінку, стан алкогольного сп`яніння та наявність зброї, ОСОБА_8 склав у присутніх реальне враження, що, якщо вони йому протидіятимуть або не виконають його вимоги, ця погроза застосувати зброю та заподіяти шкоду їх життю або здоров`ю, буде негайно реалізована. Як наслідок, реально побоюючись заподіяння шкоди власному життю або здоров`ю, працівник магазину ОСОБА_13 , підкоряючись наказам ОСОБА_8 , безоплатно передала йому пластиковий бокал пива «ППБ Бочкове» 0,5л., пачку цигарок «Парламент» та пачку морозива Рудь «Блейк Айс». Після цього ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду.

Він же, 25 квітня 2019 року близько 13 год. 30 хв., перебуваючи у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » фізичної особи підприємця ОСОБА_9 , що розташований в АДРЕСА_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, де з метою протиправного заволодіння чужим майном, повторно, умисно, з корисливих мотивів, відкрито заволодів пластиковою пляшкою пива «Оболонь Київське» об`ємом 1,2 л., яку схопив з холодильної камери в приміщенні магазину та не розрахувавшись швидко вибіг з магазину, чим завдав матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_14 .. З місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Він же, 25 квітня 2019 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, із хуліганських спонукань, з метою демонстрації власної переваги над іншими громадянами та існуючими громадськими нормами звичайного життя, в робочий час доби, близько 14 год. 00 хв., прибув до громадського місця, в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » фізичної особи підприємця ОСОБА_12 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де з метою реалізації зазначеної хуліганської поведінки та самореалізації за рахунок приниження інших осіб, став висловлювати в бік присутніх ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та відвідуючих магазин громадян, нецензурну лайку, демонстрував, направляв у бік людей, принесений із метою залякування та застосування для нанесення тілесних ушкоджень, револьвер калібру 4 мм, Флобер «Stalker R1-F 2,5» № НОМЕР_1 . На вимоги ОСОБА_12 , ОСОБА_13 припинити протиправні дії ОСОБА_8 з особливою зухвалістю, зневажаючи загальноприйняті норми людської поведінки, продовжував висловлювати на адресу оточуючих нецензурну лайку, погрожував застосувати зброю щодо осіб, які намагатимуться його зупинити, продовжував власну протиправну поведінку протягом тривалого часу, близько 40 хвилин, чим налякав присутніх громадян, викликав у них обґрунтовану тривогу за своє життя та здоров`я, примусив припинити роботу магазину.

У поданих на вирок апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 посилається на незаконність та необґрунтованість вироку з підстав невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів указує, що за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України у формулюванні обвинувачення не зазначено кваліфікуючу ознаку «особлива зухвалість». Не доведено наявність мотиву у обвинуваченого ОСОБА_8 на вчинення хуліганства, що призвело до неправильної кваліфікації його дій за ст.296 КК України. Крім того, жодними доказами не підтверджено погрозу застосування зброї, висловлювання нецензурною лайкою, не підтверджено факт застосування зброї або погрози її застосування. Зі змісту вироку незрозуміло, для кого саме із присутніх в магазині була створена реальна небезпека для життя чи здоров`я в результаті демонстрації зброї, не дано належної оцінки показанням потерпілої ОСОБА_12 .

За обвинуваченням ОСОБА_8 у вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, стороною захисту зауважено, що жодними доказами не підтверджено факт погрози застосування насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу. Не підтверджено факт раптової вимоги працівникам магазину про негайну передачу товару ОСОБА_8 , у формулюванні обвинувачення не зазначено, яка саме особа зазнала нападу. Посилаючись на зміст показаній свідка ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_9 , апелянт зауважує про те, що не доведено вчинення нападу з метою заволодіння товаром, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я вказаних осіб.

За обвинуваченням ОСОБА_8 у вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, захисник обґрунтовує апеляційні вимоги аналогічними доводами щодо не доведення обставин його вчинення з посиланням на те, що це не підтверджено показаннями свідка ОСОБА_13 .. Апелянт зазначає, що сам по собі факт сприйняття потерпілими як реальної загрози своєму життю чи здоров`ю дій обвинуваченого ОСОБА_8 , що полягали у демонстрації зброї, без погрози її застосування, не доводить наявність такої погрози.

За обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, сторона захисту зазначає про те, що жодними доказами не доведено факт заподіяння матеріальної шкоди у зв`язку із заволодінням обвинуваченим пляшкою пива. Стороною обвинувачення не встановлено розмір завданої матеріальної шкоди, а судом не з`ясовано, чи мали місце такі обставини, не надано оцінки показанням обвинуваченого про те, що пляшку пива він отримав в борг, а потерпіла ОСОБА_9 показала, що не має до нього претензій матеріального характеру.

Просить повторно дослідити всі докази у кримінальному провадженні, скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України;

- прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 та правильність кваліфікації його дій, порушує питання про скасування вироку в частині призначення покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів указує, що суд при призначення ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.187 КК України неправильно застосував положення ст.69 КК України. Так, в обґрунтування свого висновку суд вказав про те, що відсутній факт настання тяжких наслідків та відсутність претензій з боку потерпілої, попри те, що застосування вказаної норми можливе лише за наявності двох пом`якшуючих покарання обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Вважає, що суд у вироку належним чином не мотивував своє рішення про можливість призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Просить повторно дослідити всі докази у вказаному кримінальному провадженні, скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання: за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі; за ч.1 ст.187 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі; за ч.2 ст.187 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, окрім житла; за ч.4 ст.296 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суровим, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, окрім житла.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні вимоги, наведені захисником, просили скасувати вирок та закрити кримінальне провадження, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, який підтримав апеляційні вимоги сторони обвинувачення, просив ухвалити новий вирок щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання, заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, повторно дослідивши матеріали справи, що характеризують особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, колегія суддів дійшла до такого висновку.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або із порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з буквального тлумачення вказаної норми процесуального закону сам по собі факт незгоди сторони із рішенням суду першої інстанції та подачі на нього апеляційної скарги із вимогою про його скасування не зобов`язує суд апеляційної інстанції повторно здійснювати судовий розгляд у повному обсязі, оскільки це є порушенням принципу інстанційності судової системи і зумовить порушення розумних строків апеляційного розгляду.

За змістом ч.3 ст.404 КПК України повторне дослідження апеляційним судом доказів відбувається лише у разі дослідження таких доказів з порушенням вимог КПК України або не повністю.

При цьому учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й навести, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.

Розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України.

Незгода з юридичною оцінкою судом доказів у кримінальному провадженні та встановленими обставинами кримінального провадження, не є підставою для їх повторного дослідження апеляційним судом.

Суд дотримався вимог ст.10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.

В апеляційній скарзі захисником ОСОБА_7 не наведено будь-яких обґрунтувань, які б вказували на те, що докази у кримінальному провадженні були судом першої інстанції досліджені не повністю або з порушеннями, тому колегія суддів вважає, що підстави для повторного дослідження доказів та задоволення його клопотання відсутні.

Вимоги прокурора про дослідження апеляційним судом усіх доказів у кримінальному провадженні, попри те, що ним оскаржується вирок лише в частині призначення покарання, не відповідають основним засадам кримінального процесуального закону та жодними доводами не обґрунтовані.

А тому його клопотання підлягає задоволенню лише в частині дослідження матеріалів справи, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 ..

Відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду. Така позиція узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 09.07.2019 року у справі № 676/603/17 (провадження № 51-392км19), від 10.02.2021 року у справі № 127/14811/17 (провадження № 51-5046 км 20).

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.186, ч.1, 2 ст.187, ч.4 ст.296 КК України, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Що ж до доводів сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, то вони були предметом перевірки в судовому засіданні та спростовуються детально наведеними у вироку доказами.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 не визнав себе винним та показав по першому епізоду, що 25.04.2019 року він прийшов до магазину ФОП ОСОБА_9 в с. Стрілкове Генічеського району, з собою взяв свій диплом та пістолет. В магазині хотів купити пиво, цигарки і запальничку та попросив продавця ОСОБА_15 записати йому цей товар у борг, проте він та інший продавець ОСОБА_16 відмовились. Він запропонував у якості застави спочатку свій диплом, а коли останні відмовились його узяти, то дістав з кишені револьвер і запропонував його у якості застави. ОСОБА_16 подзвонила з цього приводу власнику магазину ОСОБА_9 . Коли до магазину прийшла ОСОБА_9 , вони вийшли, порозмовляли і потерпіла наказала продавцям надати йому цей товар у борг. Зброєю не погрожував. У цей день вживав горілку, був у стані алкогольного сп`яніння. Револьвер був непридатний до стрільби, він його придбав у магазині «Casio» восени 2018 року. Згодом повернув борг в розмірі 600 грн. матері потерпілої ОСОБА_17 .

По другому епізоду показав, що 25.04.2019 року після відвідування магазину ОСОБА_9 він зайшов до магазину ОСОБА_12 , де також в борг намагався купити пачку цигарок та морозиво для дітей, розмовляв спокійно, проте згодом до магазину зайшла ОСОБА_12 та почала сварити доньку ОСОБА_13 , що та надала товар у борг. Пістолетом не погрожував. Вважає, що вони його обмовляють, оскільки злякались, побачивши його з пістолетом. Шкоду ОСОБА_12 не відшкодував, оскільки остання відмовилась від її отримання до розгляду справи в суді.

По третьому епізоду показав, що в цей же день повернувся додому, узяв свою собаку та знову пішов до магазину ОСОБА_9 , де з холодильника дістав пляшку пива та сказав продавцю ОСОБА_18 записати в борг на нього.

По четвертому епізоду показав, що 25.04.2019 року після обіду, перебуваючи в магазині ОСОБА_12 , ніяких хуліганських дій не вчиняв, нецензурною лайкою він взагалі не висловлюється, сидів спокійно за столом, на який поклав револьвер, при цьому нікому ним не погрожував. Згодом до нього під`їхали працівники поліції, які з`ясовували, звідки у нього револьвер та затримали його. Стверджував, що злочини не вчиняв.

Ці заперечення ОСОБА_8 проти обвинувачення та його версії подій були предметом перевірки в судовому засіданні та не знайшли свого підтвердження.

Обставини, за яких ОСОБА_8 вчинив інкриміновані йому злочини підтверджуються наступними доказами.

Показаннями потерпілої ОСОБА_9 про те, що вона є власницею продуктового магазину в АДРЕСА_1 . 25.04.2019 року близько 10-11.00 год. до її магазину приходив ОСОБА_8 з пістолетом, вимагав товар в борг, ображав та принижував її продавців ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .. Про це вони повідомили її матері ОСОБА_17 , а остання їй. Коли вона прийшла до магазину, то побачила ОСОБА_8 , який був у збудженому стані, нервував, стояв біля прилавку та вимагав цигарки, при цьому сильно стукав по прилавку пістолетом, поряд стояла пляшка відкритого пива. Продавець ОСОБА_16 плакала, а ОСОБА_15 показав, що не знає, що робити. ОСОБА_8 говорив, що у нього є пістолет, і він має право взяти все, що захоче, ображав продавців та її. Дуло пістолету на них не направляв та слів, що вб`є не говорив. Проте, вона та продавці відчули страх, коли побачили пістолет, сприймали це як реальну загрозу їхньому життю. На вигляд пістолет був як справжній. Щоб уникнути негативних наслідків, вона віддала ОСОБА_8 цигарки та запальничку, які він просив, коштів за це не сплатив, а пляшку пива взяв та відчинив самостійно. В цей же день, близько 13.30 год. ОСОБА_8 знову приходив до магазину з собакою та самовільно, відчинивши холодильник, узяв пляшку пива, не розрахувався та пішов, при цьому сказав: «Я беру пиво, хай ОСОБА_21 мені дзвонить». Про це вона дізналась від продавця ОСОБА_22 , яка їй дзвонила та запитувала, що роботи в цій ситуації. Дозволу надавати товар у борг ОСОБА_8 , вона не надавала. Цивільний позов не заявляла, оскільки їй було завдано незначний матеріальний збиток, який відшкодовано.

Показаннями свідка ОСОБА_10 про те, що вона працює продавцем в продуктовому магазині ФОП ОСОБА_9 25.04.2019 року до обіду вона була на зміні в магазині, крім неї на зміні був продавець ОСОБА_11 .. До прилавку підійшов ОСОБА_8 , та, звернувшись до ОСОБА_11 , сказав, що узяв пляшку пива, цигарки та попросив записати у борг, на що продавець відмовився. Тоді ОСОБА_8 почав кричати, вимагав записати товар у борг та ображав нецензурною лайкою. Вона підійшла до прилавку та сказала ОСОБА_8 , що ніхто нічого записувати не буде. Тоді ОСОБА_8 почав кричати, дістав пістолет та направив його в бік продавців, в тому числі і на неї, почав бити ним по прилавку, поводив себе неадекватно, ходив від одного прилавку до іншого, вимагаючи надати товар у борг, і в підсумку, так як йому було відмовлено, він сказав, що це «пограбування». ОСОБА_8 направляв в її бік пістолет. Потім до магазину зайшла ОСОБА_9 та продовжила з ним розмову, заспокоювала його, віддала йому товар, який той просив. Товар віддали під погрозою. ОСОБА_8 словесно погроз не виказував, проте, наставляючи в її бік дуло пістолету, вона сприйняла це як реальну загрозу своєму життю. В цей же день, після обіду ОСОБА_8 знову приходив до магазину з собакою, самовільно узяв з холодильника пляшку пива, не розрахувався за неї, повідомивши, що: « ОСОБА_21 усе знає», розвернувся та пішов з магазину. Вона та інший продавець нічого йому на це не відповіли та намагалися йому не перечити, внаслідок тих подій, що сталися до обіду.

Відомостями протоколу пред`явлення особи для впізнання від 26.04.2019 року та довідки до нього про те, що свідок ОСОБА_10 в присутності двох понятих на фото №1 впізнала ОСОБА_8 , який 25.04.2019 року прийшов в магазин «Продукти» з пістолетом в руках, порушив режим роботи магазину, вчинив хуліганські дії відносно неї. ОСОБА_8 впізнала за зовнішніми рисами обличчя.

(том 1 а.п.237-238)

Показаннями свідка ОСОБА_23 про те, що вона працює продавцем в продуктовому магазині ФОП ОСОБА_9 .. 25.04.2019 року у неї був вихідний, проте вона прийшла до цього магазину скупитися. В магазині були продавці ОСОБА_11 та ОСОБА_24 . Побачила, що ОСОБА_8 поставив на стіл пиво, а продавець ОСОБА_15 почав записувати товар у борг для останнього. Вона підійшла до ОСОБА_15 та сказала йому: «Навіщо записувати». Потім ОСОБА_8 дістав пістолет, який поклав на прилавок. На вигляд пістолет був як справжній. ОСОБА_8 обурився, що вони не дають товар в борг, схопив пістолет в руки та направив його у бік продавців, погрожував, бігав по магазину, лякав ним, повсюди крутив тим пістолетом. Ображав продавця ОСОБА_10 , яка розплакалась та вийшла з магазину. ОСОБА_8 погрожував продавцям. Потім вона вийшла з магазину, щоб покликати ОСОБА_9 .

Показаннями свідка ОСОБА_17 про те, що потерпіла ОСОБА_9 є її донькою, у неї в с. Стрілкове Генічеського району є власний продуктовий магазин. У квітні 2019 року до неї додому прибігла ОСОБА_23 та повідомила, що в магазині її доньки знаходиться ОСОБА_8 з пістолетом. Про це вона повідомила свою доньку.

Показаннями свідка ОСОБА_25 про те, що 25.04.2019 року близько 14.00 год. знаходилась в продуктовому магазині «ФОП ОСОБА_26 », де зустріла ОСОБА_8 , який був у супроводі з собакою, на якій не було намордника. ОСОБА_8 величаво відчинив холодильник, звідки взяв одну пляшку пива та сказав продавцям, щоб записали на нього. В магазині були присутні продавці ОСОБА_16 та ОСОБА_27 ..

Показаннями свідка ОСОБА_28 про те, що він є чоловіком ОСОБА_10 , раніше працював та дружив з ОСОБА_8 , відносився до нього позитивно. Після цих подій намагався поговорити з ОСОБА_8 , проте розмова з останнім не відбулася, оскільки той був у стані алкогольного сп`яніння, критичного відношення до вчинених подій останній не виявляв.

Показаннями потерпілої ОСОБА_12 про те, що вона є власницею продуктового магазину в АДРЕСА_1 . 25.04.2019 року близько 14.00 14.30 год. вона знаходилась біля свого магазину та почула крики. Підійшовши до магазину, побачила ОСОБА_8 та ОСОБА_29 , які між собою з`ясовували відносини. Вона зайшла до магазину та згодом до приміщення також зайшов ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та попросив у продавців дати йому пива, проте ті відмовили. Вона попросила ОСОБА_8 вийти з магазину, на що той відмовився та дістав з кишені куртки пістолет та сказав: «А ти це бачила? Ти мені нічого не зробиш». Почав махати пістолетом перед її обличчям, на що вона злякалась. Пістолет на вигляд був справжній. Під час демонстрації пістолета вона це сприйняла як реальну погрозу її життю. Потім ОСОБА_8 дістав диплом юриста та повідомив, що знає всі закони та йому нічого за це не буде. В магазині були присутні покупці, один з них купив ОСОБА_8 пляшку пива та вони разом вийшли, а вона подзвонила до поліції та зачинила магазин з метою безпеки. Все це відбувалося на протязі близько 30 хвилин. Цивільний позов не заявляла, завданий збиток в сумі 93 грн. їй не відшкодовано.

Даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 26.04.2019 року та довідки до нього про те, що потерпіла ОСОБА_12 в присутності двох понятих на фото №4 впізнала ОСОБА_8 , який 25.04.2019 року в її магазині в с. Стрілкове, здійснював моральний тиск, залякував її зброєю, порушив режим роботи магазину, здійснював хуліганські дії. ОСОБА_8 впізнала за зовнішніми рисами обличчя.

(том 1 а.п.242-243)

Показаннями свідка ОСОБА_13 про те, що вона працює продавцем в «ФОП Наверська», потерпіла ОСОБА_12 є її матір`ю. 25.04.2019 року до магазину зайшов ОСОБА_8 з пістолетом в руках та почав вимагати дати йому пива, на що вона йому відразу дала, оскільки останній був у стані алкогольного сп`яніння та поводив себе дуже агресивно. При цьому пістолет, то клав на прилавок, то направляв його дуло в її бік. Потім попросив дати йому цигарки та морозиво дітям, які зайшли до магазину. Все, що ОСОБА_8 попросив, вона йому надала, при цьому погрозу за своє життя, викликану демонстрацією перед нею пістолета, сприймала реально. ОСОБА_8 за товар не розрахувався та пішов, у борг надати цей товар останній не просив. Крім неї, у магазині в іншому відділі була продавець ОСОБА_1 . У цей же день, ОСОБА_8 знову приходив до магазину з пістолетом, яким розмахував повсюди, був у стані алкогольного сп`яніння, вів себе агресивно. В магазині були також її мати ОСОБА_12 та покупці, останні, побачивши ОСОБА_8 з пістолетом, залишили магазин. Після цього магазин зачинили та викликали поліцію.

Даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 26.04.2019 року та довідки до нього про те, шо свідок ОСОБА_13 в присутності двох понятих на фото №3 впізнала ОСОБА_8 , який 25.04.2019 року в с. Стрілкове по вул. Приморська, перебуваючи в приміщенні магазину ФОП « ОСОБА_30 », ходив з пістолетом в руках та з собакою, порушив режим роботи магазину. ОСОБА_8 впізнала за зовнішніми рисами обличчя. (том1 а.п.235-236)

Показаннями свідка ОСОБА_1 про те, що вона працює продавцем в магазині «ФОП Наверська». Магазин розподілено на дві площадки. 25.04.2019 року до магазину зайшов ОСОБА_8 з пістолетом в руках та вимагав надати йому товар, при цьому розмахував ним у різні боки, був у стані алкогольного сп`яніння, вів себе агресивно, висловлювався нецензурною лайкою. Продавець ОСОБА_13 дала йому товар під погрозою, оскільки дуло пістолета було направлено в її бік. Вдруге ОСОБА_8 знову приходив до магазину з пістолетом, вів себе агресивно, буянив на площадці, висловлювався нецензурною лайкою, вони відчували страх. Внаслідок його дій викликали поліцію та зачинили магазин.

Даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 26.04.2019 року та довідки до нього про те, що свідок ОСОБА_1 в присутності двох понятих на фото №1 впізнала ОСОБА_8 , який 25.04.2019 року в с. Стрілкове по вул. Приморська, перебуваючи в приміщенні магазину ФОП « ОСОБА_30 », порушив режим роботи магазину, розмахував пістолетом, залякував відвідувачів магазину, порушив режим його роботи. ОСОБА_8 впізнала за зовнішніми рисами обличчя.

(том 1 а.п.244-245)

Показаннями свідка ОСОБА_31 , про те, що в с. Стрілкове має у власності магазин. 25.04.2019 року до її магазину заходив ОСОБА_8 , де продавець дала йому у борг пляшку горілки. ОСОБА_8 характеризує з негативного боку, як особу, що вживає спиртні напої.

Зазначені вище показання потерпілих та свідків судом правильно визнані достовірним джерелом доказів, оскільки вони є послідовними та узгоджуються між собою та іншими доказами, а тому у суду не будо підстав ставити під сумнів їх правдивість та об`єктивність.

Будь-яких даних, які б свідчили про те, що потерпілі та свідки могли обмовити ОСОБА_8 у вчиненні злочинів через їх зацікавленість, в матеріалах провадження немає, і зворотне стороною захисту не доведено.

З протоколу огляду місця події від 25.04.2019р. вбачається, що об`єктом огляду є магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де відбувалися події, зазначені в заяві потерпілої ОСОБА_9 , під час якого зафіксована загальна обстановка, вхід до магазину виконується через пластикові двері, які на момент огляду відчинені, магазин перебуває в робочому режимі, пошкодження приміщення не виявлено. Зліва знаходиться холодильник з пивом, з правого боку прилавки з продуктами харчування. Огляд приміщення магазину було проведено з письмового дозволу потерпілої ОСОБА_9

(том 1 а.п.213-221)

З протоколу огляду місця події від 25.04.2019 року вбачається, що об`єктом огляду є магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де відбувалися події, зазначені в заяві потерпілої ОСОБА_12 , під час якого зафіксована загальна обстановка, вхід до магазину здійснюється через дверну пройму, перше приміщення магазину являє собою павільйон, в якому розташовані дерев`яні столи з лавами. Далі знаходиться дверна пройма, на момент огляду двері відчинені, через які здійснюється вхід до магазину. Магазин перебуває в робочому режимі, на робочих місцях, на момент огляду знаходяться продавці, прилавки не пошкоджені. Огляд магазину було проведено з письмового дозволу потерпілої ОСОБА_12

(том 1 а.п.222-230)

Із заяви ОСОБА_8 випливає, що він добровільно видав працівникам поліції пістолет ОСОБА_32 , який він купив в магазині «Casio» восени 2018 року та який знаходився при ньому 25.04.2019 року.

(том 1 а.п.231)

Даними протоколу огляду предмету від 26.04.2019 року та фототаблиці до нього, про те, що слідчим за участі двох понятих проведено огляд предмету: пістолету Флобер, який добровільно видав ОСОБА_8 працівникам поліції. В ході огляду пістолета встановлено, що ним є пістолет барабанного типу під патрон «Флобера» калібру 4мм № НОМЕР_1 «Stalker R1 - F 2,5», та відповідно до постанови від 06.05.2019 року визнаний речовим доказом. Даний речовий доказ було досліджено в судовому засіданні, обвинувачений підтвердив, що саме цей револьвер знаходився при ньому 25.04.2019 року під час відвідування магазинів потерпілих.

(том 1 а.п.232-234)

Висновком криміналістичної експертизи №197-БЗ від 10.06.2019 року встановлено, що револьвер, вилучений 26.04.2019 року у ОСОБА_8 , вогнепальною зброєю не являється, а є револьвером 4мм Флобер «STALKER R1 F2.5», № НОМЕР_1 іноземного виробництва (Туреччина), призначеним для стрільби патронами 4мм Флобер. Револьвер виготовлений заводським способом. В наданому на дослідження стані револьвер до стрільби не придатний внаслідок пошкодження частини екстрактора (загнутий хвостовик), тобто ударно-спусковий механізм несправний.

(том 1 а.п.248-251)

Актом медичного огляду №36 від 25.04.2019 року складеного лікарем Комунального некомерційного підприємства «Генічеська центральна районна лікарня» Генічеської районної ради Херсонської області, встановлено, що 25.04.2019 року ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

(том 1 а.п.255)

Наведені вище докази у своїй сукупності узгоджуються між собою щодо обставин, за яких ОСОБА_8 вчинив розбійні напади, відкрите викрадення чужого майна, хуліганські дії, та викривають його у вчиненні цих злочинів, якими спростовуються твердження обвинуваченого про те, що він злочинів не вчиняв.
Врахувавши всі обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку позиції захисту обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він злочинів не вчиняв, що револьвер в магазинах потерпілих використовував в якості застави за придбання товару в борг, і обгрунтовано не прийняв її до уваги, оскільки вони не знайшли свого підтвердження, з огляду на таке.

За епізодами вчинення злочинів, передбачених ч.1,2 ст.187 КК України, суд першої інстанції встановив, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 супроводжувалися погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 в продуктовому магазині ФОП ОСОБА_9 , після отримання відмови продавців ОСОБА_10 та ОСОБА_11 надати товар у борг, дістав з кишені револьвер, вимагаючи негайно надати йому товар, зокрема, пиво, цигарки та запальничку, при цьому, демонструючи револьвер та направляючи його у бік присутніх продавців доти, доки товар йому не було надано.

До продуктового магазину ФОП ОСОБА_12 обвинувачений ОСОБА_8 відразу зайшов з револьвером в руках, та, погрожуючи застосуванням зброї, висловив вимогу продавцю ОСОБА_13 надати йому товар: пиво, цигарки і морозиво, та, отримавши все це від продавця, пішов з магазину.

Потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_23 , ОСОБА_1 в суді підтвердили, що погрозу обвинуваченого ОСОБА_8 про застосування зброї сприймали як реальну, оскільки на вигляд пістолет (револьвер) був справжній та те, що він можливо був несправний навіть не припускали.

Отже суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_8 , діючи з метою подолати опір потерпілих, свідків - очевидців ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , й упередити можливу протидію його нападу, погрожуючи застосування зброї, створив обстановку, яку останні сприймали як таку, що дійсно загрожує їх життю та здоров`ю.

За епізодом вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, суд першої інстанції встановив, що показання свідків - очевидців ОСОБА_10 та ОСОБА_25 є послідовними, з яких випливає, що ОСОБА_8 , перебуваючи в магазині ФОП ОСОБА_9 , самостійно дістав з холодильника пляшку пива, та, не розрахувавшись за неї, пішов з магазину. Потерпіла ОСОБА_9 підтвердила, що ніяких дозволів обвинуваченому ОСОБА_8 на придбання товару в борг не надавала, про викрадення з її магазину ОСОБА_8 пляшки пива дізналася по телефону від продавця ОСОБА_10 ..

З огляду на це, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_8 відкрито викрав майно потерпілої ОСОБА_9 з її продуктового магазину (пляшку пива).

За епізодом вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 вчинив грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень (револьвера), ці обставини підтверджено показаннями потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_1 , які показали, що ОСОБА_8 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в громадському місці приміщенні продуктового магазину, в денний робочий час, в присутності власника магазину, продавців та відвідувачів цього магазину, на протязі тривалого часу, поводив себе агресивно, висловлювався нецензурною лайкою, при цьому, тримаючи в руках револьвер, розмахував ним у різні боки, у тому числі і перед обличчям ОСОБА_12 , яка сприйняла дії обвинуваченого як реальну загрозу для її життя та здоров`я, залякував револьвером присутніх в магазині громадян, на зауваження припинити такі дії та покинути приміщення магазину не реагував, чим налякав присутніх громадян, викликав у них обґрунтовану тривогу за своє життя та здоров`я, що призвело до порушення нормальної роботи магазину та його тимчасового закриття, що також підтверджується даними, що містяться у протоколах огляду місця події, огляду предмету (револьверу), пред`явлення особи для впізнання, висновку експерта, речовим доказом.

Обстановка й обставини події, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки поведінки ОСОБА_8 свідчать про те, що вона не була зумовлена особистою неприязню до ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а саме бажанням протиставити себе суспільству, продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки, та супроводжувалась особливою зухвалістю.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином мотивував свій висновок щодо належності, допустимості, достовірності, достатності доказів та обґрунтовано поклав їх в основу обвинувального вироку, які у своїй сукупності викривають ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів, а тому доводи сторони захисту про його невинуватість, слід визнати непереконливими.

Дослідивши зібрані докази, надані стороною обвинувачення, та оцінивши їх в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши обвинуваченого, потерпілих, свідків, та, дослідивши запропоновані докази, перевіривши доводи учасників процесу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.187, ч.2 ст.187, ч.2 ст.186, ч.4 ст.296 КК України.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

Докази вини ОСОБА_8 , на які посилалися органи досудового розслідування, перевірені судом першої інстанції та згідно зі ст.94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Суд дотримався вимог ст.ст.10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.

Крім того, після з`ясування обставин та перевірки їх доказами, клопотань щодо необхідності з`ясування інших невстановлених досудовим розслідуванням обставин вчинення злочинів, а також про доповнення судового розгляду, сторона захисту не заявляла.

Отже, під час судового розгляду стороною обвинувачення було надано належні, допустимі та достатні докази, які свідчать про те, що ОСОБА_8 вчинив інкриміновані йому злочини.

Тому доводи сторони захисту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є такими, що суперечать встановленим обставинам справи та наведеним доказам.

Є неприйнятними доводи сторони захисту про те, що у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним за ч.1,2 ст.187 КК України, не зазначено, чи мав місце напад, не вказано його прояви, стосовно кого він вчинений, чи застосовано із насильством, небезпечним для життя і здоров`я, та який прояв такого насильства, оскільки такі доводи прямо суперечать матеріалам кримінального провадження, зокрема, змісту формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним.

Позбавлені правових підстав доводи захисника про те, сам по собі факт сприйняття потерпілими як реальної загрози своєму життю чи здоров`ю дій обвинуваченого ОСОБА_8 , що полягали у демонстрації зброї, без погрози її застосування, не доводить наявність такої погрози, оскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та не спростовують висновки суду про те, що погроза має місце тоді, коли винна особа, висловлюючи її в будь-якій формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що, якщо він протидіятиме нападаючому або не виконає його вимог, ця погроза буде реалізована.

Це стосується і випадків, коли винна особа погрожує застосуванням предметів (зіпсованої зброї або й макета тощо), які завідомо для неї не можуть бути використані для реалізації погрози, якщо потерпілий сприймає ці предмети як такі, що являють собою небезпеку для життя чи здоров`я. Метою погрози є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Отже головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим. Для кваліфікації діяння за ст.187 КК України не має значення, чи мав винний намір приводити погрозу насильством, небезпечним для життя або здоров`я, до виконання.

Погроза застосування насильства сприймалась потерпілими саме шляхом демонстрування зброї обвинуваченим ОСОБА_8 , що спростовує доводи захисника про відсутність такого погрози з боку обвинуваченого.

Крім того, показаннями свідка ОСОБА_10 підтверджено раптовість вимоги щодо негайної передачі товару, оскільки таку вимогу обвинуваченим ОСОБА_8 було пред`явлено після того, як йому було відмовлено записати товар у борг, він одразу дістав зброю, почав нею погрожувати, кричати та вимагати надати йому товар, а тому доводи захисника про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 не супроводжувались раптовою вимогою, не відповідають дійсним обставинам справи.

Потерпіла ОСОБА_12 підтвердила, що ОСОБА_8 раптово вчинив напад після того, як йому було відмовлено дати пиво і його попросили вийти з магазину.

Ці ж обставини підтверджено свідком ОСОБА_13 .

Доводи апелянта про те, що не зрозуміло, яка саме особа зазнала нападу за епізодам вчинення злочинів, передбачених ч.1,2 ст.187 КК України, суперечать матеріалам кримінального провадження, зокрема змісту обвинувального акта.

Не відповідають дійсності доводи захисника про те, що ОСОБА_8 не вчиняв напад на свідка ОСОБА_13 (продавця) з метою заволодіння товаром, з погрозою застосування зброї, оскільки вони спростовуються показання цього свідка, які наведено вище.

Твердження сторони захисту про те, що за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, не було встановлено факт заподіяння матеріальної шкоди, були предметом перевірки в судовому засіданні і обґрунтовано не прийняті до на уваги, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 відкрито викрав одну пляшку пива «Оболонь», що підтверджується довідкою завданого збитку, наданою потерпілою ОСОБА_9 , згідно якої вартість пляшки пива «Оболонь Київське» становить 24 грн. (том 1 а.п.207). Для такого злочину як грабіж не встановлено нижньої межі шкоди, яка може бути завдана власнику майна, проте вказана обставина лише свідчить про підвищену суспільну небезпечність цього злочину. Тобто безпосереднім об`єктом грабежу є право власності, а предметом є приватне, комунальне, державне майно.

Ці висновки суду захисником в апеляційній скарзі не спростовано.

Посилання апелянта на те, що у формулюванні обвинувачення не вказано розмір матеріальної шкоди, яку завдано потерпілій, не свідчать про недоведеність вини ОСОБА_8 за епізодом даного злочину і не спростовують висновки суду.

Суд першої інстанції дав правильну оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що пляшку пива він взяв в борг, і обґрунтовано не прийняв їх до уваги, оскільки вони спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_25 , про те, що ОСОБА_8 відкрито викрав пляшку пива.

Посилання захисника на показання потерпілої ОСОБА_9 про те, що вона не має претензій матеріального характеру до обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки їй завдано незначний матеріальний збиток, не спростовують, а навпаки підтверджують обставини заподіяння матеріальної шкоди діями ОСОБА_8 ..

Відсутність претензій потерпілої до обвинуваченого не впливає на правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.186 КК України, є обставиною, яка може бути врахована судом при призначенні покарання ОСОБА_8 ..

Позбавлені обґрунтованих підстав доводи сторони захисту про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ст.296 КК України через не встановлення, як саме була виражена особлива зухвалість обвинуваченого та відсутності мотиву за епізодом даного діяння.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності. Головною рушійною силою хуліганських дій є бажання завдати шкоди не конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. При цьому грубе порушення громадського порядку передбачає недотримання встановлених правил поведінки у громадських місцях. Оцінювати порушення як грубе слід з урахуванням кількості його учасників, території, на якій мало місце порушення, кількості потерпілих, тривалості порушення тощо.

Так, особлива зухвалість та неповага обвинуваченого ОСОБА_8 до суспільства виразились у в тому, що він, достовірно знаючи про те, що товари в магазині не надаються безоплатно, діючи агресивно, в громадському місці в присутності сторонніх людей, вимагав надати йому товар, не маючи наміру за нього платити, при цьому виражався нецензурною лайкою, і, демонструючи присутнім зброю, при цьому, направляючи її на свідка ОСОБА_13 , та махати нею перед обличчям потерпілої ОСОБА_12 , що не викликає жодних сумнівів у наявності в його діях особливої зухвалості і мотиву явної зневаги до суспільства.

Твердження захисника про те, що не підтверджено факт погрози застосування зброї стосовно осіб, які намагались зупинити обвинуваченого, прямо суперечать обсягу та змісту обвинувачення ОСОБА_8 за ч.4 ст.296 КК України, а також показанням потерпілої ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_13 ..

Вказівки апелянта про те, що показаннями потерпілої ОСОБА_12 не підтверджено факт того, що обвинувачений ОСОБА_8 виражався нецензурною лайкою, жодним чином не спростовують висновки суду про доведеність його вини та правильність кваліфікації його дій за ч.4 ст.296 КК України, ці обставини підтверджено показаннями свідка очевидця ОСОБА_1 (продавця магазину)

Суперечать положенням п.9, п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 22.12.2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство» доводи апелянта про те, що не підтверджено факт застосування чи погрози застосування зброї для нанесення тілесних ушкоджень будь-кому із присутніх осіб, оскільки ознака застосування або погрози застосування зброї має місце лише в тих випадках, коли винний за її допомогою заподіяв чи намагався заподіяти тілесні ушкодження або коли використання цих предметів під час учинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян. У вказаному кримінальному провадженні доведено факт реальної загрози для життя чи здоров`я людей.

Потерпілою ОСОБА_12 та свідком ОСОБА_13 загроза застосування зброї, сприймалась реально і для визнання наявним факту погрози застосування зброї є саме її сприйняття особами, стосовно яких вчинено злочин, а не фізичне вираження у виді пострілів, спричинення ударів, як про це помилково вважає апелянт.

Апелянтом викладено зміст показаній потерпілої ОСОБА_12 і вказано, що судом першої інстанції не дано їм оцінки, проте не обґрунтовано мотиви таких доводів, не зазначено на підтвердження або спростування яких фактів кримінального провадження вони наведені.

Іншими вимогами та доводами апеляційна скарга сторони захисту не обґрунтована.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону при збиранні, дослідженні та оцінці доказів, розгляді клопотань, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення щодо винності обвинуваченого та правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність, судом апеляційної інстанції не виявлено.

У зв`язку з чим, підстав для скасування вироку щодо ОСОБА_8 та закриття кримінального провадження щодо нього на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України, колегія суддів не знаходить.

Що ж до доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування ст.69 КК України і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості є необґрунтованими і не спростовують висновки суду щодо призначеного ОСОБА_8 покарання з огляду на наступне.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Статтею 69 ч.1 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону та врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, відсутність негативних дані про його особу, що він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, мешкає з дружиною та двома малолітніми дітьми, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра. Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , суд визнав відшкодування матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_9 , наявність на утриманні двох малолітніх дітей. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння.

Врахувавши наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , відсутність тяжких наслідків та претензій майнового характеру з боку потерпілих, дані про особу винного, який одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимий, характеризується задовільно, які в своїй сукупності знижують ступінь суспільної небезпечності особи винного і вчинених ним злочинів, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про можливість призначення йому покарання із застосуванням ст.69 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.187 КК України, якою передбачено більш суворе покарання.

Таке покарання за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, воно відповідає вимогам ст.65 КК України.

Ті обставини, на які посилається прокурора, зокрема, що ОСОБА_8 не визнав себе винним, не відшкодував шкоду потерпілій ОСОБА_12 , не вибачився перед нею, які, на його думку, не свідчать про істотне зниження ступеню небезпеки його дій та про наявність підстав для застосування положень ст.69 КК України, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки прокурором в апеляційній скарзі не наведено будь-яких аргументів про те, що призначене ОСОБА_8 реальне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці є недостатнім для досягнення мети покарання виправлення особи та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставами для скасування чи зміни вироку, під час апеляційного розгляду не встановлено.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора належить залишити без задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 419 КПК України колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора - залишити без задоволення, а вирок Іванівського районного суду Херсонської області від 06 квітня 2021 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4