ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 квітня 2021 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1 ,
Суддів:ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засіданняОСОБА_4 ,
прокурора представника потерпілої, адвоката обвинуваченого захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , адвоката перекладача-дактилолога (сурдоперекладача)ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 лютого 2021 року по кримінальному провадженню № 0000266 від 12 березня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком,
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Київ, зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешканець АДРЕСА_2 , громадянин України, українець, з вищою освітою, який працює в ТОВ «СЕ Борднетце-Україна», одружений, є особою з інвалідністю ІІІ групи, раніше не судимий, -
Головуючий у І інст. ОСОБА_11 , єдиний унікальний номер 725/3440/20. Суддя-доповідач ОСОБА_1 , провадження у апеляційному суді № 11-кп/822/128/21. Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України.

засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України на 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України, ОСОБА_5 звільнений від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Зобов`язано ОСОБА_5 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 5 160 грн. 26 коп.
Цивільний позов ОСОБА_10 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», ОСОБА_5 про відшкодування шкоди - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні (витрати, пов`язані з оплатою допомоги захисника) в розмірі 12 612 грн. 00 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про речові докази.
Згідно з вироком, ОСОБА_5 визнаний винним в тому, що 11.03.2020 року, о 23 годині 19 хвилин, керуючи автомобілем марки «Фольксваген Транспортер», державний номерний знак « НОМЕР_1 », рухався у нічну пору доби при наявності міського освітлення по вул. Головна, зі сторони вул. Комарова в напрямку проспекту Незалежності в м. Чернівці, зі швидкістю більше 50 км/год., що перевищує допустиму в межах населеного пункту.
Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований на перехресті вул. Головна та вул. Чкалова в м. Чернівці та позначений дорожнім знаком 5.35.1 (2) «Пішохідний перехід», водій ОСОБА_5 , в порушення п.п. 1.5, 2.3 (б), 2.3 (д), 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, проявивши злочинну недбалість, допустив неуважність до дорожньої обстановки, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, не вжив заходів щодо зменшення швидкості чи зупинки транспортного засобу, хоча мав таку можливість, натомість продовжив рух далі, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка переходила проїзну частину дороги в межах вказаного нерегульованого пішохідного переходу зліва на право, відносно напрямку руху автомобіля.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинено тілесні ушкодження у вигляді: синця в скроневій ділянці зліва; саден: обличчя, правого колінного суглобу; забійних ран чола; розриву селезінки ускладненого гемоперитонеумом; забою головного мозку важкого ступеня; субарахноїдального крововиливу; ДАП (дифузне аксональне пошкодження), які згідно висновку СМЕ № 313 мд від 21.05.2020 р. в своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі що небезпечні для

життя.
В апеляційній скарзі, потерпіла ОСОБА_10 просить вирок суду в частині вирішення цивільного позову змінити, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на її користь за завдану моральну шкоду 236 150 гривень, витрати за надану правову допомогу в сумі 30 630 гривень, а також стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на її користь за завдану матеріальну шкоду 103 977 гривень 11 копійок посилаючись на те, що вона тривалий час знаходилась на стаціонарному лікуванні, уклала угоду з адвокатом про оплату за надання правової допомоги на суму 30 630 гривень і рішення суду про відмову в задоволення її позову до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» суперечить ст. 128 ЦПК України та Висновку Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року.
В запереченнях на апеляційну скаргу, представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» ОСОБА_12 просить вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення завданої шкоди з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в сумі 103 977 гривень 11 копійок залишити без змін, посилаючись на те, що потерпіла не зверталася протягом 30 днів до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про виплату страхового відшкодування.
Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», яка належним чином була повідомлена про місце і час розгляду справи, подала заперечення на апеляційну скаргу, клопотання про відкладення розгляду справи не заявила.
Також, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності потерпілої ОСОБА_10 , яка належним чином була повідомлена про місце і час розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи не заявила і участь у справі бере її представник, адвокат ОСОБА_7 .
Заслухавши суддю доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення, доводи представника потерпілої ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника, адвоката ОСОБА_8 про задоволення апеляційної скарги в частині стягнення завданої шкоди із страхової компанії, провівши судові дебати та заслухавши обвинуваченого ОСОБА_5 в останньому слові, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.
Винуватість ОСОБА_5 в порушенні правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження, за обставин зазначених у вироку, повністю встановлена дослідженими судом першої інстанції доказами, яким дана правильна юридична оцінка і не оспорюється в апеляційній скарзі.
Беручи до уваги, що в апеляційній скарзі потерпілої порушено питання про зміну вироку в частині вирішення цивільного позову, а інші учасники судового розгляду апеляційні скарги не подавали, апеляційний суд керуючись ст. 404 КПК

України та п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку» не наводить докази на підтвердження винуватості ОСОБА_5 та його кваліфікації.
Що стосується рішення суду в частині моральної шкоди та стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої витрат на оплату правової допомоги, то вони ґрунтуються на законі.

Так, з вироку суду видно, що суд стягнув із обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень і в апеляційній скарзі потерпіла підтвердила, що після дорожньо-транспортної пригоди, в ході досудового розслідування, обвинувачений в рахунок завданої їй моральної шкоди передав 1 500 доларів США, тому на думку апеляційного суду розмір відшкодованої обвинуваченим потерпілій моральної шкоди, з урахуванням характеру правопорушення, отриманих нею фізичних та моральних страждань, а також матеріального стану обвинуваченого і його інвалідності, відповідає критеріям зазначених у ст. 23 ЦК України.
Також, суд першої інстанції правильно стягнув з обвинуваченого на користь потерпілої витрати на оплату правової допомоги в сумі 12 612 гривень, які вона фактично сплатила адвокату, як представнику своїх інтересів, а не суму зазначену в договорі в розмірі 30 630 гривень.
Разом з тим, відмова суду стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь потерпілої ОСОБА_10 за завдану матеріальну шкоду 103 977 гривень 11 копійок, є необґрунтованою.
З матеріалів кримінального провадження (Т. 2 а. с. № 135) вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу ОСОБА_5 була застрахована відповідно до поліса № ЕР.162403192. Ліміт страхової суми за шкоду заподіяну здоров`ю складає 260 000 гривень, за шкоду завдану майну 130 000 гривень.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
Завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди).
Водночас, така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).

Отже, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
За змістом чинного законодавства, потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди. Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежності від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.
Відмовляючи потерпілій ОСОБА_10 в стягненні з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» завданої обвинуваченим ОСОБА_5 матеріальної шкоди з підстав, що вона протягом 30 днів з дня вчинення злочину із заявою про дорожньо-транспортну пригоду та виплату страхового відшкодування до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» не зверталась, суд першої інстанції на ці обставини увагу не звернув, тому необґрунтовано відмовив потерпілій у вирішенні цивільного позову в цій частині.
За таких обставин, апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 в цій частині необхідно задовольнити і стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на її користь 103 977 гривень 11 копійок за завдану злочином матеріальну шкоду.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 408, 409 , 418 , КПК України, ст. 257 ЦПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 , задовольнити частково.
Вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 лютого 2021 року щодо ОСОБА_5 , в частині вирішення цивільного позову, змінити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», код фінансової установи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 20782312, на користь потерпілої ОСОБА_10 за завдану злочином матеріальну шкоду 103 977 (сто три тисячі дев`ятсот сімдесят сім) гривень 11 (одинадцять) копійок.
В решту частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий, суддя [підпис] ОСОБА_1

Судді: [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3

Копія, згідно з оригіналом
Суддя Чернівецького
апеляційного суду _________________ ОСОБА_1
01.04.2021 р. (підпис)
М.П.

01 квітня 2021

ОСОБА_1