Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

25 лютого 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника-адвоката ОСОБА_7 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальні провадження №0000408, №0000522, №0000042 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 жовтня 2019 року стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Здолбунів Рівненської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 жовтня 2019 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено: за ч.2 ст.185 КК України на два роки позбавлення волі, за ч.2 ст.289 КК України на п`ять років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання п?ять років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком два роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Судом постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 9724 грн. процесуальних витрат за залучення експерта.
Цим вироком частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 постановлено стягнути з ОСОБА_6 його на користь 11701 грн. 50 коп. відшкодування матеріальної шкоди та 3000 грн. компенсації моральної шкоди, завданої злочином.
Судом скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 18 липня 2018 року на акумуляторну батарею «BOX-60Ah510A» та арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 06 вересня 2018 року на транспортний засіб марки «ВАЗ 2109» (тип транспортного засобу легковий хетчбек), 1989 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .
Також судом вирішено питання стосовно речових доказів по справі.

ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за те, що він 03 липня 2018 року близько 02 год. 00 хв. в м.Здолбунові Рівненської області по вул.Міцкевича навпроти будинку №40, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, переконавшись, що його дії не будуть помічені сторонніми особами, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, таємно викрав з автомобіля марки ВАЗ-2106, реєстраційний номер НОМЕР_4 , акумуляторну батарею «BOX-60Ah510A», вартістю 850 грн, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму.
01 серпня 2018 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 , маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного власного збагачення, шляхом обману, під приводом надання послуг з ремонту транспортного засобу, незаконно заволодів транспортним засобом марки «ВАЗ 2109» (тип транспортного засобу легковий хетчбек), 1989 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 11701,5 грн, який належить ОСОБА_9 , та незаконно продав даний автомобіль іншій особі, отримавши 850 доларів США. Цими діями заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на 11701,5 грн.
Згодом, 14 січня 2019 року близько 22 год. 00 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи на території господарства за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільну небезпеку вчинюваних ним дій, переконавшись, що його дії не будуть помічені сторонніми особами, шляхом вільного доступу, таємно повторно викрав із мікроавтобуса марки «Ford» моделі «Transit», реєстраційний номер НОМЕР_5 , належні ОСОБА_11 автомобільну магнітолу марки «Sony» моделі «CDX-GT300S», вартістю 718,93 грн та акумуляторну батарею марки «ZUBR» 60 Вт, - 559, 36 грн, чим спричинив потерпілій майнову шкоду на загальну суму 1278,29 грн.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 просить вказаний вирок змінити та постановити свій вирок, яким призначити ОСОБА_6 більш суворе покарання за ч.2 ст.289 КК України та повністю задовольнити його цивільний позов.
На обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що місцевий суд не взяв до уваги всі обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме не визнання ним своєї вини, ухилення від судового слідства, не відшкодування йому завданих збитків. Вказав, що на його клопотання не було досліджено усіх матеріалів, а тому його цивільний позов був задоволений частково.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 про безпідставність апеляційних вимог, міркування прокурора ОСОБА_4 про законність і залишення вироку без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені наявними у справі доказами, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а згідно з частиною 2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційній повноваження суду визначаються також Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.

При цьому, за приписом ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п?яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тобто, реалізуючи свої дискреційній повноваження, суд для вибору такого покарання повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 КК України за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк п`ять років, враховано характер та ступінь суспільної небезпеки злочинів, один з яких (ч.2 ст.185) відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, другий (ч.2 ст.289) до категорії тяжких злочинів, характеризуючі дані про особу винного, а також обставини, які пом`якшують покарання, та відсутність обтяжуючих обставин.

Зокрема, судом було взято до уваги характеристику обвинуваченого за місцем його проживання, згідно якої скарг від сусідів на обвинуваченого ОСОБА_6 не надходило, компрометуючі матеріали стосовно нього відсутні. Також суд врахував, що ОСОБА_6 перебуває на обліку лікаря-нарколога з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання наркотичних засобів, та на обліку в лікаря-психіатра не перебуває. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданих потерпілій ОСОБА_11 збитків. Також судом враховано відсутність обтяжуючих покарання обставин.

При цьому, мотивуючи рішення про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, місцевий суд врахував усі встановлені обставини кримінального провадження у своїй сукупності та дав належну оцінку особі обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому та запевнив суд, що став на шлях виправлення.

Також колегія суддів зауважує, що потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у своїх заявах суду першої інстанції зазначали, що обвинувачений ОСОБА_12 відшкодував їм збитки у повному обсязі, а тому вони не мають до нього претензій матеріального та іншого характеру. Як вбачається з оскаржуваного вироку, дана обставина також була врахована місцевим судом.

При цьому, колегія суддів зауважує, що підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема на відомостях про вчинений особою злочин, посткримінальну поведінку та її характеристику, спосіб життя, соціальні зв`язки тощо.
Так, колегія суддів враховує, що після вчинення вказаних злочинів пройшов значний проміжок часу, протягом якого обвинувачений не притягався до кримінальної відповідальності. Вказане, а також факт добровільного відшкодування двом потерпілим шкоди, завданої злочинами, на переконання колегії суддів, свідчить про усвідомлення обвинуваченим своєї вини, його щире каяття у вчиненому та бажання стати на шлях виправлення.

Отже наведені обставини дали місцевому суду підстави для висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про можливість звільнення обвинуваченого від призначеного покарання, оскільки його перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, однак в умовах контролю за його поведінкою.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що висновок місцевого суду щодо можливості виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, але в умовах суворого контролю за його поведінкою органами пробації, відповідає фактичним обставинам даного провадження та особі обвинуваченого.

Клегія суддів погоджується також із висновком місцевого суду щодо часткового задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 .

Так, частиною 1 ст.128 КПК передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При цьому, пунктом 3 ч.1 ст.91 КПК встановлює, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Так місцевим судом було встановлено, що за висновком судової авто товарознавчої експертизи №3.3-101/18 від 24.09.2018, ринкова вартість автомобіля марки «ВАЗ 2109», 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на 01 серпня 2018 року складала 11701,50 грн і саме на вказану суму було задоволено цивільний позов потерпілого про відшкодування йому матеріальної шкоди, завданої злочином.

При цьому, у матеріалах кримінального провадження не міститься жодних доказів щодо спричинення потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди у розмірі 388556,02 грн. Не зміг довести вказану обставину і представник потерпілого під час апеляційного розгляду.

Окрім того, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду щодо відшкодування потерпілому 3000 грн як компенсації за спричинену моральну шкоду відповідає засадам розумності, справедливості та співрозмірності характеру та обсягу заподіяних потерпілому моральних страждань.

З огляду на вказане, враховуючи обов`язок позивача довести обставини, на які він покликається як на підставу своїх позовних вимог, колегія суддів вважає обґрунтованим рішення місцевого суду щодо часткового задоволення цивільного позову потерпілого.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що вирок місцевого суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, ухваленим з дотриманням вимог як кримінального процесуального закону, так і закону про кримінальну відповідальність та матеріального закону, що регулює питання відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 413, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3