Справа №491/936/20
У Х В А Л А

06 травня 2021 року Ананьївський районний суд Одеської області

у складі: головуючого у справі судді ОСОБА_1 ,

за участю:

-секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

-прокурора ОСОБА_3 ,

-особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 ,

-захисника особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 ,

-законного представника особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Ананьїв Одеської області клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальних провадженнях: №0000083, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 квітня 2020 року та №0000167, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 вересня 2020 року, за фактом вчинення суспільно небезпечних діянь, які передбачені ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 ч.2 ст.304 КК України, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новогеоргіївка Ананьївського району Одеської області, з середньою освітою, тимчасово не працюючого, непрацездатного, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України у формі ID-картки № НОМЕР_1 , виданий 3 січня 2018 року органом №5123 (Ананьївським РС ГУ ДМС України в Одеській області), реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , раніше не судимого,

-прокурори у кримінальному провадженні прокурори Любашівської окружної прокуратури: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

-захисник особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру адвокат ОСОБА_5 ,

-законний представник особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 ,

-потерпілі у кримінальному провадженні: ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебувають клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальних провадженнях: №0000083, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 квітня 2020 року та №0000167, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 вересня 2020 року, за фактом вчинення суспільно небезпечних діянь, які передбачені ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 ч.2 ст.304 КК України, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

6 травня 2021 року потерпілий ОСОБА_12 у судове засідання не з`явився.

Проте, 28 квітня 2021 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_12 , в якій він просив суд підготовче судове провадження та подальший судовий розгляд здійснювати за його відсутності.

Потерпіла ОСОБА_13 6 травня 2021 року у судове засідання також не з`явилася, проте надала на адресу суду письмову заяву, в якій просила підготовче судове засідання та подальший розгляд кримінального провадження здійснювати за її відсутності.

Суд бере до уваги, що у відповідності до положень ч.1 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч.1 ст.325 КПК України якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду. Суд має право накласти грошове стягнення на потерпілого у випадках та порядку, передбачених главою 12 цього Кодексу.

При цьому, прокурор, ОСОБА_4 , його захисник та законний представник не заперечували проти проведення судового засідання за відсутності потерпілих.

З урахуванням викладеного, думки учасників судового процесу, наявності заяв потерпілих, в яких вони користуючись своїми правами просили суд розглядати справу за їх відсутності, суд вважав за можливе провести судове засідання за відсутності потерпілих, про що без виходу до нарадчої кімнати постановив відповідну ухвалу.

У судовому засіданні прокурор Любашівської окружної прокуратури доводи, викладені в клопотанні підтримала та зазначила, що досудовим розслідуванням було встановлено, що ОСОБА_4 вчинив діяння, передбачені особливою частиною Кримінального кодексу України, при цьому згідно висновку судово-психіатричної експертизи є особою, яка не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними, у зв`язку з чим наявні підстави для застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнає, в подальшому подібних дій не вчинятиме.

Законний представник та захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні погодились з думкою прокурора та просили клопотання задовольнити та застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру.

В подальшому прокурором було надано суду матеріали, що характеризують ОСОБА_4 та підтверджують процесуальні витрати.

За згодою учасників судового процесу вказані документи було долучено до матеріалів справи.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку приходить до висновку, що клопотання про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру підлягає застосуванню, виходячи з наступного.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Частинами 1 та 2 статті 512 КПК України визначено, що судовий розгляд здійснюється одноособово суддею в судовому засіданні за участю прокурора, обов`язковою участю фізичної особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, її законного представника та захисника згідно із загальними правилами цього Кодексу. Судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Частиною 1 статті 513 КПК України визначено, що під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

При цьому, під час судового розгляду кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_4 07 квітня 2020 року у вечірню пору доби, більш точного часу встановити в ході досудового розслідування не надалось можливим, за попередньою змовою з малолітнім ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, прибув до нежитлового домоволодіння ОСОБА_12 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , зайшов на територію неогородженого подвір`я домоволодіння, де шляхом вільного доступу, таємно викрав бувший у використанні залізний кутник довжиною 1 м 93 см, вагою 27,3 кг, з полками по 10 см, товщиною 7,5 мм, вартістю 313 гривень 95 копійок та бувший у використанні залізний кутник довжиною 1 м 29 см, вагою 27,3 кг, з полками по 10 см, товщиною 7,5 мм, вартістю 272 гривень 55 копійок, які знаходились біля стіни підсобного приміщення, чим спричинив матеріальних збитків потерпілому ОСОБА_15 на загальну суму 586 гривень 50 копійок. Викраденим майном ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, суспільно небезпечне діяння, яке вчинив ОСОБА_4 підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, по кваліфікуючим ознакам - таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Крім того, 08 квітня 2020 року приблизно о 21 годині 00 хвилин, більш точного часу встановити в ході досудового розслідування не надалось можливим, ОСОБА_4 , за попередньою змовою з малолітнім ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не досяг віку, з якого настає кримінальна . відповідальність, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, прибув до нежитлового домоволодіння ОСОБА_12 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , зайшов на територію подвір`я нежитлового домоволодіння, огорожа якого відсутня, де шляхом вільного доступу, таємно викрав бувшу у використанні поперечину навіски (у зборі з вилкою і шворнем) до трактора ЮМЗ-6, вартістю 493 гривень 95 копійок, бувший у використанні генератор до трактору ЮМЗ-6, вартістю 618 гривень 08 копійок, бувший у використанні вал до циркулярної пили з диском діаметром 33 см, вартістю 300 гривень 00 копійок та бувшу у використані залізну трубу довжиною 92,5 см, діаметром 20 см та вагою 9,3 кг, вартістю 93 гривень 00 копійок, які знаходились біля стіни підсобного приміщення, чим спричинив матеріальних збитків потерпілому ОСОБА_12 на загальну суму 1505 гривень 03 копійок. Викраденим майном ОСОБА_4 в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, суспільно небезпечне діяння, яке вчинив ОСОБА_4 підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, по кваліфікуючим ознакам - майна (крадіжка),вчинене повторно.

Також, 09 квітня 2020 року близько 02 години 00 хвилин, більш точного часу встановити в ході досудового розслідування не надалось можливим, ОСОБА_4 , за попередньою змовою з малолітнім ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, прибув до нежитлового домоволодіння ОСОБА_12 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , зайшов на територію подвір`я нежитлового домоволодіння, огорожа якого відсутня, де шляхом вільного доступу, таємно викрав бувший у використанні порожній газовий балон об`ємом 50 літрів, вартістю 400 гривень 00 копійок, який знаходився на подвір`ї домоволодіння ОСОБА_16 , чим спричинив матеріальних збитків потерпілому на загальну суму 400 гривень 00 копійок. Викраденим майном ОСОБА_4 в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, суспільно небезпечне діяння, яке вчинив ОСОБА_4 підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, по кваліфікуючим ознакам - таємне викрадення чужого майна (крадіжка),вчинене повторно.

Крім того, 07 квітня 2020 у вечірню пору доби, більш точного часу встановити в ході досудового розслідування не надалось можливим, ОСОБА_4 спільно з малолітнім ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, прибули до нежитлового домоволодіння ОСОБА_12 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де скориставшись відсутністю господаря нежитлового домоволодіння, вирішили здійснити крадіжку залізних кутників у кількості двох штук, які знаходилися на подвір`ї території домоволодіння ОСОБА_17 . При цьому, ОСОБА_4 запропонував малолітньому ОСОБА_14 , шляхом умовлянь та обіцянкою в подальшому продати викрадене майно та заробити грошові кошти, здійснити крадіжку належного ОСОБА_15 майна, переконав малолітнього ОСОБА_14 , щодо позитивних для них обох наслідків, кримінального правопорушення, чим викликав в останнього бажання на вчинення суспільно небезпечного діяння. Погодившись на вказану пропозицію малолітній ОСОБА_14 , підійшовши до межі подвір`я нежитлового домоволодіння ОСОБА_18 , спостерігав, щоб ніхто не бачив, як вони здійснюють крадіжку. ОСОБА_4 в свою чергу виніс на вулицю бувший у використанні залізний кутник довжиною 1 м 93 см, вагою 27,3 кг, з полками по 10 см, товщиною 7,5 мм, вартістю 313 гривень 95 копійок та бувший у використанні залізний кутник довжиною 1 м 29 см, вагою 27,3 кг, з полками по 10 см, товщиною 7,5 мм, вартістю 272 гривень 55 копійок. Викрадене майно ОСОБА_4 за попередньою домовленістю передав малолітньому ОСОБА_14 , який в подальшому здійснив його реалізацію.

Таким чином, суспільно небезпечне діяння, яке вчинив ОСОБА_4 підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 304 КК України, по кваліфікуючим ознакам втягнення малолітнього у протиправну діяльність.

Також, 08 квітня 2020 року приблизно о 21 годині 00 хвилин, більш точного часу встановити в ході досудового розслідування не надалось можливим, ОСОБА_4 спільно із малолітнім ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, прибули до нежитлового домоволодіння ОСОБА_12 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де скориставшись відсутністю господаря нежитлового домоволодіння, вирішили здійснити, крадіжку запчастин до трактору та труби, які знаходилися на подвір`ї території домоволодіння ОСОБА_17 . При цьому, ОСОБА_4 запропонував малолітньому ОСОБА_14 ,, шляхом умовлянь та обіцянкою в подальшому продати викрадене майно та заробити грошових коштів, здійснити крадіжку належного ОСОБА_15 майна, переконав малолітнього ОСОБА_14 , щодо позитивних для них обох наслідків, кримінального правопорушення, чим викликав в останнього бажання на вчинення суспільно небезпечного діяння. Погодившись на вказану пропозицію малолітній ОСОБА_14 , підійшовши до межі подвір`я нежитлового домоволодіння ОСОБА_18 , спостерігав, щоб ніхто не бачив, як вони здійснюють крадіжку. ОСОБА_4 в свою чергу виніс на вулицю бувшу у використанні поперечину навіски (у зборі з вилкою і шворнем) до трактора ЮМЗ-6, вартістю 493 гривень 95 копійок, бувший у використанні генератор до трактору ЮМЗ-6, вартістю 618 гривень 08 копійок, бувший у використанні вал до циркулярної пили з диском діаметром 33 см, вартістю 300 гривень 00 копійок та бувшу у використані залізну трубу довжиною 92,5 см, діаметром 20 см та вагою 9,3 кг, вартістю 93 гривень 00 копійок. Викрадене майно ОСОБА_4 за попередньою домовленістю передав малолітньому ОСОБА_14 , який в подальшому здійснив його реалізацію.

Таким чином, суспільно небезпечне діяння, яке вчинив ОСОБА_4 підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 304 КК України, по кваліфікуючим ознакам -втягнення малолітнього у протиправну діяльність.

Крім того, в ніч на 09 квітня 2020, біля 02 години 00 хвилин, більш точного часу встановити в ході досудового розслідування не надалось можливим, ОСОБА_4 спільно із малолітнім ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, прибули до нежитлового домоволодіння ОСОБА_12 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де скориставшись відсутністю господаря нежитлового домоволодіння, вирішили здійснити крадіжку газового балону, який знаходився на подвір`ї території домоволодіння ОСОБА_12 . При цьому, ОСОБА_4 запропонував малолітньому ОСОБА_14 , шляхом умовлянь та обіцянкою в подальшому продати викрадене майно та заробити грошових коштів, здійснити крадіжку належного ОСОБА_12 майна, переконав малолітнього ОСОБА_14 , щодо позитивних для них обох наслідків кримінального правопорушення, чим викликав в останнього бажання на вчинення суспільно небезпечного діяння. Погодившись на вказану пропозицію малолітній ОСОБА_14 , підійшовши до межі подвір`я нежитлового домоволодіння ОСОБА_18 , спостерігав, щоб ніхто не бачив, як вони здійснюють крадіжку. ОСОБА_4 в свою чергу виніс на вулицю бувший у використанні порожній газовий балон об`ємом 50 літрів, вартістю 400 гривень 00 копійок. Викрадене майно ОСОБА_4 за попередньою домовленістю передав малолітньому ОСОБА_14 , який в подальшому здійснив його реалізацію.

Таким чином, суспільно небезпечне діяння, яке вчинив ОСОБА_4 підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.304 КК України, по кваліфікуючим ознакам - втягнення малолітнього у протиправну діяльність.

Також, 27 вересня 2020 вранці, більш точного часу встановити в ході досудового розслідування не надалось можливим, ОСОБА_4 , перебуваючи біля житлового будинку, що належить ОСОБА_13 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу проник на територію зазначеного домоволодіння, після чого шляхом зриву навісного замка, проник до будинку, де таємно викрав грошові кошти купюрами номіналом 1000 гривень у кількості 5 штук та купюрами номіналом 500 гривень в кількості 2 штуки, загалом в сумі 6000 гривень, які знаходились під скатертиною в одній із кімнат. Викраденим майном ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_4 завдав потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 6000 гривень 00 копійок.

Таким чином, суспільно небезпечне діяння, яке вчинив ОСОБА_4 підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, по кваліфікуючим ознакам - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло.

Вчинення вказаних діянь за наведених обставин було підтверджено ОСОБА_4 під час його допиту в судовому засіданні та учасниками кримінального провадження не оспорювалися.

Таким чином, під час судового розгляду було встановлено, що мало місце вчинення суспільно небезпечних діянь та ці діяння було вчинено саме ОСОБА_4 , що відповідає вимогам п.1, 2 ч.1 ст.513 КПК України.

При цьому, суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 6 лютого 2020 року у справі №234/18511/18 (провадження №51-4960км19) зазначив, що оскільки у стані неосудності особа не здатна розуміти своїх дій та керувати ними, а мета і мотив, які особа має чітко усвідомлювати, як ознаки суб`єктивної сторони складу злочину за наявності такого стану відсутні, то встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. У такому випадку юридична оцінка суспільно небезпечного діяння повинна надаватися, виходячи з фактичних обставин скоєного діяння та наслідків, що настали.

Згідно частини 1 статті 19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Частиною 2 статті 19 КК України визначено, що не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

При цьому, з наданих прокурором висновку судово-психіатричного експерта №434 від 16 вересня 2020 року (а.с.166-170) та висновку судово-психіатричного експерта №541 від 25 листопада 2020 року (а.с.171-174) вбачається, що у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відзначаються достатньо виражені прояви органічного патопсихологічного сиптомокомплексу, зниження інтелектуально-мнестичних функцій (легка розумова відсталість), емоційно-вольові розлади та незрілість, зниження критичності, підвищена навіюваність, зниження здатності до планування поведінки та прогнозу вчинків, що суттєво впливали на його поведінку під час скоєння інкримінованого йому діяння, а саме могли знижувати можливість правильно повністю усвідомлювати значення його дій, прогнозувати їх наслідки, в тому числі правові. ОСОБА_4 в період часу, що стосується вчиненого кримінального правопорушення, ознак будь-якого хронічного психічного захворювання, іншого хворобливого стану психіки, у тому числі тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, він страждав на вроджене недоумство у вигляді: «Легкої розумової відсталості з виразними емоційно-вольовими розладами» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F70.1 за МКХ-10 (Міжнародної статистичної класифікації хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я), внаслідок чого, він не був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає на вроджене недоумство у вигляді: «Легкої розумової відсталості з виразними емоційно-вольовими розладами» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F70.1 за МКХ-10), внаслідок чого, він не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними.

З наведених висновків експертів вбачається, що ОСОБА_4 суспільно небезпечні діяння, які передбачені Особливою частиною Кримінального кодексу України, було вчинено у стані неосудності та він продовжує перебувати в даному стані на момент розгляду кримінального провадження, що відповідає положенням п.3 ч.1 ст.513 КПК України та частини 4 статті 513 КПК України, якою визначено, що якщо буде встановлено, що суспільно небезпечне діяння особа вчинила у стані неосудності, а на момент судового розгляду видужала або внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в застосуванні примусових заходів медичного характеру, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

При цьому, згідно статті 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Відповідно до положень статті 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: 1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; 2) які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення; 3) які вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що в даному випадку наявні підстави для застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру, як до особи, що вчинила у стані неосудності суспільно небезпечні діяння, що відповідає положенням п.1 ч.1 ст.93 КК України.

Згідно частини 1 статті 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Частиною 2 статті 94 КК України визначено, що надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

Відповідно до частини 3 статті 94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

Частиною 4 статті 94 КК України визначено, що госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду.

Відповідно до частини 5 статті 94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

Пленум Верховного Суду України в пункті 7 постанови від 03 червня 2005 року №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» зазначив, що До неосудних (не здатних усвідомлювати свої дії або керувати ними) та обмежено осудних (не здатних повною мірою усвідомлювати свої дії або керувати ними) осіб за медичними критеріями не можуть застосовуватись однакові примусові заходи медичного характеру з числа передбачених частинами 3-5 ст. 94 КК ( 2341-14 ). З огляду на те, що надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких саме і є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст. 20, ч. 2 ст. 94 КК), судам слід враховувати, що до осіб, визнаних обмежено осудними, у разі потреби може застосовуватися лише цей вид примусових заходів медичного характеру. Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним особам у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2005 року №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» визначено, що за змістом статей 20, 94 КК ( 2341-14 ) надання обмежено осудній особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку не зумовлюється призначенням їй певного виду покарання. Тому слід вважати, що ця допомога може надаватися таким особам незалежно від виду призначеного їм покарання: якщо воно пов`язане з позбавленням волі, то здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане, - на психіатричні заклади органів охорони здоров`я за місцем проживання засуджених. З огляду на вимоги статей 19, 94 КК ( 2341-14 ), ст. 19 Закону N 1489-III до осіб, визнаних судом неосудними, залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб може бути застосована госпіталізація до психіатричних закладів зі звичайним, посиленим чи суворим наглядом або їм може бути надана у примусовому порядку амбулаторна психіатрична допомога за місцем проживання.

З наведеного вбачається, що як положення частин 2-5 статті 94 КК України, так і наведені роз`яснення Верховного Суду України, питання щодо виду примусового медичного заходу пов`язують з характером і тяжкістю захворювання, тяжкістю вчиненого діяння та ступенем небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб.

При цьому, з висновку судово-психіатричного експерта №541 від 25 листопада 2020 року (а.с.171-174) вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає на вроджене недоумство у вигляді: «Легкої розумової відсталості з виразними емоційно-вольовими розладами» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F70.1 за МКХ-10 (Міжнародної статистичної класифікації хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я), в наслідок чого він не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними, враховуючи його актуальний психічний стан, ступень суспільної небезпечності інкримінованого суспільно небезпечного діяння, експертна комісія рекомендувала застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 не входить до категорії осіб, визначених ч.ч.4, 5 ст.94 КК України, за місцем проживання характеризується нейтрально, у зв`язку з чим, з урахуванням медичних показань, викладених експертами у висновку №541 від 25 листопада 2020 року, вважає, що до ОСОБА_4 має бути застосовано примусовий захід медичного характеру, передбачений ч.3 ст.94 КК України, у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Зазначене узгоджується з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України який в пункті 15 постанови від 03 червня 2005 року №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» зазначив, що для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч. 1 ст. 94 КК суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

При цьому, слід звернути увагу на те, що в згаданому пункті постанови від 03 червня 2005 року №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» Верховний Суд України також зазначив, що «…При цьому в ухвалі (постанові) суду не треба наводити назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована неосудна особа, і вказувати строк застосування примусового заходу медичного характеру…».

Зазначене узгоджується з положеннями статті 95 КК України, частиною 2 якої визначено, що особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу. У разі відсутності підстав для припинення або зміни застосування примусового заходу медичного характеру представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, направляє до суду заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження застосування примусового заходу медичного характеру. У разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про продовження застосування примусового заходу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження надання особі такої психіатричної допомоги. В подальшому продовження застосовування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців.

У кримінальному провадженні наявні речові докази, а саме: металеві кути у кількості 2 штук, довжиною до 2 метрів, навісне обладнання до трактору ЮМЗ-6, генератор до трактору ЮМЗ-6 та деталі від циркулярної пили вал з диском, труба металева довжиною 1 метр та газовий балон червоного кольору, які згідно розписки від 14 квітня 2020 року передані на зберігання потерпілому ОСОБА_12 .

Долю зазначених речових доказів слід визначити у відповідності до положень статті 100 КПК України.

З клопотання та інших матеріалів справи вбачається, що у кримінальному провадженні наявні процесуальні витрати, а саме:

- 490 гривні 35 копійок висновок експерта від 28 квітня 2020 року №225-СП за результатами судової товарознавчої експертизи;

- 490 гривні 35 копійок висновок експерта від 28 квітня 2020 року №226-СП за результатами судової товарознавчої експертизи;

- 653 гривні 80 копійок висновок експерта від 29 квітня 2020 року №227-СП за результатами судової товарознавчої експертизи;

- 490 гривні 35 копійок висновок експерта від 29 квітня 2020 року №228-СП за результатами судової товарознавчої експертизи;

- 490 гривні 35 копійок висновок експерта від 30 квітня 2020 року №229-СП за результатами судової товарознавчої експертизи;

- 1307 гривні 60 копійок висновок експерта від 7 травня 2020 року №82 ОД за результатами судової автотоварознавчої експертизи;

- 1797 гривень 95 копійок висновок експерта від 19 жовтня 2020 року №399-СП за результатами судової трасологічної експертизи.

Наведені процесуальні витрати підтверджені відповідними довідками, які були надані суду прокурором.

При цьому, згідно частини 2 статті 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З наведеної норми вбачається, що КПК України можливість стягнення з винної особи витрат на залучення експерта пов`язано виключно з фактом ухвалення щодо особи обвинувального вироку.

Вказане узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду, який в постанові від 15 березня 2018 року у справі №390/1488/17 зазначив, що «Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК витрати на залучення експерта стягуються з обвинуваченого на користь держави тільки у разі ухвалення обвинувального вироку. Апеляційний суд прийшов до правильного висновку про необхідність виключення з резолютивної частини ухвали рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати на проведення експертизи, оскільки, судом першої інстанції обвинувальний вирок не ухвалювався.».

При цьому, згідно частини 3 статті 119 КПК України у разі зменшення розміру належних до оплати процесуальних витрат чи звільнення від їх оплати повністю або частково відповідні витрати компенсуються за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Цивільний позов прокурором та потерпілим під час досудового провадження та судового розгляду не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.119, 124, 369-372, 503-513 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальних провадженнях: №0000083, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 квітня 2020 року та №0000167, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 вересня 2020 року, за фактом вчинення суспільно небезпечних діянь, які передбачені ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 ч.2 ст.304 КК України, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новогеоргіївка Ананьївського району Одеської області, з середньою освітою, тимчасово не працюючого, непрацездатного, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України у формі ID-картки № НОМЕР_1 , виданий 3 січня 2018 року органом №5123 (Ананьївським РС ГУ ДМС України в Одеській області), реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , раніше не судимого, - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новогеоргіївка Ананьївського району Одеської області, з середньою освітою, тимчасово не працюючого, непрацездатного, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України у формі ID-картки № НОМЕР_1 , виданий 3 січня 2018 року органом №5123 (Ананьївським РС ГУ ДМС України в Одеській області), реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: металеві кути у кількості 2 штук, довжиною до 2 метрів, навісне обладнання до трактору ЮМЗ-6, генератор до трактору ЮМЗ-6 та деталі від циркулярної пили вал з диском, труба металева довжиною 1 метр та газовий балон червоного кольору, у відповідності до положень статті 100 КПК України повернути за належністю.

Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні, а саме: - 490 гривні 35 копійок висновок експерта від 28 квітня 2020 року №225-СП за результатами судової товарознавчої експертизи; - 490 гривні 35 копійок висновок експерта від 28 квітня 2020 року №226-СП за результатами судової товарознавчої експертизи; - 653 гривні 80 копійок висновок експерта від 29 квітня 2020 року №227-СП за результатами судової товарознавчої експертизи; - 490 гривні 35 копійок висновок експерта від 29 квітня 2020 року №228-СП за результатами судової товарознавчої експертизи; - 490 гривні 35 копійок висновок експерта від 30 квітня 2020 року №229-СП за результатами судової товарознавчої експертизи; - 1307 гривні 60 копійок висновок експерта від 7 травня 2020 року №82 ОД за результатами судової автотоварознавчої експертизи, 1797 гривень 95 копійок висновок експерта від 19 жовтня 2020 року №399-СП за результатами судової трасологічної експертизи, віднести на рахунок держави.

Цивільний позов у кримінальному провадженні прокурором та потерпілим не заявлено.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ананьївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1

Ухвала набувала законної сили "___"_____________20___року.