ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4387/21
провадження № 1-кп/753/1140/21
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Узбекистану, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не маючого судимості в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю:
секретарів судового засідання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_2 ,
в с т а н о в и в:
органами досудового розслідування ОСОБА_2 обвинувачується в тому, що за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, не маючи відповідного дозволу на придбання та зберігання вибухових речовин та бойових припасів, у невстановленої досудовим розслідуванням особи незаконно придбав уніфікований запал ручної гранати типу УЗРГМ-2 та корпус ручної гранати наступальної РГН, що відносяться до бойових припасів, які доставив на адресу свого проживання: АДРЕСА_3 , де почав незаконно зберігати без передбаченого законом дозволу.
Вказані дії ОСОБА_2 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України як придбання та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, не визнав та пояснив, що точної дати не пам`ятає, вже було холодно, коли 23 числа 2020 року він проснувся у ОСОБА_7 в квартирі та почув стук у двері. Він підійшов та спитав хто там. Коли йому відповіли, що це СБУ, він одразу відкрив двері та підняв руки до гори. Працівники СБУ поклали його на підлогу. Через деякий час підняли, прочитали рішення про обшук. ОСОБА_2 , почувши, що в рішенні зазначено про обшук квартири, яка належить ОСОБА_8 повідомив, що він не є останнім та власником квартири, однак на його слова ніхто не реагував, та почався обшук. Потім він побачив вже в руках особи, що проводила обшук, гранату та запал. Звідки вони взялися ні йому, ні понятим ніхто не повідомляв. Чому вирішили, що вказані бойові припаси належать йому, ОСОБА_2 не відомо, хоча він зазначав, що не знає звідки вони взялися та те, що це не його.

Також, надаючи відповіді на питання прокурора, ОСОБА_2 пояснив, що він іноді ночував у ОСОБА_7 , коли сварився з дівчиною. Але свої речі тримав лише в сумці в кімнаті, де спав. Також, у ОСОБА_7 був сейф, де ОСОБА_2 тримав свою зброю з його дозволу. Оскільки ОСОБА_2 є учасником бойових дій, то він розуміється на зброї, також, має у власності зброю, та ніколи б не залишив у такому небезпечному стані гранату з запалом.

Сторона обвинувачення свій висновок щодо винуватості ОСОБА_2 обґрунтувала сукупністю доказів, а саме:

- поясненнями свідка ОСОБА_7 , який суду пояснив, що ОСОБА_9 знає приблизно з 2008 року та в них дружні відносини. Він є власником квартири, в якій проводився обшук. ОСОБА_2 іноді буває у нього в гостях, коли посвариться з дівчиною. В той день, коли в квартирі було проведено обшук, він спав, а двері відчинив ОСОБА_2 . Де та що знайшли під час обшуку - він не бачив. Пізніше, на столі в кухні, показали щось, і експерт пояснив, що це може бути бойові припаси. Хтось з присутніх сказав, що гранату та запал знайшли на холодильнику, який за шафою в коридорі. Проте, свідок зазначив, що він постійно виходить курити до загального балкону та одягає куртку, яка лежить на цьому холодильнику. Останній раз він виходив курити о 1 год. ночі, але на ньому нічого не було. Також, свідок зазначив, що ОСОБА_2 в нього ніяких речей не зберігає. Звідки взялася граната та запал йому невідомо. В те, що знайдене міг принести обвинувачений не вірить. Крім того зазначив, що в квартирі зберігаються його речі, колишньої дружини та дітей, а до нього в гості, крім ОСОБА_2 , можуть приходити ще й інші люди;

- поясненнями свідка ОСОБА_10 , відповідно до яких, він приймав участь в якості понятого при проведенні обшуку в квартирі. Коли він разом з іншим працівником поліції піднявся на поверх, то в квартирі вже були приблизно 3-4 працівника поліції, обвинувачений та господар квартири. Обшук розпочався з коридору. Де саме знайшли згорток, в якому знаходилася граната та запал, він не бачив, оскільки особа, що проводила обшук, була повернута до нього спиною. Сам згорток він вже побачив в руках співробітника. При цьому іншого понятого поруч не було, і він не бачив де та що знайшли. Також свідок зазначив, що на його думку, згорток знаходився у шафі, що в коридорі, оскільки іншого місця, де він міг знаходитися, не було. Крім того, він бачив, як спочатку один співробітник оглядав цю шафу, але потім закрив її. В цей час той співробітник, який і знайшов згорток, повторно відкрив цю ж шафу, тому, на його думку, саме там і знаходився згорток. При цьому, ані обвинувачений, а ні власник квартири не могли повідомити звідки цей згорток взявся;

- поясненнями свідка ОСОБА_11 , з яких убачається, що він є сусідом ОСОБА_7 , в квартирі якого було проведено обшук. В день проведення обшуку, його було запрошено в якості понятого. Інший понятий був ОСОБА_12 , що є охоронцем у їхньому будинку. Під час обшуку було дуже багато людей у масках та слідчі, а тому, де та коли останні знайшли гранату та запал, він не бачив. Він фізично не міг пробратися до місця виявлення. Перший раз якийсь згорток (шкарпетку) він побачив в руках у слідчого. ОСОБА_2 та власник квартири повідомили, що вперше бачать знайдене. Також, свідок зазначив, що ОСОБА_2 він іноді бачив в гостях у ОСОБА_7 , зустрічалися на перекурах. Будь-яких заборонених речей у вказаній квартирі він ніколи не бачив та не чув щоб ОСОБА_2 розповідав про зброю. Також зазначив, що в квартирі, де проводився обшук, постійно проживає ОСОБА_13 , а ОСОБА_2 іноді приходить в гості, однак постійно не проживає;

- витягом з ЄРДР № 0000101 від 16 червня 2020 року № 5 щодо виявлення та вилучення у ОСОБА_2 23 жовтня 2020 року під час обшуку за місцем його проживання: АДРЕСА_3 , бойових припасів та вибухової речовини, які зберігалися без передбаченого законом дозволу;

- витягом з ЄРДР № 0000207 від 23 жовтня 2020 року щодо виявлення та вилучення у ОСОБА_2 23 жовтня 2020 року під час обшуку за місцем його проживання: АДРЕСА_3 , бойових припасів та вибухової речовини, які зберігалися без передбаченого законом дозволу;

- даними, що містяться в постанові від 23 жовтня 2020 року про доручення здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000207 від 23 жовтня 2020 року ГУ СБУ України у м. Києві та Київській області;

- даними, що містяться в постанові від 23 жовтня 2020 року про об`єднання матеріалів досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 0000207 від 23 жовтня 2020 та № 0000101 від 16 червня 2020 року в одному провадженні під № 0000101 від 16 червня 2020 року;

- ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2020 року щодо надання дозволу на обшук квартири АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_8 , де останній фактично проживає;

- даними, що містяться в протоколі обшуку від 23 жовтня 2020 року, відповідно до якого під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3 , за участю ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , зокрема, в шафі, що знаходиться в коридорі, у шкарпетці, було виявлено та вилучено предмет схожий (зі слів спеціаліста) на корпус гранати РГН та запал УЗРГМ, завернутий у папір білого кольору. Також, зазначено, що ОСОБА_2 фактично проживає за вказаною адресою;
- даними, що містяться на micro SD «San Disk», який є додатком до протоколу обшуку та був переглянутий в судовому засіданні, де зафіксовано порядок проведення обшуку, виявлення та вилучення предмета схожого на корпус гранати РГН та запалу УЗРГМ;
- постановою про призначення судової вибухо технічної експертизи від 23 жовтня 2020 року;

- висновком експерта № 183/6 від 23 жовтня 2020 року та фото таблицями до нього, з якого вбачається, що наданий на дослідження предмет (об`єкт №1) є промислово виготовленим уніфікованим запалом ручної гранати типу УЗРГМ 2, який є засобом детонування, належить до бойових припасів та є складовою частиною гранат Ф-1, РГД-5, РГ-42. Наданий на дослідження предмет (об`єкт № 2) є промислово виготовленим корпусом ручної гранати наступальної РГН, ударно-дистанційної дії (без запалу), яка споряджена зарядом вибухової речовини та являється складовою частиною бойового припасу;
- постановою про призначення вибухо технічної експертизи від 18 листопада 2020 року;

- висновком експерта № 218/6 від 10 грудня 2020 року з фото таблицями до нього, відповідно до якого, надані на дослідження уніфікований запал ручної гранати типу УЗРГМ-2, з маркуванням «УЗРГМ-2 129-83 583» та корпус ручної гранати наступальної РГН, ударно-дистанційної дії (без запалу), яка споряджена зарядом вибухової речовини, з маркуванням «РГН 254-5-90», до вибуху придатні;
- ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2020 року про продовження строку досудового розслідування до 23 квітня 2021 року;

- даними, що містяться в постанові від 23 лютого 2021 року про виділення з кримінального провадження № 0000101 в окреме провадження згідно з Реєстром, матеріали досудового розслідування за фактом придбання та зберігання підозрюваним ОСОБА_2 бойових припасів без передбаченого законом дозволу за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України;

- витягом з ЄРДР № 0000042 від 23 лютого 2021 року стосовно виявлення у ОСОБА_2 23 жовтня 2020 року під час обшуку за місцем його проживання: АДРЕСА_3 , бойових припасів та вибухової речовини, які зберігалися без передбаченого законом дозволу.

Суд повно і всебічно розглянувши кримінальне провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, у тому числі перевіривши і оцінивши усі доводи учасників судового провадження, приходить до наступного висновку.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК, що передбачають:
«Частина 2. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Частина 4. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Повертаючись до обставин цієї справи, суд зазначає, що ч. 1 ст. 263 КК України передбачає відповідальність, зокрема, за носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.
ОСОБА_2 протягом усього судового розгляду категорично не визнавав свою винуватість у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 263 КК України, та наполягав на тому, що за адресою, де проводився обшук: АДРЕСА_3 , він постійно не проживає, а іноді ночує, та про наявність в даній квартирі яких-небудь бойових припасів йому було не відомо. Звідки вони там взялися, пояснити не може.
Суд звертає увагу, що жоден із допитаних у справі свідків не надав показання про придбання чи зберігання бойових припасів обвинуваченим.
Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які були понятими під час обшуку вилучених бойових припасів, зазначили, що ОСОБА_2 під час обшуку заперечував проти належності вилучених бойових припасів йому. Свідок ОСОБА_10 лише зазначив, що бойові припаси, на його думку, були вилучені в шафі, що в коридорі, хоч сам момент вилучення він не бачив. При цьому зазначив, що інший понятий не міг бачити момент виявлення та вилучення згортку з бойовими припасами, оскільки його поруч не було. Такі показання свідка ОСОБА_10 підтримав свідок ОСОБА_11 .
Інший свідок, допитаний під час судового розгляду, ОСОБА_14 , пояснив, що саме він є власником квартири, де проводився обшук, а ОСОБА_2 іноді там ночує. В квартирі, окрім речей ОСОБА_2 знаходяться речі, які належать йому, його дітям та колишній дружині, також. Будь-яких відомостей щодо належності виявлених бойових припасів ОСОБА_2 вказати не може.

Отже, суд приходить до висновку, що обвинуваченням не доведено, що саме ОСОБА_2 зберігав бойові припаси, які було виявлено та вилучено під час обшуку. Посилання прокурора на те, що бойові припаси були виявлені у квартирі, де фактично проживає обвинувачений, як на підставу для їх придбання та зберігання є голослівними та не спроможними, оскільки обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Більш того, прокурор у судовому засіданні взагалі не спростував доводи захисника та ОСОБА_2 про те, що останній лише іноді ночує у квартирі, де було проведено обшук, а також те, що у органів досудового розслідування була відсутня будь-яка інформація про те що обвинувачений може незаконно зберігати бойові припаси в квартирі, яка належить ОСОБА_7 або незаконно придбав ці бойові припаси. Більш того, відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2020 року, якою надано дозвіл на обшук квартири АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_8 , зазначено, що вказана адреса є фактичним місцем проживання саме ОСОБА_7 . Про це вказував і слідчий у своєму клопотанні про надання дозволу на обшук для відшукання, в тому числі, зброї, бойових припасів, вибухових речовин або пристроїв.

Також, прокурором у судовому засіданні на підтвердження того, що були підстави вважати, що ОСОБА_2 причетний до вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та його проживання за адресою: АДРЕСА_3 , було надано лист заступника начальника ВКІБ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області від 22 жовтня 2020 року, проте, як правильно звернула увагу у судовому засіданні захисник, цей лист датований вже після того як слідчий звернувся з клопотанням до суду про обшук, за результатами якого постановлено відповідну ухвалу 20 жовтня 2020 року, і де зазначено, що вказана адреса є фактичним місцем проживання ОСОБА_8 .

Отже, висунуте обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України беззаперечно не прив`язує ОСОБА_2 до вилучених бойових припасів. Лише сам факт періодичного проживання обвинуваченого у квартирі АДРЕСА_5 , за відсутності інших доказів, які вказують на причетність обвинуваченого до придбання та зберігання бойових припасів, зокрема й не проведення слідчих дій з приводу виявлення та фіксування відбитків слідів на бойових припасах на предмет ідентифікації для підтвердження факту належності їх саме ОСОБА_2 , не підтверджує скоєння ним злочину, оскільки відповідно до набутих в ході судового розгляду доказів, вказана квартира взагалі належить іншій особі та в ній, також, проживає власник, а також бувають інші особи. Крім того, як вказує свідок ОСОБА_10 , оскільки з відео не зрозуміло, де саме було виявлено та вилучено бойові припаси, запал ручної гранати та корпус ручної гранати, на його думку, було виявлено у шафі, що в коридорі, тобто у місці загального користування.
Що стосується висновків експерта № 183/6 від 23 жовтня 2020 року та № 218/6 від 10 грудня 2020 року, то вони лише підтверджують приналежність предметів наданих на експертизу до бойових припасів, однак не містять даних про вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Стосовно протоколу обшуку та даних, які містяться на відео, то вони лише фіксують порядок проведення обшуку, а також те, що було виявлено та вилучено бойові припаси, та за відсутності інших доказів причетності обвинуваченого до незаконного придбання та зберігання бойових припасів, не є достатнім доказом, який дозволяє поза розумним сумнівом прийти до висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Крім того, суд уважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 7 ст. 223 КПК України обшук або огляд житла чи іншого володіння особи, обшук особи здійснюються з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії.
Судом були допитані поняті ОСОБА_10 і ОСОБА_11 . При цьому ОСОБА_11 стверджував, що не бачив момент виявлення бойових припасів, оскільки було дуже багато людей, а вперше побачив згорток (шкарпетку) лише в руках слідчого. Свідок ОСОБА_10 , також зазначив, що момент виявлення згортку він не бачив, оскільки співробітник, що проводив обшук, був повернутий до нього спиною. Також, останній підтвердив, що інший понятий не міг бачити момент виявлення бойових припасів, оскільки його поруч не було.
Також, суд звертає увагу, що на дослідженому в судовому засіданні відео обшуку, також, не зафіксовано момент виявлення бойових припасів, а видно лише вже згорток в руках особи, що проводила обшук, та який до цього не перебував у полі зору відео камери. При цьому, з відео не вбачається, що понятий ОСОБА_11 знаходився поруч з особою, яка виявив бойові припаси та фізично міг бачити місце їх знаходження.

Тому, враховуючи, що під час виявлення бойових припасів, понятий ОСОБА_11 , хоч фізично і був присутній у квартирі, проте не бачив факт виявлення бойових припасів, інший понятий ОСОБА_10 , також, не бачив момент виявлення згортку, що вказує на не контрольованість проведеної слідчої дії, та відсутність фіксації такого моменту при проведені відео зйомки, суд приходить до висновку про недопустимість фактичних даних, що містяться в протоколі обшуку від 23 жовтня 2020 року, оскільки вони були отримані з порушенням вимог КПК України.
Крім того, оскільки висновки експертів № 183/6 від 23 жовтня 2020 року та № 218/6 від 10 грудня 2020 року містять інформацію щодо обстеження предметів, які були вилучені під час проведення обшуку, результати якого були визнані судом недопустимим доказом, суд уважає, що дані документи є похідними від вказаного протоколу обшуку, тому, також, повинні бути визнані недопустимим доказами ("плід отруйного дерева").
Також, на підтвердження правомірності обшуку прокурором у судовому засіданні було заявлено клопотання про допит особи, яка виявила бойові припаси, однак судом було відмовлено у задоволенні даного клопотання, оскільки, на думку суду, воно було спрямовано на затягування розгляду даного кримінального провадження, та останнім не було наведено переконливих аргументів, яким чином пояснення такої особи спростують показання понятих про те, що вони не бачили факт виявлення бойових припасів та відсутня фіксація такого моменту.
Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, зокрема, у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
За правилами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Таким чином, суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а сам, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, безпосередньо дослідивши, надані докази стороною обвинувачення, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, приходить до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_2 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки сторона обвинувачення не довела, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, вчинене обвинуваченим.
Керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_2 в пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 263 КК України визнати невинуватим та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_2 у виді застави скасувати, а заставу, внесену заставодавцем ОСОБА_15 по квитанції від 28 жовтня 2020 року в сумі 63060, 00 грн. повернути заставодавцю.
Судові витрати за проведення судових експертиз на загальну суму 3652 грн. 56 коп. віднести за рахунок держави.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Київського Апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя ОСОБА_1