справа № 462/4389/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2021 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:
Головуючої судді ОСОБА_1
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження №0000294 від 27.05.2021 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Харкова, громадянки України, з середньою загальною освітою, офіційно не працевлаштованої, неодруженої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.345 КК України,

встановив:

під час досудового розслідування встановлено, що 26.05.2021 приблизно о 21.15 год. ОСОБА_4 , перебуваючи в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в приміщенні ТРЦ «Вікторія Гарденс» по вул. Кульпарківській, 226а в м.Львові, де здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання відповідних наслідків, з корисливих мотивів, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, взяла з прилавку жіночу сумку, вартістю 3 360 гривень без ПДВ, після чого з даною сумкою вийшла за межі магазину та перебувала в приміщенні торгового центру, де, маючи при собі викрадену сумку, була виявлена працівниками охорони трогового центру, які викликали на місце події працівників поліції, таким чином заподіявши своїми умисними діями матеріальної шкоди на зазначену суму.

Таким чином, дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), тобто вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_4 , 26.05.2021 року приблизно о 22.00 год., продовжуючи свої протиправні дії, перебуваючи в приміщенні ТРЦ «Вікторія Гарденс» по вул. Кульпарківській, 226а в м.Львові, маючи умисел на заподіяння працівникам правоохоронного органу тілесних ушкоджень, а саме інспектору взводу 2 роти 2 батальйону 3 УПП у Львівській області ДПП ОСОБА_7 та інспектору взводу 2 роти 2 батальйону 3 УПП у Львівській області ДПП ОСОБА_8 , які виконували службовий обов`язок по охороні громадського порядку та при цьому були одягнуті у формений одяг з відповідними знаками розрізнення, під час того, як вони намагалися припинити незаконні дії ОСОБА_4 шляхом її затримання, нанесла удар кулаком руки та неодноразові удари ногами по ногах ОСОБА_7 , у якого виявлено травму ділянки лівого ока у вигляді синця на його верхній повіці, яка утворилася від дії тупого предмета, могла виникнути від удару кулаком 26 травня 2021 і відноситься до легкого ступеня тяжкості, а також удар своєю головою в обличчя ОСОБА_8 , у якого виявлено травму правої половини обличчя у вигляді крововиливів та саден верхньої губи, які утворилися від дії тупого предмета, могла виникнути від удару головою в ділянку правої щоки та рота справа 26 травня 2021 і відноситься до легкого ступеня тяжкості.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину у інкримінованому їй кримінальному проступку та злочині визнала повністю, розповіла про обставини вчинення кримінальних правопорушень, просить суд суворо не карати. Зокрема зазначила, що дійсно у день зазначений в обвинувальному акті перебувала в приміщенні ТРЦ «Вікторія Гарденс». Там зустрілася з другом, з яким вони посиділи, випили. Після того, як друг поїхав, вона спустилася в магазин, куди попередньо вже заходила. Із цього магазину вона винесла сумку. Під час затримання працівниками поліції вона наносила їм удари ногами та руками. Вона ознайомилася із відеозаписом події та вказала, що сама не очікувала від себе такої поведінки. Зауважила, що перебувала в стані сп`яніння. Обвинувачена шкодує про вчинене.
Суд визнав недоцільним дослідження інших доказів, оскільки обвинувачена в судовому засіданні не оспорювала факту вчинення кримінальних правопорушень, передбаченого ч.1 ст.185 та ч.2 ст.345 КК України при вищезазначених обставинах, учасники судового провадження проти цього не заперечували. Суд вважає доведеними фактичні обставини справи та визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин, які ніким не оспорюються. До таких фактичних обставин відносяться дата, час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, винуватість у вчиненні кримінального правопорушення та його мотиви, розмір заподіяної шкоди, а також інші обставини провадження, які визнані учасниками судового провадження та ними не оспорюються. Судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
Враховуючи, що відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Обтяжуючих вину обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень обставин, передбачених ст. 67 КК України, суд не застосовує.
Обставиною, яка пом`якшує вину обвинуваченої ОСОБА_4 та передбачена ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Вчинена кримінальним правопорушенням матеріальна шкода відшкодована шляхом вилучення викраденого майна, цивільний позов не заявлений.
Відповідно до абз.4 п.2 Постанови Пленуму ВС України від 24.10.2003 N 7, призначаючи покарання у виді штрафу або виправних робіт і визначаючи розмір та строки відповідного покарання, суди мають враховувати майновий стан підсудного, наявність на його утриманні неповнолітніх дітей, батьків похилого віку тощо (абзац четвертий пункту 2 із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 8 ( v0008700-09 ) від 12.06.2009).
Враховуючи те, що обвинувачена офіційно доходів не отримує, суд не призначає ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу.
Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, та обираючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчинених нею кримінальних правопорушень, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних кримінальними правопорушеннями наслідків, спосіб вчинення кримінальних правопорушень і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення кримінальних правопорушень, особу обвинуваченої, яка усвідомила суспільну небезпеку вчинених нею проступку та злочину, беззаперечно визнала свою вину, у вчиненому щиро розкаялася, раніше не судима, виховує малолітню доньку 2011 року народження, офіційно не працевлаштована, на обліку в лікаря нарколога і лікаря психіатра не перебуває, не є особою з інвалідністю, і вважає за необхідне призначити їй покарання в межах санкцій ч.1 ст.185 КК України - у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин та ч.2 ст. 345 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
Разом з тим, суд, враховуючи обставину, яка пом`якшує покарання, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особу обвинуваченої, вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без реального відбування призначеного їй покарання, однак, в умовах здійснення обов`язкового контролю за подальшою її поведінкою, при звільненні обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням та з покладенням на неї обов`язків, передбачених законом при застосуванні ст. 75 КК України.
Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
У цій ситуації, про можливість належної соціалізації обвинуваченої та допустиму репутацію свідчить розкаяння у вчиненому, відсутність за її результатами будь-яких непомірних наслідків для інтересів суспільства, які б безумовно превелювали над принципом поваги до свободи особистості, і дали б змогу суду прийти до висновку про необхідність призначення більш суворого покарання.
Тим паче, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).
Запобіжний захід до обвинуваченої ОСОБА_4 у виді особистого зобов`язання слід залишити до набрання вироком законної сили.
Матеріальна шкода відшкодована шляхом вилучення викраденого майна, цивільний позов по справі не заявлено.
Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185 КК України та ч. 2 ст. 345 КК України, та призначити їй покарання
-за ч.1 ст.185 КК України у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин;
-за ч.2 ст.345 КК України у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням та встановити їй іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
-виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Іспитовий строк обчислювати відповідно до положень ст.165 КВК України з моменту проголошення вироку суду.
Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання залишити до набрання вироком законної сили.
Скасувати арешт, накладений ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 03.06.2021 року на сумку чорного кольору посередині з емблемою «Ск» з ремінцем, на кінці якого знаходиться магнітна кліпса сірого кольору, всередині з купюрами номіналом 1 грн. СБ 2011332, номіналом 1 грн. ТЗ 32741735, номіналом 20 грн. ТЗ 9989779, номіналом 50 грн. СС 4551863, номіналом 50 грн. ФЄ 6762720, номіналом 50 грн. ТБ 2160109, номіналом 100 грн. СБ 2436719, номіналом 200 грн. ХЗ 34683369.
Речові докази:
-DVD-R диски «VERBATIM» - залишити в матеріалах справи;
-сумку чорного кольору посередині з емблемою «Ск» з ремінцем, на кінці якого знаходиться магнітна кліпса сірого кольору повернути власнику;
-грошові кошти в сумі 472 (чотириста сімдесят дві) гривні купюрами номіналом 1 грн. СБ 2011332, номіналом 1 грн. ТЗ 32741735, номіналом 20 грн. ТЗ 9989779, номіналом 50 грн. СС 4551863, номіналом 50 грн. ФЄ 6762720, номіналом 50 грн. ТБ 2160109, номіналом 100 грн. СБ 2436719, номіналом 200 грн. ХЗ 34683369, передані на зберігання в ПАТ КБ «Приватбанк» - повернути власнику.
Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Залізничний районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1