Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/254/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.06.2021 року м. Кропивницький
Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, у м. Кропивницькому, в

апеляційному порядку, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , ухвалу слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 червня 2021 року /у межах кримінального провадження № 0000583/ про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна.

ВСТАНОВИЛА:

Дізнавач СД Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням від 09 червня 2021 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000583 від 04.06.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, - земельних ділянок державної форми власності, що перебувають у фактичному користуванні власника ділянок - Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Слідчим суддею відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.
Судом рішення мотивоване тим, що слідчий, всупереч ст. 132 КПК України, не навів достатніх та належних доказів обставин, які є визначальними для накладення арешту на майно, не доведено обґрунтованості підозри про вчинення саме кримінального правопорушення, доказів існування майнової шкоди.
Крім того, як зазначено слідчим суддею, у зв`язку із тим, що не доведено розміру спричиненої шкоди, - при тому що відповідальність за ст. 197-1 ч. 1 КК України настає за самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди, і це є обов`язковою ознакою складу злочину, - самовільне зайняття земельної ділянки, яке не завдало значної шкоди її законному володільцю або власнику має розцінюватися як адміністративний проступок (ст.53-1 КУпАП).
Із судовим рішенням слідчого судді не погоджується прокурор, який оскаржує судове рішення в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на земельні ділянки із кадастровими номерами, що перелічені у резолютивній частині клопотання слідчого про арешт майна, - із забороною відчуження даного майна.
Свої вимоги обґрунтовує наступними доводами.
Обґрунтованість підозри про наявність в діях невстановлених слідством осіб ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, - доведена доказами, наданими слідчим; обставини кримінального правопорушення, як їх наразі встановлено досудовим розслідуванням, викладені у клопотання про арешт майна (встановлено власника та володільця земельних ділянок державна власність, відсутність правових підстав для користування даними земельними ділянками іншими особами, встановлено, що п`ять земельних ділянок державної власності загальної площі 119, 9249 га самовільно оброблено та засаджено сільськогосподарськими культурами невідомими особами, і тим завдано значної шкоди власнику майна).
Прокурор також вказує: при розгляді клопотання про арешт, стороною обвинувачення акцентувалась увага слідчого судді, що розрахунок завдання кримінальним проступком власнику земельної ділянки значної шкоди обчислюється відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 963 25.07.2007, що у мережі Інтернет, відповідно, перебуває в загальнодоступному доступі / дана Методика перебуває на офіційному сайті Верховної ради України/.
Слід зауважити, що й слідчий судді посилається на даний нормативно правовий акт в оскаржуваному рішенні.
Виходячи із принципів, передбачених ст. ст. 9, 21, 22, 23, 26 КПК України, у випадку належної оцінки доводам прокурора щодо можливості самостійного обчислення шкоди завданої власнику земельної ділянки, відповідно до Методики, з урахуванням, що слідчий суддя послався на дану Методику і надав їй юридичної оцінки, то, на переконання прокурора, слідчий суддя мав би взяти до уваги викладені норми даної Методики /згідно із розрахунками Методики: Шс (розмір шкоди) = Пс (119,9249) х Нп (3574) х Кф (1) х Кі (1,0)/.
Визначений за такими розрахунками розмір шкоди дорівнює 428 611 гривень, що відповідно до примітки до ст. 197-1 КК України, у сто і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, і є значною шкодою.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, у дебатах думку прокурора, який підтримав задоволення апеляційної скарги, просив скасувати ухвалу слідчого судді, накласти арешт на майно (земельні ділянки), дослідивши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 173 КПК України, ч. 2, регламентовано: При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Держава може вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів

Будь-яке втручання державного органу у права осіб повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.
Європейський суд звертає увагу на низку параметрів, яким повинні відповідати застосовані державою заходи щодо конкретних прав (наявність правових підстав для обмеження прав і свобод, що передбачає можливість обмеження права виключно в порядку, встановленому чинним законодавством; обумовленість обмеження легітимною метою; пропорційність вжитих державою заходів щодо обмеження прав і свобод з огляду на легітимну мету, яку держава намагалася досягти, запровадивши відповідне обмеження).

У конкретному випадку колегія суддів вважає необхідним застосувати у кримінальному провадженні захід його забезпечення арешт майна, і таке втручання та обмеження прав окремих осіб передбачені кримінальним процесуальним законом й обумовлені виконанням завдань кримінального провадження, проведенням ефективного досудового розслідування, належним збереженням доказів у кримінальному провадженні.
Як встановлено матеріалами клопотання, СД Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000583 від 04.06.2021 року за ч. 1 ст. 197-1 КК України.
Досудовим розслідуванням наразі встановлено: упродовж 2021 року невстановлені особи, маючи умисел на самовільне зайняття земельних ділянок загальною площею 119,9249 га, не маючи на то правових підстав, за допомогою спеціальної техніки, здійснили незаконну обробку (єдиним масивом) земельних ділянок державної форми власності призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровими номерами :02:000:9117 площею 25 га, :02:000:9118 площею 22 га, :02:000:9119 площею 28 га, :02:000:9120 площею 17.5 га, :02:000:9121 площею 27.4249 га, розташованих за межами населеного пункту с.Світлопілля Олександрійського району Кіровоградської області.
Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, на дані земельні ділянки, незаконно здійснили насадження сільськогосподарських культур - соняшника, тим самим невідомі особи самовільно, всупереч встановленому порядку, зайняли вказані земельні ділянки загальною площею 119,9249 га, чим завдали істотної шкоди власнику ділянок в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області.
Незаконність використання невстановленими особами зазначених земельних ділянок державної форми власності загальною площею 119,9249 га, підтверджується даними, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (далі Реєстр), і в загальнодоступній «Публічній кадастровій карті України».
Згідно із Реєстром, земельні ділянки з кадастровими номерами :02:000:9117 площею 25 га, :02:000:9118 площею 22 га, :02:000:9119 площею28 га, :02:000:9120 площею 17.5 га, :02:000:9121 площею 27.4249 га, відносяться до державної форм власності, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, і перебувають у володінні Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, відомості про будь-яких інших користувачів, у т.ч. орендарів відсутні.
Тож, як визначає досудове розслідування, вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 197-1 КК України, а саме: самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику.
При цьому, майно, на яке пропонується накласти арешт земельні ділянки, що перебувають у державній власності та на яких невстановленими на даний час досудовим розслідуванням без належних правових дозволів висаджено сільськогосподарські культури, - відповідають критеріям ст. 98 КПК України, є предметом кримінально протиправних дій.
Слушними є доводи обвинувачення, що земельні ділянки та сільськогосподарські культури вирощені на ділянках, - є матеріальними об`єктами (предметом кримінального правопорушення), містять на собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Слід також, поміж іншого, зауважити, що посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, які знаходяться на самовільно зайнятих земельних ділянках, є власністю власників земельних ділянок та землекористувачів, а, отже, майном, чужим для того, хто самовільно зайняв земельну ділянку.
Зважаючи на зазначені вище обставини, існує сукупність розумних підозр вважати, що майно, на яке пропонується накласти арешт, є доказом кримінального правопорушення, існує можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.
У конкретному випадку арешт майна є нагальним заходом забезпечення кримінального провадження, з метою забезпечення збереження речових доказів, запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, передачі третім особам такого майна такого майна.
Тож, висновки слідчого судді про не наведення досудовим розслідуванням достатніх доказів для накладення арешту на майно, фактів на переконання того, що майно, арешт на яке просить накласти слідчий, є доказом у кримінальному провадженні не доведення мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження арешту майна, - є передчасними.
Щодо посилань слідчого судді на те, що слідчим не доведено обґрунтованості підозри про вчинення кримінального правопорушення, зауважується, - як визначає п. 3) ч. 1 ст. 173 КПК України наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність оцінюється і необхідна до врахування, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу.
Щодо оцінювання слідчим суддею наявності або відсутності всіх ознак кримінального правопорушення, як зазначає слідчий суддя в ухвалі, на даній стадії провадження, при зверненні до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, процесуальним законом не вимагається повне зазначення всіх ознак складу кримінального правопорушення або кваліфікаційних ознак кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування.
Тим більше неприпустимими є висновки суду про, фактично, відсутність підозри, складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 197-1 КК України, оскільки на даний час досудовим розслідуванням не встановлено всіх ознак складу даного кримінального правопорушення /розміру завданої та факту завдання значної шкоди законному володільцю або власнику/, та висновки про те, що вказані дії мають розцінюватися як адміністративний проступок за ст. 53-1 КУпАП.
Відтак, доводи апеляційної скарги прокурора знайшли своє підтвердження.
За таких обставин, оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням судом апеляційної інстанції нової ухвали.
Керуючись статтями 376, 405, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 червня 2021 року /у межах кримінального провадження № 0000583/ про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна, скасувати.
Клопотання дізнавача СД Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_8 від 09 червня 2021 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000583 від 04.06.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, - земельних ділянок державної форми власності, що перебувають у фактичному користуванні власника ділянок - Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, задовольнити.

Накласти арешт на майно:
- земельні ділянки державної форми власності, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровими номерами: :02:000:9117 площею 25 га, :02:000:9118 площею 22 га, :02:000:9119 площею 28 га, :02:000:9120 площею 17.5 га, :02:000:9121 площею 27.4249 га, що перебувають у володінні Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області;
- сільськогосподарські культури /соняшник/, якими незаконно засаджені земельні ділянки з кадастровими номерами :02:000:9117 площею 25 га, :02:000:9118 площею 22 га, :02:000:9119 площею 28 га, :02:000:9120 площею 17.5 га, :02:000:9121 площею 27.4249 га, що перебувають у володінні та фактичному користуванні власника ділянок - Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області.
Заборонити розпорядження даним майном, в тому числі його відчуження, з метою перешкоджання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, передачі третім особам такого майна.
Зобов`язати відповідальних осіб СД слідчого відділення поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області провести відповідні реєстраційні дії, пов`язані з накладенням арешту на перелічене майно та вжити заходів із збереження речових доказів.
Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4