Справа № 199/4532/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2021 року слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна в межах кримінального провадження № 0001224, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19.06.2018 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
24 червня 2021 року до суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна.

Клопотання обґрунтовано тим, що в межах кримінального провадження № 0001224 від 19.06.2018р. за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.06.2018р. по справі № 199/4532/18 було накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказана квартира належала на праві власності ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.2017р., засвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 .

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Мати померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_7 звернулася у встановлений законодавством шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 .. Як відомо ОСОБА_4 , інших спадкоємців, які виявили бажання прийняти спадщину після смерті ОСОБА_5 , немає.

На даний час ОСОБА_4 позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину внаслідок арешту, накладеного ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська в межах кримінального провадження № 0001224 від 19.06.2018р.

Як вбачається з Інформаційної довідки № 262215787 від 18.06.2021р., арешт квартири не знятий, обтяження внесене у відповідний розділ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

Заявник вважає, що досудове розслідування триває вже довгий час, за весь цей період, крім первісно проведених слідчих дій, в подальшому не було проведено жодної слідчої дії, не здобуто доказів, з якими КПК України пов`язує наявність підстав для накладення арешту, а також доказів взаємовідносин померлого ОСОБА_5 , спадкоємицею якого є ОСОБА_4 , з іншими суб`єктами у кримінальному провадженні, відповідно, наполягаю на тому, що потреба у накладенні арешту відпала та звертаюся до суду з даним клопотанням.

У судове засідання заявник не з`явився, надав заяву в якій заявлені вимоги підтримав, просила суд клопотання задовольнити та провести розгляд у її відсутність.

Вивчивши подане клопотання та додатки до нього, якими обґрунтовується необхідність накладення арешту на рухоме майно, матеріали кримінального провадження № 0001224 суд вважає необхідним задовольнити подане клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.2017р., засвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 належало нерухоме майно, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.06.2018р. по справі № 199/4532/18 було накладено арешт на вказане нерухоме майно. Постановою слідчого ОСОБА_9 від 27.03.2020 року кримінальне провадження закрито у зв`язку з закінченням строків досудового розслідування.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно із ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Статтею 214 КПК України визначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а така процесуальна заборона як арешт майна застосовується до вичерпного кола суб`єктів указаного у ст. 170 КПК України.
Відповідно до цієї норми така заборона стосується підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру. Крім того, арешт може бути накладено за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування мас навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999- II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "ОСОБА 5 та інші проти Сполученого Королівства", п. 50. Series А N 98).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року р справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19), було зроблено висновок про те, що у разі, якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України 2012 року, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, а останнє закрив своєю постановою слідчий, має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства. Такий порядок захисту права на майно є ефективним, оскільки забезпечить відновлення права власника або іншого володільця майна, на яке був накладений арешт слідчим суддею у кримінальному провадженні.
Таким чином, оскільки кримінальне провадження №0001224 закрито 27.03.2021 року, слідчий суддя приходить до висновку, що підстави для подальшого накладення арешту на вищезазначене майно заявника на даний час відсутні. Подальший арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право заявника на вільне використання своєю власністю, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном.
На підставі викладеного клопотання в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 107, 110, 131, 132, 170-174, 214,309 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна в межах кримінального провадження № 0001224, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19.06.2018 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, - задовольнити.
Скасувати арешт на майно, а саме: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 34,2 кв.м., житлова площа 17,3 кв.м., яка складається з: 1-коридор. 2- санвузол, 3-кухня, 4-шафа, 5-житлова кімната. І-балкон, що накладений відповідно до ухвали слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду від 27 червня 2018 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1
25.06.2021