Справа №127/157/21
Провадження №1-кп/127/5/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другою статті 189 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.10.2020 за № 0000359,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другою статті 189 Кримінального кодексу України (далі КК).
03.03.2021 на адресу суду надійшли клопотання адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про повернення застави, а також про скасування арешту майна.
Захисник ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив їх задовольнити. Клопотання про повернення застави мотивував тим, що строк дії ухвали суду та покладених на його підзахисного обов`язків закінчився 03.01.2021, а відтак дія застави також припинилась. Клопотання про скасування арешту майна мотивував тим, що автомобіль марки Honda Accord, д. н. НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_12 , не є предметом або знаряддям злочину. Зауважив, що власник майна ( ОСОБА_12 ) про розгляд клопотання про накладення арешту не повідомлялась, а також, що жодні слідчі дії із зазначеним транспортним засобом під час досудового розслідування не проводились.

Обвинувачений ОСОБА_11 підтримав клопотання свого захисника та просив їх задовольнити.

Захисник ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 - підтримав своє клопотання про повернення застави з аналогічних підстав, а саме у зв`язку із закінченням строку дії ухвали суду, якою на його підзахисного було покладено відповідні обов`язки. Крім того, підтримав клопотання заявлені адвокатом ОСОБА_6 .
Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав клопотання свого захисника та просив його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні вважав клопотання сторони захисту обґрунтованими, а тому не заперечував проти їх задоволення.

Інші учасники судового процесу заявлені клопотання підтримали та просили їх задовольнити.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.
Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення клопотання адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про повернення застав, суд враховує таке.
З наданих суду матеріалів випливає, що ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 07.11.2020 до ОСОБА_10 у зазначеному кримінальному провадженні застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 42040 грн.
09.11.2020 застоводавець ОСОБА_12 внесла на відповідний депозитний рахунок заставу в зазначеній вище сумі за ОСОБА_11 .
Вінницький апеляційний суд своєю ухвалою від 17.12.2020 збільшив розмір застави до 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Після чого 21.12.2020 ОСОБА_12 внесла на депозитний рахунок ще 21020 грн.
Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 07.11.2020 до ОСОБА_10 у зазначеному кримінальному провадженні застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 42040 грн.
09.11.2020 застоводавець ОСОБА_13 внесла за ОСОБА_10 на відповідний депозитний рахунок зазначену заставу.
Вінницький апеляційний суд своєю ухвалою від 10.12.2020 збільшив розмір застави до 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Після чого 14.12.2020 заставодавець ОСОБА_14 внесла за ОСОБА_10 на депозитний рахунок 42040 грн.
Зазначеними вище ухвалами суду на ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у разі внесення застави покладено обов`язки, передбачені статтею 194 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Відповідно до частини першої статті 176 КПК визначено види запобіжних заходів, якими є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою. При цьому частиною другою статті 176 КПК визначено, що тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом. Слід зауважити, що питання щодо затримання особи без ухвали слідчого судді регламентоване § 2 Глави 18 Розділу ІІ (статті 207-213) КПК, а тому не є предметом дослідження при вирішенні клопотання про наявність або відсутність правових підстав для повернення застави.
Натомість суд вважає за доцільне зауважити, що мета застосування запобіжного заходу визначена частиною першою статті 177 КПК, а саме забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно з частиною першою статті 182 КПК застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Слід зауважити, що реченням другим частини першої статті 182 КПК регламентовано, що можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.
Правові підстави для звернення застави у дохід держави визначені частиною восьмою статті 182 КПК, а саме у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
Відповідно до частини одинадцятої статті 182 КПК застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. Слід зауважити, що реченням другим частини одинадцятої статті 182 КПК визначено, що застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень.
Суд також вважає за доцільне зауважити, що загальні засади застосування запобіжного заходу регламентовані статтею 194 КПК. Зокрема, частинами п`ятою та шостою статті 194 КПК визначені обов`язки, які слідчий суддя, суд вправі покласти на підозрюваного, обвинуваченого при застосуванні запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. При цьому частиною сьомою статті 194 КПК визначено, що обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. Відповідно до речення другого частини сьомої статті 194 КПК у разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Зі змісту ж речення третього частини сьомої статті 194 КПК випливає, що після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
Слід також зазначити, що частиною другою статті 196 КПК визначено, що в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зазначаються конкретні обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, що покладаються на підозрюваного, обвинуваченого, та у випадках, встановлених цим Кодексом, строк, на який їх покладено.
Згідно з приписами частини четвертої статті 196 КПК слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.
Отже, враховуючи те, що покладені на обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 обов`язки застосованим запобіжним заходом, не пов`язаним з триманням під вартою, сплинули, заходів, спрямованих на продовження застосованих до обвинуваченого обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК, стороною обвинувачення вжито не було, прокурор в судовому засіданні зауважив про відсутність у нього наміру найближчим часом звертатись до суду з відповідними клопотаннями, суд вважає, що клопотання адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 про повернення застави доцільно задовольнити.
Вирішуючи питання про можливість задоволення клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_12 про скасування арешту майна, суд приймає до уваги таке.
З наданих стороною захисту доказів випливає, що ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 10.11.2020 накладено арешт на автомобіль марки Honda Accord, д. н. НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу НОМЕР_2 . Зазначений транспортний засіб був вилучений після проведення у ньому обшуку.
Відповідно до частини першої статті 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Частиною другою статті 170 КПК передбачено вичерпний перелік підстав для накладення арешту на майно, а саме збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Зі змісту абзацу другого частини першої статті 174 КПК випливає, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. При цьому, таке клопотання під час судового провадження розглядається судом.
Адвокат ОСОБА_6 , обґрунтовуючи доцільність скасування арешту майна, послався на ту обставину, що зазначені речі не є предметом або знаряддям злочину.
Зі змісту пункту 3 частини другої статті 283 КПК випливає, що звернення до суду з обвинувальним актом є формою закінчення досудового розслідування.
Відповідно до частини першої статті 290 КПК, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування. Отже, надані суду матеріали свідчать, що стороною обвинувачення усі необхідні, на думку сторони обвинувачення, процесуальні дії з речовим доказом проведені.
Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення клопотання адвоката ОСОБА_6 в частині скасування арешту майна, суд враховує висновок, викладений Верховним Судом (далі ВС) у постанові від 08.12.2020 (справа № 278/1306/17), зі змісту якого випливає, що належними у кримінальному провадженні є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження (стаття 85 КПК). Таким чином, доказом, що має значення для цього провадження, є не сам автомобіль, а властивості автомобіля під час події.
Отже, як зауважив ВС у наведеній постанові, дослідження автомобіля судом не буде безпосереднім дослідженням його властивостей, що існували на час події і є важливими для вирішення справи. Єдиним способом безпосередньо дослідити ці властивості на час події є дослідження відповідного протоколу та інших доказів, що стосуються події.
Крім того, суд враховує, що прокурор в судовому засіданні, підтримуючи клопотання сторони захисту, повідомив про відсутність наміру ініціювати будь-які питання щодо проведення будь-яких слідчих дій щодо зазначених речей.
З огляду на викладене, враховуючи, що марки Honda Accord, д. н. НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу НОМЕР_2 не є предметом або знаряддям злочину, суд вважає за доцільне клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_12 задовольнити частково та повернути зазначені речі під відповідальне зберігання їхньому власнику або законному володільцю.
Керуючись статтями 174, 182, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 задовольнити частково.

Автомобіль марки Honda Accord, д. н. НОМЕР_1 , який поміщений на територію відділення забезпечення роботи спеціальних майданчиків при ГУНП у Вінницькій області (вулиця Ботанічна, 30-32 в місті Вінниці), свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу НОМЕР_2 , передати на відповідальне зберігання його власнику ОСОБА_12 або іншому законному володільцю.

Заставу в розмірі 42040 (сорок дві тисячі сорок) гривень, внесену 09.11.2020 та в розмірі 21020 (двадцять одна тисяча двадцять) гривень, внесену 21.12.2020 на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Вінницькій області підставі ухвали Вінницького апеляційного суду від 17.12.2020 повернути ОСОБА_12 .

Заставу в розмірі 42040 (сорок дві тисячі сорок) гривень, внесену 09.11.2020 на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Вінницькій області на підставі ухвали Вінницького апеляційного суду від 10.12.2020 повернути ОСОБА_13 .

Заставу в розмірі 42040 (сорок дві тисячі сорок) гривень, внесену 14.12.2020 на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Вінницькій області на підставі ухвали Вінницького апеляційного суду від 10.12.2020 повернути ОСОБА_14 .

Ухвала остаточна і не може бути оскаржена в апеляційному порядку. Заперечення проти такої ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, ухвалене судом за результатами судового розгляду кримінального провадження.

Суддя: