Справа № 464/3001/21
пр.№ 1-кп/464/340/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.07.2021 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження № 464/3001/21, внесене 05.03.21. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000199, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого по АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, невійськовозобов`язаного, неодруженого, має на утриманні неповнолітню дочку, працює трактористом ТзОВ «Ринок сільськогосподарської продукції Шувар», судимості не має, -

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

де сторонами виступають з боку:

обвинувачення прокурор ОСОБА_5 ;

захисту: обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_6 ;

учасник провадження потерпілий ОСОБА_7 (подав заяву про розгляд провадження у його відсутності із незапереченням в порядку ч.3 ст.349 КК України, відсутність претензій жодного характеру у зв`язку із відшкодуванням заподіяної шкоди та призначення покарання, непов`язаного з позбавленням волі), -

з участю сторін провадження,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 05 березня 2021 року о 13.50 год., керуючи екскаватором-навантажувачем «JCB 3CX Sitemaster» р.н. НОМЕР_1 та рухаючись ним по території ТОВ «РСП Шувар» по вул.Хуторівка,4Б у м.Львові, при виїзді з парковки грубо порушив вимоги вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: Розділу 1 п.п.1.5, 1.10 (в частині значення термінів «дорожня обстановка», «дорожні умови», «безпечна швидкість», «перевага у русі», «небезпека для руху»); Розділу 2 п.2.3 а, б; Розділу 10 п.10.1, 18.1, які виразилися в тому, що він не стежив за дорожньою обстановкою та невідповідно зреагував на її зміну, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним та не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_8 , яка переходила ділянку дороги на виїзді із парковки справа наліво по напрямку руху дороги по нерегульованому пішохідному переходу, в результаті чого здійснив на неї наїзд. За наслідками наїзду ОСОБА_8 отримала наступні тілесні ушкодження: поєднана травма тіла у вигляді множинних переломів кісток з ушкодженням внутрішніх органів, що призвело до гострої крововтрати (малокрів`я внутрішніх органів, набряк головного мозку, набряк легень, гостре порушенням гемомікроциркуляції в м`яких оболонках головного мозку та легенях, дистрофічні зміни печінки, нирок з ознаками шунтування кровообігу, крововиливи в стінці сечового міхура, міжреберному м`язі та круглій зв`язці матки, з мінімальними реактивними змінами), у результаті чого наступила смерть потерпілої у КНП «8-а міська клінічна лікарня м.Львова».

Таким чином, ОСОБА_9 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю та дав суду показання, аналогічні фабулі обвинувачення. Ствердив, що отримав права водія у 1983 році зі всіма категоріями, а з 1994 року має право керування екскаватором (трактором). До адміністративної відповідальності в сфері транспорту жодного разу не притягувався. З березня 2018 року працює трактористом ТОВ «РСП Шувар» та керує відповідним екскаватором-навантажувачем «JCB 3CX Sitemaster». 05 березня 2021 року працював на даному екскаваторі. О 13.50 год., коли виїжджав з ринку «Шувар», за шлагбаумом перед пішохідним переходом пропустив жінку і чоловіка, а тоді рушив корпусом керованого ним екскаватора і почув крики людей. Зупинився миттєво і побачив як потерпіла ОСОБА_8 лежала з боку керованого ним екскаватора-навантажувача. Він негайно викликав швидку допомогу, яка приїхала пізніше за поліцію і госпіталізувала ще живу потерпілу до лікарні. Він на другий день приїхав у лікарню. Там його повідомили, що потерпіла від отриманих травм померла. Дуже шкодує, що таке сталося, адже він був сам в ситуації, коли йому відірвало ногу, проте завдяки лікарям тієї ж лікарні, ногу пришили і став повноцінною людиною. Не може досі збагнути, як таке сталося, але він просив вибачення у дітей померлої: потерпілого ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , яким відшкодував заподіяну матеріальну і моральну шкоду, про що надав суду розписки, та останні претензій до нього не мають; приймав участь у похованні, був на цвинтарі; щиро розкаюється у вчиненому і висловлює щирий жаль, т.я. з цим йому доведеться існувати все життя.

Потерпілий ОСОБА_7 під час підготовчого провадження ствердив, що обвинувачений вибачився перед ним і родиною, відшкодував заподіяну шкоду, претензії до нього відсутні, просить не призначати покарання, пов`язане із позбавленням волі; з`являтись до суду не буде. У подальшому подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності за правилами спрощеного провадження, передбаченого ч.3 ст.349 КПК України, відсутність претензій матеріального і морального характеру та аналогічне покарання.

З огляду на те, що ОСОБА_4 свою вину у вчиненні даного злочину визнав, фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому суд вважає за недоцільне дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та розглядає справу в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Оскільки обвинувачений повністю визнав свою вину, надав показання, в яких повністю підтвердив порушення ним правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої, інші докази не досліджувалися, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні вказаного злочину є повністю доведеною, а тому повинен за такі дії нести кримінальну відповідальність та підлягає покаранню.

Відтак дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України, так як він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із встановлених положеннями ст.50 КК України його мети, за якими покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Загальні засади призначення покарання визначені ст.65 КК України.

Даною нормою закону визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Учинення кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України, доведення якого встановлено судом, карається позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Таким чином при призначенні обвинуваченому покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином проти безпеки руху та експлуатації транспорту з необережності, його наслідки загибель потерпілої, дані про особу винного, який судимості немає, під наглядом в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває; виключно позитивну характеристику за місцем проживання/реєстрації та роботи; пом`якшуючі вину обставини: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що знайшли своє підтвердження під час судового провадження; відсутність, як зазначено органом досудового розслідування в обвинувальному акті, обтяжуючих вину обставин; відсутність матеріальних і моральних претензій зі сторони потерпілого (сина загиблої) та відшкодування такої шкоди дочці померлої, та приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, за якою результати оцінки показали низькі ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства (у тому числі для окремих осіб).

За сукупності вище наведених обставин, ураховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому безальтернативне покарання в межах санкції інкримінованої статті у виді позбавлення волі на строк 5 років, а також з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, зважаючи на зміст і обсяг порушень правил дорожнього руху, якими знехтував винний, і таке додаткове покарання слугуватиме подальшому відповідальному ставленню останнім до водійських обов`язків . Саме такі види та розміри покарання є необхідними і достатніми для виправлення засудженого і попередження нових кримінальних правопорушень.

Правових підстав для призначення обвинуваченому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання, тобто на підставі ст.69 КК України, враховуючи зазначені вище конкретні обставини у їх сукупності, суд не знаходить.

Разом з тим, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням ч.1 ст.75 КК України у відповідній редакції.

Обвинуваченим, який уперше притягується до кримінальної відповідальності, за наданими суду даними до адміністративної відповідальності у сфері транспорту жодного разу не притягувався, офіційно працює, має міцні соціальні зв`язки та на його утриманні вихованні перебуває неповнолітня дочка, у віці 56 років учинено злочин з необережною формою вини, після вчиненого залишився на місці події та здійснив виклик швидкої медичної допомоги, активно сприяв розкриттю злочину, висловив щирий жаль з приводу скоєного і осуд своєї поведінки, відшкодував потерпілому шкоду у повному обсязі. На думку органу пробації виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів.

Наведене у своїй сукупності безумовно свідчить про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою протягом іспитового строку. Тому обвинуваченого слід звільнити від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, встановивши іспитовий строк три роки, з покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, вибір заходу примусу та порядок його узгоджується із позицією сторони обвинувачення, висловленої у судових дебатах, та потерпілого під час підготовчого провадження та у письмовій заяві, поданій ним до суду.

Ухвалюючи вирок, суд відповідно до ст.368 КПК України зобов`язаний вирішити питання щодо того, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Так, ухвалами слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від: 12.03.21. накладено арешт на екскаватор-навантажувач «JCB 3CX Sitemaster» р.н. НОМЕР_1 , що постановою слідчого від 06.03.21. визнаний речовим доказом; та 14.04.21. арешт в частині заборони користування скасований. Відтак накладений арешт в частині заборони розпорядження та проведення обліково-реєстраційних операцій слід скасувати, а транспортний засіб - залишити по приналежності.

Процесуальні витрати по справі (відповідно до наданих суду довідок Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру про витрати на проведення інженерно-транспортних експертиз) в загальному розмірі 3269 гривень слід стягнути з обвинуваченого.

Підстави для обрання запобіжного заходу з урахуванням відсутності клопотань сторони обвинувачення під час судового провадження та призначеного судом покарання, відсутні.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 532 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні, передбаченому ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк три роки, та згідно із ст.76 КК України покласти на нього наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання/роботи.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 12.03.21., в частині заборони розпорядження та проведення обліково-реєстраційних операцій.

Речові докази, повернуті власникові, залишити по приналежності.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 3269 гривень процесуальних витрат на проведення експертиз.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_1