Справа №613/1001/20 Провадження № 1-кп/613/176/20
У Х В А Л А
04 листопада 2020 року м. Богодухів
Богодухівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сінне Богодухівського району Харківської області, українця, громадянина України, з професійно - технічною освітою, одруженого, пенсіонера, особи з інвалідністю 3 групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
У провадженні Богодухівського районного суду Харківської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Ухвалою слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської області від 17.07.2020 до обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 14.09.2020 року.
Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 11.09.2020 продовжено дію запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів до 09 листопада 2020 року включно.
04.11.2020 прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, посилаючись на те, що строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою спливає, та на наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.
В обґрунтування клопотання пояснив, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 16.07.2020 приблизно о 22:00 год., знаходячись за місцем свого фактичного мешкання, а саме в одній з кімнат квартири АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, тобто, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, лезом ножа, який тримав у лівій руці, наніс своєму синові ОСОБА_7 , який знаходився навпроти нього, два удари в область грудної клітини зліва, чим спричинив останньому, відповідно до висновку експерта № 12-17/76 Бгт/20 від 03.09.2020 тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення грудної клітини зліва в області 3 ребра з пошкодженням лівої легені, яке носить ознаки і кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за критерієм небезпеки для життя, та проникаюче колото-різане поранення грудної клітини зліва в області 4 ребра з пошкодженням лівої легені, з пошкодженням навколосерцевої сумки і серця, яке носить ознаки і кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за критерієм небезпеки для життя. В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_5 , в короткий проміжок часу після отримання вищевказаних тілесних ушкоджень, а саме в перші хвилини, у кімнаті за вищевказаною адресою настала смерть ОСОБА_7 , безпосередньою причиною якої став травматичний шок, який розвинувся в результаті отриманого проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з пошкодженням лівої легені, навколосерцевої сумки та серця.
Таким чином, на думку прокурора, ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України вбивстві, тобто, умисному протиправному заподіянні смерті іншій особі.
Прокурор стверджує, що обставини вчинення ОСОБА_5 вказаного злочину підтверджуються матеріалами, складеними за результатами слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, перелік яких відображено у реєстрі матеріалів кримінального провадження, направленого до суду разом з обвинувальним актом. Враховуючи, що дія запобіжного заходу спливає, а заявлені під час запобіжного заходу ризики не зменшилися, є достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені п.1, п.3 ч.1 ст.177 КПК України. Ризик переховування від суду, на думку прокурора, існує у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від 7 до 15 років, а також у зв`язку з імовірністю втечі підозрюваного та його переховування від правоохоронних органів з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинений злочин. Про високу ймовірність втечі, на думку прокурора, свідчать ті обставини, що ОСОБА_5 ніде не працює, не має постійного місця заробітку, а відтак, не прив`язаний до проживання у певній місцевості.
Також, прокурор вказує, що потерпілою по даному кримінальному провадженню визнано дружину обвинуваченого ОСОБА_6 , яка фактично є основним свідком вчинення злочину, крім того, свідками є сусіди обвинуваченого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , односельчанин фельдшер ОСОБА_10 , адреси мешкання яких відомі ОСОБА_5 . Ризик вплинути на потерпілу та свідків існує навіть при тому, що потерпіла та декілька свідків були допитані в судовому засіданні, оскільки не виключається можливість зміни останніми своїх наданих раніше показань під час судового розгляду. Крім того, свідки обвинувачення ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 наразі не допитані в судовому засіданні, а зміна показань вказаними учасниками кримінального провадження може призвести до унеможливлення обґрунтування обвинувачення ОСОБА_5 .
З огляду на викладене, у разі непродовження строку тримання під вартою обвинувачений може незаконно вплинути на потерпілу та свідків з метою надання ними свідчень на його користь.
Вважає, що обрання більш м`якого запобіжного заходу не дозволить запобігти вищевказаним ризикам, оскільки не виключається можливість переховування ОСОБА_5 від суду, а також можливість незаконного впливу на потерпілу, яка до затримання ОСОБА_5 мешкала з обвинуваченим за однією адресою, а також інших свідків злочину. Наявність ризику переховування від суду унеможливлює застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та домашнього арешту, а відсутність постійного заробітку позбавить обвинуваченого можливості належним чином дотримуватися умов домашнього арешту. Застосування запобіжного заходу у виді особистої поруки не здатне запобігти вищезазначеним ризикам.
Враховуючи викладене, прокурор, з посиланням на ч.1, п.5 ч.2 ст.183 КПК України, стверджує про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 без визначення розміру застави.
Потерпіла у судовому засіданні клопотання прокурора підтримала, не заперечувала проти продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 строку тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні у вирішенні вказаного клопотання покладався на розсуд суду.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 у вирішенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого покладався на розсуд суду. Зазначив, що твердження прокурора про наявність ризику втечі та переховування від суду з посиланням на тяжкість злочину, який інкримінується його підзахисному, є необґрунтованим та суперечить принципу презумпції невинуватості. Вважає, що наявність підозри у вчиненні злочину сама по собі не свідчить про ймовірність втечі обвинуваченого та переховування від суду. Також, вказує, що наявність ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків та потерпілу не має значення, оскільки потерпіла та деякі свідки вже допитані в судовому засіданні.
Суд, вивчивши доводи клопотання про продовження строку запобіжного заходу, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши письмові матеріали справи, зазначає наступне.
Відповідно до ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам : 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Як встановлено частиною 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Крім того, за приписами ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Надаючи оцінку твердженням прокурора про обгрунтованість підозри, керуючись принципом презумпції невинуватості, суд зазначає, що на даній стадії судового провадження триває перевірка судом правомірності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.1 ст.115 КК України. Разом з тим, беручи до уваги, що обвинуваченим не заперечується вчинення тих дій, про які зазначено в обвинувальному акті, враховуючи, що згідно з обвинувальним актом ці дії призвели до загибелі людини, у суду, на даний час, відсутні підстави для відмови у продовженні строку тримання під вартою у зв`язку з відсутністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину.
Суд бере до уваги п. 57 рішення Європейського суду з прав людини у справі «K.F. проти Німеччини» від 29 серпня і 24 жовтня 1997 року, згідно з яким наявність «обґрунтованої підозри» означає, що вже існують факти або інформація, які спроможні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа, ймовірно, вчинила правопорушення, а також рішення ЄСПЛ по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, в якому зазначено, що факти, які породжують підозру, не обов`язково мають такий саме рівень з`ясовності, який потребується на пізнішому етапі кримінального розслідування, тобто факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку.
Слід також врахувати правову позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою розгляду провадження, сприяти якому має тримання під вартою.
При цьому суд, вирішуючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, ґрунтуючись на принципі презумпції невинуватості, не ставить ціллю передбачити можливе покарання за інкриміноване обвинуваченому діяння.
Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.
Підставою для продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на думку прокурора, є наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які були встановлені ухвалою слідчого судді та на даний час не перестали існувати.
Зокрема, суд враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років. Усвідомлюючи ризик бути засудженим до тривалого терміну ув`язнення, ОСОБА_5 може переховуватися від суду.
Суд погоджується з доводами захисника про те, що наявність обґрунтованої підозри та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , самі по собі не можуть свідчити про ризик переховування від суду. Однак, тяжкість обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі, при цьому суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Можливість призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років може викликати загрозу його втечі, про що також викладено правову позицію в рішенні ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії».
Слід відмітити, що потерпіла по справі ОСОБА_6 , яка, за твердженням прокурора, є і основним свідком вчинення злочину, є дружиною обвинуваченого, з якою ОСОБА_5 спільно проживав до моменту затримання. Крім того, суд враховує, що згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування свідками по кримінальному провадженню є односельчани ОСОБА_5 - ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , місце проживання яких відоме обвинуваченому, оскільки останній отримав копію реєстру матеріалів досудового розслідування. Враховуючи викладене, наявні достатні підстави вважати, що у разі непродовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачений ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , з метою надання ними свідчень на його користь. Суд зауважує, що на теперішній час свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 наразі не допитані судом, а зміна показань вказаними учасниками кримінального провадження позбавить суд можливості встановити об`єктивну істину по справі.
Потерпіла ОСОБА_6 була допитана у судовому засіданні, разом з тим, суд за вважає за необхідне вказати, що наразі судом не були досліджені письмові матеріали кримінального провадження, речові докази, відео- та аудіозаписи, висновок експертизи, за результатами вивчення яких можливе виникнення потреби у повторному допиті як будь-кого із свідків, допитаних раніше, так і потерпілої, що передбачено положеннями ч.ч.14, 15 ст.352, ч.2 ст.353 КПК України.
В зв`язку з викладеним, суд вважає доведеним існування на даний час ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Будь-яких даних, які б свідчили про зменшення чи усунення цих ризиків протягом строку дії ухвали слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської області від 17.07.2020, в судовому засіданні не встановлено.
Разом з тим, посилання прокурора на відсутність у обвинуваченого постійного джерела доходу та відсутність зв`язку з певною місцевістю не знайшла свого підтвердження, оскільки ОСОБА_5 є особою з інвалідністю 3 групи та отримує пенсію по інвалідності.
Керуючись приписами ч.1 ст.194 КПК України, судом надано оцінку можливості застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою
Разом з тим, з підстав, наведених вище (ризик втечі та переховування від суду в силу тяжкості пред`явленого обвинувачення та тяжкості можливого покарання, специфічний характер стосунків між обвинуваченим та потерпілою, яка фактично мешкала разом з обвинуваченим, зареєстрована з ним за однією адресою, можливість незаконного впливу обвинуваченого на потерпілу та свідків, які проживають разом з обвинуваченим в одному невеликому населеному пункті), суд вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі домашнього арешту, не здатне забезпечити запобігання ризикам, передбаченим п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України. З огляду на тяжкість пред`явленого обвинувачення та можливого покарання, суд вважає що застосування більш м`яких запобіжних заходів, у т.ч. особистого зобов`язання чи домашнього арешту, не забезпечить належне виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
З урахуванням викладеного, виходячи з мети та підстав застосування запобіжних заходів, встановлених законом, беручи до уваги тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, які не змінились з моменту обрання запобіжного заходу, наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, те, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, суд приходить до висновку, що заявлене прокурором клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню, тому суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
При цьому розмір застави не визначається відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України.
Керуючись ст.ст. 176-178,183, 196, 197, 314 - 316,371,372 КПК України, суд,-
Клопотання прокурора Богодухівського відділу Дергачівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 задовольнити.
Продовжити дію запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 02 січня 2021 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Богодухівський районний суд Харківської області протягом семи днів з моменту її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - протягом семи днів з моменту отримання копії ухвали.
Суддя ОСОБА_1