Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/1198/20
Провадження № 1-кп/499/38/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2021 року смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю учасників кримінального провадження: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000156 від 21 липня 2020 року за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеської області, Іванівського району, с.Благоєво громадянина України, українця, не одруженого, непрацюючого, не маючого на утриманні малолітніх дітей, не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 у невстановлений слідством час перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (1,62 мг/мл етилового спирту), завідомо знаючи, що керування транспортними засобами під впливом алкоголю заборонено, здійснив керування автомобілем «Daewoo Lanos» державний номерний знак НОМЕР_1 чим порушив вимоги п/п «а» п.2.9. «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001), якими передбачено:
п. 2.9. «Водієві забороняється:
а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»
В подальшому, в зазначений день, приблизно о 02:10 годині, водій ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, тим самим позбавивши себе можливості адекватно сприймати навколишню дорожню обстановку, своєчасно реагувати на її зміну та контролювати рух транспортного засобу, керував автомобілем «Daewoo Lanos» державний номерний знак НОМЕР_1 , та здійснював рух по проїжджій частині вулиці Болгарській в с.Великий Буялик Іванівського району Одеської області для руху транспортних засобів в двох напрямках.
Під час здійснення руху по автомобільній дорозі на ділянці проїжджої частини, в районі будинку №12 зазначеної вулиці, з невстановленою слідством швидкістю, водій ОСОБА_4 грубо порушив вимоги п.п.1.5, 2.3.(б), 12.1, 12.2 «Правил дорожнього руху» України, які зобов`язують водія: п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п.12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;
п.12.2 «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги».
Не переконавшись в безпеці свого руху, не обрав безпечну і допустиму швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, свої практичні навички керування транспортними засобами, щоб мати можливість постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, під час руху відволікся від управління, не впорався з керуванням свого автомобіля, втратив контроль над ним і допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїжджої частини з подальшим наїздом на електроопору ЛЕП.
В результаті ДТП пасажирка даного автомобілю ОСОБА_5 , 1968 р.н. отримала тілесні ушкодження у вигляді множинних забоїв м`яких тканин голови, струс головного мозку, відкритий множинний перелом обох кісток правого передпліччя зі зміщенням уламків, закритий краєвий перелом основи проксимальної фаланги 1-го пальця лівої стопи. Сукупність зазначених ушкоджень відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які викликають тривалий розлад здоров`я.
Водій ОСОБА_4 діючи відповідно до вимог п.а.2.3 «б» 12.1, 12.4 і 12.9 б) Правил дорожнього руху, мав технічну можливість не допустити виїзду автомобіля за межу проїжджої частини дороги і тим самим мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній події.
Обвинувачений ОСОБА_4 в скоєному діянні визнав себе винними повністю, підтвердив у своїх свідченнях сутність пред`явленого йому обвинувачення, мотив і спосіб вчинення інкримінованого діяння.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Оскільки учасники судового провадження не заперечували, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин даної справи, при цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, та у суду немає сумнівів у добровільності його позицій, йому роз`яснено про позбавлення його права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При відсутності заперечень учасників судового провадження, сумнівів в правдивості свідчень ОСОБА_4 суд, в порядку ч.3 ст.349 КПК України, обмежив судовий розгляд допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Судом встановлено, що дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення за ч.1 ст.286 КК України тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає що вина ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України доведеною, в його діянні має місце склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, оскільки він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Відповідно до ст. 66 КК України, при призначенні покарання ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, як обставини, що пом`якшують покарання.
Обставини які обтяжують покарання вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.
У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернуто увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.
Тому суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.
Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Згідно з п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України» суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
З урахуванням наведених вище всіх обставин та практики Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання й того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання суд також враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, те, що обвинувачений вчинив злочин нетяжкий, особу винного, а саме те, що він раніше не судимий, на обліку у психіатра, на наркологічному обліку не перебуває, не працює, характеризується посередньо, вину визнав у повному обсязі та щиро розкаявся у вчинененому, суд приходить до переконання, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції його від суспільства.
У зв`язку з наведеним, суд вважає, за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції частини 1 статті 286 КК України у вигляді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортним засобом та звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням відповідно до ст.ст.75,76 КК України.
Речові докази по справі - автомобіль «Daewoo Lanos» державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться під арештом відповідно до ухвали від 24.07.2020 року підлягають поверненню володільцю скасувавши арешт.
Цивільний позов по справі не подавався.
Запобіжні заходи, щодо обвинуваченого не застосовувались.
Процесуальні витрати які складаються з судової авто технічної експертизи № 20-4842 від 17.11.2020 у розмірі 3432,24 гривень; судової транспортно-трасологічної експертизи № 20-5089 від 10.11.2020 року у розмірі 3268,80 грн; судової авто технічної експертизи № 20-6665 від 20.11.2020 року у розмірі 3922,56 грн підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Керуючись ст.ст. 369, 370, 373-374, 377 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України призначивши йому покарання 1 рік обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 рік.

Відповідно до п.1, ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Скасувати арешт автомобіля «Daewoo Lanos» державний номерний знак НОМЕР_1 накладений відповідно до ухвали слідчого судді від 24.07.2020 року та автомобіль «Daewoo Lanos» державний номерний знак НОМЕР_1 після набрання вироком законної сили повернути володільцю.

Цивільний позов по справі не заявлений.
Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави з відповідними призначеннями платежів процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судових експертиз, зокрема: судової авто технічної експертизи № 20-4842 від 17.11.2020 у розмірі 3432,24 гривень; судової транспортно-трасологічної експертизи № 20-5089 від 10.11.2020 року у розмірі 3268,80 грн; судової авто технічної експертизи № 20-6665 від 20.11.2020 року у розмірі 3922,56 грн.
Запобіжні заходи, щодо обвинуваченого не застосовувались.
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду, через Іванівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя ОСОБА_1