Дата документу 19.01.2021 Справа № 310/8385/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/8385/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/142/21 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04 березня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка, Донецької області, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, не одруженого, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
07.12.2011 Центрально-міським районним судом м. Горлівки, Донецької області за ч.4 ст.296 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком 1 рік;
20.02.2013 Ворошиловським районним судом м. Донецьк за ч.1 ст.304, ст.198 та ст.70 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки; В порядку ст.71 КК України частково приєднана не відбута частина покарання за вироком центрально-міського районного суду м. Горлівки від 07.12.2011 та остаточно визначено покарання у вигляді 3 роки 1 місяць позбавлення волі.
25.04.2013 Центрально-міським районним судом м. Горлівки, Донецької області за ч.2 ст.186, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки. В порядку ч.4 ст. 70 КК України поглинено не відбуту частину покарання за вироком Ворошилівського районного суду м. Донецька від 20.02.2013 та остаточно визначено 4 роки позбавлення волі, відбув покарання повністю,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на 4 роки.
Запобіжний захід не обирався.
Строк покарання ухвалено відраховувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_7 після набрання вироком законної сили.
Зараховано ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк тримання під вартою у період з 07 вересня 2018 року по 02 листопада 2018 року.
Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 07.09.2018, приблизно в 04 години 40 хвилин, знаходячись біля кафе «Корсар», розташованого по вул. Горького, 43 в м. Бердянськ, Запорізької області, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою відкритого викрадення чужого майна, під час спілкування з потерпілим ОСОБА_9 , застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого наніс йому декілька ударів рукою та ногою в область обличчя та ніг, внаслідок чого, ОСОБА_9 впав на землю, в результаті чого йому були спричинені згідно висновку судово-медичної експертизи № 292 від 12.09.2018 легкі тілесні ушкодження у вигляді рани на слизовій оболонці верхньої губи зліва, садна на лівій та правій верхніх кінцівках. Продовжуючи свій злочинний намір, скориставшись тим, що після нанесених ударів, потерпілий не може чинити активного опору, ОСОБА_7 відкрито, повторно, викрав належне ОСОБА_9 майно, а саме: грошові кошти в сумі 3000 гривень, мобільний телефон «Nokia Lumia 528» вартістю 700 гривень, в якому знаходились сім карта мобільного оператору «МТС» вартістю 10 гривень, сім карта мобільного оператору «Київстар», вартістю 10 гривень, картка пам`яті об`ємом 4 гігабайти, вартістю 50 гривень, а всього на загальну суму 3770 гривень.
Після чого, ОСОБА_7 з викраденим майном покинув місце скоєння злочину та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 3770 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що не погоджується з вироком суду першої інстанції та вважає, що він підлягає скасуванню. В обґрунтування скарги апелянт посилається на однобічність та неповноту як досудового слідства так і судового розгляду; невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та дійсному перебігу подій; суттєво порушено його право на захист, а також ігнорування вимог кримінального та кримінального процесуального законодавства України; неприйняття судом першої інстанції норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини. Зазначає, що суд не надав уваги заявам обвинуваченого щодо його непричетності до вчиненого злочину. Суд не надав уваги поясненням свідків та потерпілого.
Просить скасувати вирок суду першої інстанції та постановити новий, яким виправдати його у зв`язку з недоведеністю його вини.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За правилами ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України №12рп/2011 від 20.10.2011 року визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог КПК України. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Розглядаючи кримінальне провадження стосовно обвинуваченого суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказі, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
За матеріалами кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 не визнавав вину, з його показів випливало, що вночі з 06.09 на 07.09.2018р від дійсно перебував у кафе «Корсар» разом з ОСОБА_10 , вони вживали алкогольні напої, він танцював. Потерпілий ОСОБА_11 вживав спиртне разом з ними. Приблизно о 4 годині ранку він вийшов з бару та побачив ОСОБА_11 , який сказав йому що його «товстий друг» вкрав у нього телефон, але відповідати за все буде він, ОСОБА_12 . Він почав тікати від нього. Вранці йому зателефонували співробітники поліції, начебто з приводу його травми вуха, у відділку запропонували підписати якийсь папір, потерпілий вказав на нього, але він його обмовляє. Зазначав, що злочин відносно потерпілого скоїв ОСОБА_13 , у нього знайшли 1600 гривень, а у нього особисто було 7 гривень.

Натомість вина ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 які узгоджуються між собою і з документами у кримінальному провадженні, а саме:

- протоколом огляду від 07.09.2018 року згідно якого було оглянуто мобільний телефон «Нокіа» Люмія в корпусі 528, який видав ОСОБА_17 та пояснив, що даний мобільний телефон йому подарував знайомий на ім`я ОСОБА_18 07 вересня 2018 року близько 08-20 год. в рахунок боргу (а.с.79),
- картою травматологічного хворого та довідкою згідно яких 07.09.2018 року о 14-25 год. ОСОБА_9 звернувся до лікарні із скаргами на побиття (а.с.101-102),
- витягом з реєстру досудових розслідувань згідно якого відомості про вчинення злочину за заявою ОСОБА_9 внесено до ЄРДР за № 0003005 (а.с.103),
- протоколом прийняття заяви ОСОБА_9 (а.с.106),
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 07.09.2018 року під час якого ОСОБА_9 вказав на ОСОБА_7 як хлопця з яким він 07.09.2018 року у нічний час познайомився у кафе «Корсар» по вул. Горького в м. Бердянську, після чого останній вчинив на нього напад та відкрито викрав мобільний телефон (а.с.110-114),
- висновком експерта № 292 від 12.09.2018 згідно якого у ОСОБА_9 наявні легкі тілесні ушкодження у вигляді рани на слизовій оболонці верхньої губи зліва, садна на лівій та правій верхніх кінцівках (а.с.119-120),
- протоколом проведення слідчого експерименту від 12.09.2018 року під час якого потерпілий ОСОБА_9 пояснив обставини знайомства з ОСОБА_7 та ОСОБА_19 , спільного вживання алкогольних напоїв та, в подальшому, близько 5 години ранку вийшов з кафе та пішов у напрямку Колеса обзору, де зустрів ОСОБА_20 , який наніс йому один удар в область верхньої губи, після чого наніс ще два удари по спині та ногам від яких він впав на землю, після чого ОСОБА_18 відкрито викрав у нього з задньої кишені гроші в сумі 3000 грн. та мобільний телефон «Нокіа Люміа» чорного кольору (а.с.121-126),
- протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , який був допитаний слідчим суддею на досудовому розслідуванні.

Вина обвинуваченого підтверджується поза розумним сумнівом комплексом переконливих, чітких, неспростовних і узгоджених між собою доказів. Зокрема прямим доказом вини є покази потерпілого ОСОБА_14 , який впевнено показав, що ОСОБА_12 без будь-яких причин наніс йому декілька ударів в область голови та ніг, свідомість він не втрачав. Поваливши його на землю, обвинувачений із карману викрав гроші в розмірі 3000 грн. та мобільний телефон «Нокія люміа 528». Після того як він почав підійматись, обвинувачений почав втікати в сторону колеса огляду.

Судом давалася оцінка сукупності зібраних доказів, і ця сукупність доказів з точки зору достатності, взаємозв`язку і всебічності спростовувала версію обвинуваченого про його непричетність до вчинення злочину. Висновки щодо наявності вини ОСОБА_7 , у вчиненні відкритого заволодіння майном викладені обґрунтовано і вмотивовано.

До позиції обвинуваченого суд поставився критично, та вважав це способом його захисту, оскільки його покази не підтверджується жодним доказом. З таким висновок погоджується і суд апеляційної інстанції.
Доводи апелянта про однобічність та неповноту як досудового слідства так і судового розгляду колегія суддів вважає не обґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження. Так, під час досудового розслідування слідчим проведено всі необхідні слідчі дії, а саме: проведено огляд місця події 07.09.2018, допитано потерпілого ОСОБА_9 , проведено пред`явлення особи для впізнання потерпілому, проведено слідчий експеримент за участю потерпілого, допитано свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 , ОСОБА_16 ОСОБА_22 , допитано підозрюваного ОСОБА_7 .

Під час судового розгляду кримінального провадження суд першої інстанції у зв`язку з невизнанням обвинуваченим своєї вини, з урахуванням думки учасників провадження встановив наступний порядок дослідження доказів: допит обвинуваченого, потерпілого, свідків, дослідження письмових доказів та характеризуючих матеріалів.

До матеріалів кримінального провадження долучено журнал та диск від 25.09.2018 із звукозаписом допиту свідка ОСОБА_10 під час досудового розслідування за участю слідчого, прокурора, підозрюваного, захисника підозрюваного.

Щодо тверджень апелянта про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та дійсному перебігу подій. Висновки суду першої інстанції, викладені у вироку, засновані на отриманих пояснень обвинуваченого, потерпілого, свідків, в сукупності з дослідженими письмовими доказами у кримінальному провадженні.

Обвинувачений зазначаючи доводи про суттєве порушення його права на захист, а також ігнорування вимог кримінального та кримінального процесуального законодавства України, не наводить в чому саме полягає вказане порушення. Щодо права на захист, ОСОБА_7 під час досудового розслідування залучено захисника. Судовий розгляд кримінального провадження також здійснювався за участю захисника-адвоката ОСОБА_23 .

Стосовно неприйняття судом першої інстанції норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини, обвинувачений не зазначив, в якому сенсі та стосовно яких обставин суд першої інстанції повинен був застосувати вказані норми.

Твердження апелянта про те, що суд не надав уваги його заявам щодо непричетності до вчиненого злочину, спростовуються матеріалами кримінального провадження та змістом вироку суду першої інстанції. Так, суд першої інстанції в своєму вироку виклав позицію обвинуваченого та з урахуванням пояснень свідків та наявних доказів, надав оцінку позиції обвинуваченого щодо невизнання винуватості.

Доводи щодо не надання уваги поясненням свідків та потерпілого, колегія суддів вважає необґрунтованими. Постановляючи вирок суд першої інстанції проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази та документи, допитавши обвинуваченого, потерпілого, свідків, дослідивши письмові докази та матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, обґрунтовано дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину. Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду, що вина ОСОБА_7 доведена дослідженими в судовому засіданні доказами, які є взаємопов`язаними, повністю узгоджуються між собою та в своїй сукупності є достатніми для доведення винуватості обвинуваченого.

Потерпілий ОСОБА_9 прямо зазначав, що ОСОБА_7 після застосування насильства заволодів його майном.

Свідок ОСОБА_10 на досудовому слідстві теж надавав пояснення, щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні грабежу стосовно ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_17 хоча прямо і не зазначає про обставини заволодіння ОСОБА_7 майном ОСОБА_9 , але його покази не підтверджують покази обвинуваченого та не можуть бути підставою для сумніву щодо всієї сукупності наданих доказів.

Разом з тим, слід зазначити, що доводи, наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого жодними доказами не підтверджено та не спростовано висновки суду, викладені у вироку.

Версія обвинуваченого про його не причетність до грабежу у відношенні ОСОБА_9 була оцінена критично, оскільки доказів на її підтвердження наведено не було та не було встановлено обставин, які дають підстави для висновку про вчинення злочину ОСОБА_10 .

Доводи захисника на предмет відсутності прямих доказів, що вказували на його вину, на переконання колегії суддів, не спростовують правильність висновків суду, адже судом давалася оцінка саме сукупності зібраних доказів, і ця сукупність доказів з точки зору достатності, взаємозв`язку і всебічності спростовувала версію обвинуваченого про його непричетність до вчинення грабежу і вказувала на його вину.

Так, апеляційна скарга може бути задоволена апеляційним судом у разі, якщо вона містить посилання на те, в чому полягає неправильність оскаржуваного вироку та містить визначені чинним процесуальним законом підстави для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанції. Лише за об`єктивного підтвердження таких підстав можливе скасування оскаржуваного вироку.

В апеляційній скарзі фактично виражається незгода з висновками, зробленими судом першої інстанції щодо належності і допустимості доказів, показів свідків та потерпілого, однак апелянт свою позицію з цього приводу не обґрунтував і з його доводів не випливає, що висновки суду в цій частині є неправильними. Колегія суддів в свою чергу з висновками суду в цій частині повністю погоджується.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржуваний вирок про визнання винним ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України є законним, вмотивованим та обґрунтованим, і підстав для його скасування в цій частині, за доводами апеляційної скарги обвинуваченого, не вбачається.

Вид та розмір покарання за скоєне кримінальне правопорушення, а також за сукупністю вироків, на переконання колегії суддів було призначено судом із дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04 березня 2020 року, стосовно ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4