У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 серпня 2020 року, якою частково задоволено подання начальника Державної установи «Вознесенська виправна колонія №72» про переведення засудженого ОСОБА_5 до приміщення камерного типу строком на 1 (один) місяць.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

( в режимі відеоконференції з ДУ «Вознесенська ВК №72),

засуджений ОСОБА_5

захисник ОСОБА_6

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В своїх апеляційних скаргах засуджений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 просять ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 серпня 2020 року скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні подання начальника ДУ «Вознесенська виправна колонія №72» про переведення засудженого ОСОБА_5 до приміщення камерного типу.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 серпня 2020 року, подання начальника Державної установи «Вознесенська виправна колонія №72» про переведення засудженого ОСОБА_5 із дільниці ресоціалізації до приміщення камерного типу задоволено частково.

Постановлено перевести засудженого ОСОБА_5 із дільниці ресоціалізації до приміщення камерного типу строком на 1 (один) місяць, який обчислювати з моменту набрання ухвалою законної сили.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.

Засуджений ОСОБА_5 не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вказує, що не скоював порушення, яке зазначене в поданні начальника ДУ «Вознесенська виправна колонія № 72», вважає таке стягнення надто суворим.

Апелянти не заперечують той факт, що 02 серпня 2020 року працівники Державної установи «Вознесенська виправна колонія №72» проводили позаплановий обшук у кімнаті де засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання, та знайшли саморобний електричний подовжувач, який знаходився під ліжком, але жоден із мешканців кімнати даним пристроєм не користувався.

Апелянти вказують, що працівникам Державної установи «Вознесенська виправна колонія №72» засуджений ОСОБА_5 пояснив, що знайдений пристрій не являється забороненим предметом, але співробітники установи не реагували на його зауваження та вилучили пристрій. Вказані дії на думку засудженого являються незаконними, та такими що принижують його честь і гідність, що його і обурило, але проведенню обшуку він не перешкоджав.

Захисник ОСОБА_6 , зазначає, що суд першої інстанції порушив принцип змагальності, оскільки не прийняв до уваги показання його підзахисного.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

05 серпня 2020 року до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло подання начальника Державної установи «Вознесенська виправна колонія №72» про переведення засудженого ОСОБА_5 за порушення установленого порядку відбування покарання із дільниці ресоціалізації до приміщення камерного типу строком на 2 (два) місяці.

Подання обґрунтовано тим, що засуджений ОСОБА_5 допустив порушення установленого порядку відбування покарання, яке полягає в тому, що 02 серпня 2020 року о 15-45 год., під час обходу житлової зони відділення СПС №2 у житловій секції №1, під час проведення позапланового обшуку засуджений ОСОБА_5 спілкувався з порушенням субординації, підвищував голос на співробітника установи, перешкоджав проведенню обшуку в житловій кімнаті, чим заважав співробітнику виконувати свої функціональні обов`язки та провокував конфліктну ситуацію, чим порушив п. 3 р. ІІ та р. IV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань.

З 11 грудня 2018 року визнаний злісним порушником установленого порядку відбування покарання згідно с. 133 КВК України за зберігання заборонених предметів.

Задовольняючи подання частково, суд першої інстанції зазначив, що засуджений ОСОБА_5 не виконав обов`язки, покладені на засуджених в установах виконання покарань, характеризується вкрай негативно, має 25 стягнень, з яких 19 є діючими, інші заходи виховного впливу, що застосовувались відносно нього, такі як поміщення до ДІЗО, догани, суворі догани, не є дієвими, засуджений належних висновків не зробив.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, який просив залишити ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 132 КВК України, за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання в виді позбавлення волі, можуть застосовуватись стягнення, зокрема, переведення засуджених, які тримаються у виправних колоніях, крім засуджених, які тримаються у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців.

За положеннями ч. 1 ст. 134 КВК України, при призначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого щодо суті проступку. Стягнення, що накладаються, мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого.

Частиною 9 ст. 134 КВК України передбачено, що стягнення у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) накладається в разі безуспішного застосування інших заходів впливу.

Як слідує з положень ч. 6 ст. 135 КВК України, поміщення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) проводиться за рішенням суду. У разі прийняття на засіданні дисциплінарної комісії рішення про поміщення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) адміністрація установи виконання покарань протягом двадцяти чотирьох годин направляє до суду відповідне клопотання (подання) разом із рішенням комісії.

Частинами 3, 4 ст. 107 КВК України та п.п. 3, 4 розділу ІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України №2823/5 від 28 серпня 2018 року, на засуджених покладено ряд обов`язків, зокрема: дотримуватись правомірних взаємовідносин з персоналом колонії, виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії, неухильно додержуватись правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб, ввічливо ставитися до адміністрації та персоналу, а також на засуджених накладено заборони, в тому числі заборона вживати нецензурні та жаргонні слова, чинити опір законним діям персоналу установи виконання покарань, перешкоджати виконанню ним своїх службових обов`язків, умисно завдавати шкоду державному майну.

Відповідно до змісту п. 1 розділу 4 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань взаємовідносини персоналу установ виконання покарань із засудженими ґрунтуються на суворому дотриманні законності. Засуджені повинні бути ввічливими з персоналом установи виконання покарань.

Приймаючи рішення про часткове задоволення подання начальника Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№72)» про переведення засудженого ОСОБА_5 до приміщення камерного типу, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону та належним чином мотивував своє рішення.

Так, з матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком Білгород-Дністровським районним судом Одеської області від 22 вересня 2016 року, яким його засуджено за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 289, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 5 ст. 72 КК України до 10 (десяти) років позбавлення волі.

Як слідує із характеристики на засудженого ОСОБА_5 від 05 серпня 2020 року, за період відбування покарання ОСОБА_5 характеризується вкрай негативно, 25 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, 5 разів поміщався до дисциплінарного ізолятора. З 11 грудня 2018 року являється злісним порушником установленого порядку відбування покарання згідно ст. 133 КВК України за зберігання заборонених речей. У майстерні установи не працевлаштований, від роботи відмовляється в категоричній формі. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, але спілкується з обмеженим колом засуджених, переважно, які мають негативну спрямованість. До працівників адміністрації не завжди ввічливий та коректний, допускає випадки сперечання, свідомо не виконує передбачені законом вимоги персоналу установи та публічно демонструє зневажливе ставлення до цих вимог. З проведених бесід позитивних висновків не робить, не вбачає за потрібне виконувати вимоги режиму утримання засуджених. Зневажливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, догляд за ними не здійснює, свідомо використовує їх не за призначенням. Участі у реалізації програм диференційованого впливу на засуджених не приймає, у відділені веде пасивний та пристосований спосіб життя, потребує постійного контролю за поведінкою з боку представників адміністрації

Окрім того, 21 липня 2020 року засуджений розглядався на комісії відповідно до ст. 82 КК України, у вигляді обмеження волі. Рішенням комісії було відмовлено у зв`язку з тим, що засуджений не став на шлях виправлення.

Згідно довідки про заохочення та стягнення від 05 серпня 2020 року засуджений ОСОБА_5 має 25 стягнень, з яких 19 є діючими, заохочення відсутні.

Вказане свідчить про систематичне порушення режиму виправної установи засудженим та небажання його дотримуватись вимог та правил відбування покарання, а також виконувати роботи з благоустрою установи.

Як слідує із даних рапорту ОСОБА_8 , 02 серпня 2020 року, під час обходу житлової зони відділення СПС №2 у житловій секції №1 було проведено позаплановий обшук під час якого засуджений ОСОБА_5 спілкувався з порушенням субординації, підвищував голос на співробітника установи, перешкоджав проведенню обшуку в житловій кімнаті, чим заважав співробітнику виконувати свої функціональні обов`язки та провокував конфліктну ситуацію.

Засуджений ОСОБА_5 з цього факту надавати пояснення відмовився, що підтверджується актом від 02 серпня 2020 року.

Як вбачається із витягу з протоколу №50 засідання дисциплінарної комісії установи щодо розгляду матеріалів про порушення засудженим вимог режиму утримання від 05 серпня 2020 року, комісією було прийнято рішення застосувати за скоєне порушення до засудженого ОСОБА_5 такий вид дисциплінарного впливу, як переведення з дільниці ресоціалізації до приміщення камерного типу строком на 2 місяці.

Згідно відомостей, які містяться у довідці медичної частини ВК №72 ОСОБА_5 має задовільний стан здоров`я та може утримуватись в ПКТ.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що застосування щодо засудженого ОСОБА_5 заходів впливу є безуспішними, а тому, накладення у конкретному випадку стягнення у виді переведення засудженого ОСОБА_5 до приміщення камерного типу (одиночної камери) є виправданим та доцільним.

Окрім того, апелянти не навели жодної достатньо переконливої підстави для скасування ухвали суду першої інстанції.

Таким чином, проаналізувавши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при її розгляді в повній мірі дотримався положень 132-135 КВК України, та дійшов правильного висновку про переведення засудженого ОСОБА_5 до приміщення камерного типу терміном на 1 (один) місяць, а тому ухвала суду стосовно засудженого є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається. За такого апеляційні скарги засудженого та його захисника не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 серпня 2020 року, якою частково задоволено подання начальника Державної установи «Вознесенська виправна колонія №72» та переведено засудженого ОСОБА_5 до приміщення камерного типу строком на 1 (один) місяць залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: