У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001117 від 01.07.2020 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27.10.2020 року відносно обвинуваченого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого за ч.1 ст.155 КК України.
Учасники судового провадження :
прокурор: ОСОБА_7

обвинувачений: ОСОБА_6

захисник: ОСОБА_5

потерпіла: ОСОБА_8

законний представник

неповнолітньої

потерпілої ОСОБА_9 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить вирок змінити. Призначити ОСОБА_6 покарання за скоєння ним кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.155 КК України у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71, ст..72 КК України за сукупністю вироків, до вказаного покарання приєднати частково

_______________________________________________________________________
провадження № 11-кп/812/178//21 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_10
категорія: ч.1 ст.1 КК України доповідач у апел. інст.: ОСОБА_1

не відбуте покарання за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.02..2020 року та остаточно призначити обвинуваченому покарання у виді двох років одного місяця позбавлення волі.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2020 року ОСОБА_6 визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155 КК України та призначено йому покарання у виді одного року позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 71, ст. 72 КК України, до вказаного покарання приєднано частково покарання за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 02.2020 року та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді трьох років одного місяця позбавлення волі.

Узагальнені доводи апелянта.
Захисник вважає, що суд безпідставно призначив ОСОБА_6 занадто суворе покарання.

Апелянт посилається на те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому злочині, має легку розумову відсталість, ріс без батьківського піклування, має на утриманні малолітню дитину.

Окрім того, зазначає, що правопорушення скоєне ОСОБА_11 є нетяжким злочином.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

30 червня 2020 року в період часу з 09 по 10 годину, ОСОБА_6 , будучи повнолітньою особою, перебуваючи в житловій кімнаті будинку за місцем проживання неповнолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, маючи на меті задоволення статевої пристрасті шляхом статевих зносин з ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з добровільної згоди останньої, будучи обізнаним про її вік, без застосування фізичного та психологічного насильства, а також погроз застосування такого насильства, вступив з нею у статеві зносини природнім шляхом.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, захисника, потерпілої та її законного представника на підтримку апеляційної скарги захисника,пояснення прокурора, який вважав вирок законним та обгрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.155 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та всебічно перевіреними в судовому засіданні доказами, що отримали відповідну оцінку у вироку і апелянтом не оскаржується.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» зверталась увага судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 65-66 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, який є нетяжким злочином, даних про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, злочин вчинив в період іспитового строку; обставину, що пом`якшує покарання щире каяття; відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд призначив ОСОБА_6 покарання в межах санкцій ч.1 ст.155 КК України.

Окрім того, суд першої інстанції обґрунтовано на підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до зазначеного покарання приєднав частково не відбуте покарання за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.02.2020 року та остаточно призначив покарання у виді трьох років одного місяця позбавлення волі.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Злочини проти статевої свободи та статевої недоторканності особи є посяганнями на особистість і пов`язані з грубими порушеннями норм суспільної моралі.
Статеві злочини характеризуються аморальністю та цинічністю дій винних осіб, принижують честь і гідність потерпілої особи та можуть завдати значної шкоди здоров`ю.

Надзвичайно небезпечні статеві злочини проти неповнолітніх, вони посягають на їх статеву недоторканність та нормальний статевий розвиток. Такі злочини можуть привести до глибоких душевних травм у потерпілих осіб, штовхають їх до аморального способу життя.

Положеннями ст.50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на наведене, та обставини вчинення обвинуваченим злочину, призначене судом першої інстанції за оскаржуваним вироком покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 .

Отже, є необґрунтованими посилання захисника на те, що обвинувачений щиро покаявся, має легку розумову відсталість, ріс без батьківського піклування, має на утриманні неповнолітню дитину, як на підставу для пом`якшення покарання, оскільки зазначене не зменшує суспільно - небезпечний характер вчиненого ним злочину.

З довідки в.о. директора Миколаївської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат № 2 від 06.11.2020р., яка міститься в матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 навчався у вказаному навчальному закладі та має діагноз - легка розумова відсталість (а.п. 117).

Окрім того, з наданого обвинуваченим в судовому засіданні апеляційної інстанції листа завідувача консультативної поліклініки КНП «Миколаївський обласний Центр психічного здоров`я» від 30.12.2020р. вбачається, що ОСОБА_6 лікувався стаціонарно в 2004 році з діагнозом: «Легка розумова відсталість. Синдром психомоторного розгальмування», на обліку не перебуває.

В матеріалах провадження міститься лист в.о. директора вказаного Центра від 10.07.2020р. в якому зазначається про те, що ОСОБА_6 на психіатричному обліку не перебуває (а.п. 85).

Самі собою факти перебування осіб на стаціонарному лікуванні з психічними розладами не можуть автоматично свідчити про нездатність обвинуваченого (засудженого) через фізичні чи психічні вади повною мірою реалізовувати свої права, а отже, і про обов`язковість участі захисника в аспекті п.3 ч.2 ст.52 КПК України. При здійсненні судового провадження питання про залучення захисника необхідно вирішувати виходячи з конкретних обставин справи з урахуванням установлених характеру розладів, психічного або соматичного стану здоров`я особи, особливостей її поведінки, стилю комунікації з оточуючими тощо. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 квітня 2019 року (справа № 51-7003кмо18).

З наданих в суді апеляційної інстанції пояснень обвинуваченим та з його поведінки вбачається, що він повною мірою здатен реалізовувати самостійно свої права.

Отже, суд першої інстанції розглядаючи кримінальне провадження без участі захисника не порушив його права.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження й постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення у

матеріалах провадження не встановлено, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27.10.2020р. відносно обвинуваченого ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:
Судді: