Справа № 455/1632/20
Провадження № 1-кп/455/100/2021
ВИРОК
Іменем України

05 січня 2021 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000408 від 30.10.2020, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Посада Старосамбірського району Львівської області, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.158-1 КК України,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він, під час проведення місцевих виборів, будучи включеним в список виборців виборчої дільниці №461377, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , 25 жовтня 2020 року, близько 13:30 год., зайшов в приміщення вищевказаної виборчої дільниці та отримав від членів Дільничної виборчої комісії №461377 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виборчі бюлетені для голосування, про що поставив відповідний підпис у списку виборців під №340 та контрольних талонах вказаних бюлетенів. Отримавши виборчі бюлетені ОСОБА_3 попрямував до кабіни для здійснення таємного голосування, після здійснення якого він підійшов до виборчих скриньок із бюлетенями та опустив останні в одну із них і попрямував до виходу із дільниці. В подальшому, 25 жовтня 2020 року близько 15:00 год. ОСОБА_3 повторно увійшов в приміщення Дільничної виборчої комісії № НОМЕР_1 , що розташована за адресою: с. Посада Новоміська Старосамбірського району Львівської області, усвідомлюючи, що він вже попередньо реалізував своє активне виборче право та здійснив волевиявлення, то будучи особою, яка вже реалізувала своє право голосу на відповідних виборах, розуміючи, що у нього відсутнє право на повторне голосування, підійшов до членів Дільничної виборчої комісії №461377 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яким він пред`явив свій паспорт громадянина України із одночасним проханням видати йому виборчі бюлетені, у зв`язку із чим від них повторно отримав зазначені бюлетені, про що поставив відповідний підпис у списку виборців під №342, навпроти прізвища свого брата ОСОБА_10 , а також на контрольних талонах виборчих бюлетенів. Повторно отримавши виборчий бюлетень, ОСОБА_3 попрямував до кабіни для здійснення таємного голосування, де він поставив відповідну відмітку бюлетенях, після здійснення якого він підійшов до скриньки із бюлетенями, та незаконно опустив свої виборчі бюлетені в одну із них і попрямував до виходу із дільниці.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.158-1 КК України як отримання виборчого бюлетеня особою, яка не має права його отримувати, голосування виборцем більше одного разу, незаконне опускання виборчого бюлетеня до виборчої скриньки.

Під час досудового розслідування, а саме 10.12.2020 між заступником керівника Самбірської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_3 , в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , була укладена угода про визнання винуватості.

Згідно з умовами даної угоди, ОСОБА_3 повністю та беззастережно визнав свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.158-1 КК України, активно сприяв органу досудового розслідування у розкритті злочину, а саме не робив спроб уникнути відповідальності та повністю визнав свою винуватість в інкримінованому йому діянні, щиро кається і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі пред`явленої підозри у судовому провадженні. Сторони угоди погодилися на призначення ОСОБА_3 покарання за ч.1 ст.158-1 КК України у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою надійшов до суду.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.158-1 КК України, визнав повністю та підтвердив фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, щиро розкаявся у вчиненому. Крім того зазначив, що він цілком розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості, та надав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання. Стверджував, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, а саме сплатити штраф. Просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні підтримала позицію обвинуваченого та наполягала на затвердженні вказаної угоди, оскільки жодних порушень закону під час її підписання не було, вказана угода укладена добровільно без будь-якого примусу.

Прокурор ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні також не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості, розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, та погодився на призначення узгодженого покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.

Як відомо із змісту п.1 ч.3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно п.1 ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до абз.5 ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.158-1 КК України, яке відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, наведеної у ст.12 КК України, є нетяжким злочином, отже щодо такого відповідно до п.1 ч.4 ст.469 КПК України передбачена можливість укладення угоди про визнання винуватості.

Потерпілих від кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні немає.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення визнав беззастережно та надав суду згоду на призначення узгодженого покарання.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Крім того, обвинуваченому роз`яснено наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ст.476 КПК України, зокрема те, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості, прокурор, який затвердив угоду, має право звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку, та те, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.

Суд також переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин ніж ті, що передбачені угодою про визнання винуватості.

Також судом перевірено угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам Кримінального процесуального Кодексу України, в тому числі щодо змісту та порядку її укладення, та Кримінального Кодексу України, в тому числі щодо узгодженої міри покарання.

Зокрема, встановлено, що при укладенні угоди прокурором враховано вимоги ст.470 КПК України, зміст угоди відповідає вимогам, передбаченим ст.472 КПК України, угода укладалася за участі захисника, відповідно до вимог ст.52 КПК України.

Також встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін чи інших осіб, обвинувачений реально може виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Перевіряючи узгоджене сторонами угоди покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на відповідність вимогам Кримінального Кодексу України, судом встановлено, що таке покарання визначене у межах, установлених у санкції ч.1 ст.158-1 КК України, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 .

Крім того, на думку суду, таке покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, та визначене із врахуванням ступеня тяжкості кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який раніше не судимий, наявності обставин, що пом`якшують покарання, якими є щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину, та відсутності обставин, що обтяжують покарання.
Таким чином, підстав для відмови у затвердженні угоди, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що угоду про визнання винуватості, укладену 10.12.2020 між заступником керівника Самбірської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_3 , слід затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену сторонами міру покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались. Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався. Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.100, 314, 369-371, 373-376, 474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000408 від 30.10.2020, укладену 10.12.2020 між заступником керівника Самбірської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.158-1 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Речові докази: копії документів ДВК №461377 та ДВК №461350, які зберігаються при матеріалах вказаного кримінального провадження, - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Старосамбірський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, а саме: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1