Номер провадження: 11-сс/813/1653/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.09.2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Вологда, РФ, грузина, громадянина Грузії, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, у кримінальному провадженні № 0001221, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.09.2020 року
установив
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.09.2020 року задоволено клопотання слідчого СВ Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області ОСОБА_9 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 24.11.2020 року із визначенням розміру застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 168 160 грн. щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, у кримінальному провадженні № 0001221, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.09.2020 року.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що прокурором в судовому засіданні була доведена наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме: що підозрюваний ОСОБА_8 , знаходячись на волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності може можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, продовження злочинної діяльності та вчинення іншого кримінального правопорушення, перешкоджання кримінальному провадженні іншим чином, а також доведена неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаним ризикам.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали.
В своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , діючий в інтересах ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеності підозри, вважає ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, мотивуючи апеляційну скаргу тим, що:

- під час затримання свідками на місці вчинення злочину підозрюваний ОСОБА_8 не намагався покинути місце кримінального правопорушення та не чинив опору, жодної майнової шкоди його діяннями не заподіяно, що свідчить про істотне зменшення суспільної небезпеки інкримінованого йому кримінального правопорушення.

- відсутній ризик перешкоджання кримінальному провадженню та знищення, переховування чи спотворення речових доказів, оскільки усі речі вже були вилучені в ході слідчих дій, а ризик незаконного впливу на потерпілу чи свідків також є лише припущенням слідчого та прокурора, оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні ненасильницького злочину, не висловлював будь-яких погроз на адресу потерпілої чи свідків, будь-яких підстав для незаконного впливу немає.

Крім того, апелянт зазначає, що слідчим суддею визначений розмір застави, який є непомірним для підозрюваного, що фактично унеможливлює її внесення підозрюваним.

На підставі викладеного, захисник підозрюваного просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
Заслухавши: доповідь судді-доповідача; доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив, у разі якщо суд не змінить запобіжний захід, зменшити розмір застави як альтернативного запобіжного заходу; виступ прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Згідно частини 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України вказує, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п.5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.

Із матеріалів провадження вбачається, що 26.09.2020 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України (а.п.38-40), санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, що відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим, відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011 року, заява № 42310/04 суд наголошує, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою.

Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13.11.2007 року).

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, а саме в тому, що він 25.09.2020 року, приблизно о 22 годині 50 хвилин, у ОСОБА_8 , який знаходився біля будинку АДРЕСА_3 , винник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з приміщення квартири АДРЕСА_4 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , приблизно о 23:00 годині 25.09.2020 року, діючи з прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, за допомогою викрутки, проник через вікно до приміщення квартири АДРЕСА_4 . Знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_4 , ОСОБА_8 , викрав майно ОСОБА_10 , а саме: телевізор «SHARP», чорного кольору, модель: LC-32SH7E-BK, с/н:912149380, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, так як злочинні дії ОСОБА_8 були помічені свідками за допомогою камер відеоспостереження та затриманий працівниками поліції. Тим самим, було попереджено завдання матеріальної шкоди ОСОБА_10 на загальну суму 10 тисяч гривень.

Оскільки обґрунтованість підозри ОСОБА_8 ніким не оскаржується, апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування він обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений з проникненням у житло.

Не погоджуючись із доводами захисника про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявності ризиків, які були б підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, колегія суддів наголошує на таких обставинах.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором та слідчим ризики того, що підозрюваний може здійснити спроби переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, незаконного впливу на потерпілих та свідків, продовження злочинної діяльності та вчинення іншого кримінального правопорушення, перешкоджання кримінальному провадженні іншим чином.

Апеляційний суд погоджується з доводами клопотання слідчого стосовно існування ризиків що підозрюваний може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, які обумовлені тяжкістю можливого покарання, відсутністю у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, оскільки він є громадянином іншої держави, не одружений, у нього не має утриманців, він не працевлаштований, у нього відсутнє зареєстроване місце проживання на території України.

Також апеляційний суд вважає, що доведений ризик того, що ОСОБА_8 може незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, які вже допитані на стадії досудового розслідування, однак можуть під незаконним впливом підозрюваного змінити свої покази під час судового розгляду.

Крім того апеляційний суд вважає доведеним ризик вчинення підозрюваним ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення, так як підозрюваний офіційно не працевлаштований, раніше неодноразово засуджений за вчинення умисних корисних злочинів та у нього відсутнє постійне джерело доходу.

Таким чином, обставин передбачених ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Обґрунтовуючи розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, слідчий суддя врахував майновий та сімейний стан підозрюваного, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та дійшов вірного висновку про необхідність застосування застави у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вважаючи, що саме такий розмір застави є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги стосовно того, що слідчим суддею визначений розмір застави, який є непомірним для підозрюваного, що фактично унеможливлює її внесення підозрюваним, оскільки встановлено, що раніше ОСОБА_8 обирався альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 120000 грн., незважаючи на це він скоїв інкримінований йому злочин, що свідчить про те, що менший розмір застави не здатен забезпечити виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків, на відміну від максимально визначеного розміру.

Апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту стосовно того, що злочином не завдано майнової шкоди потерпілої, оскільки завдання шкоди було попереджено тим, що злочинні дії ОСОБА_8 були помічені свідками за допомогою камер відеоспостереження та він був затриманий працівниками поліції.

Також апеляційний суд враховує те, що жодних належних доказів законності перебування підозрюваного ОСОБА_8 на території України та наявності у нього зареєстрованого місця проживання в Україні стороною захисту не надано, що позбавляє суд можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Таким чином, аналізуючи всі викладені вище обставини у їх сукупності, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість можливого призначеного покарання, наявність обґрунтованої підозри та ризиків можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення а також особу підозрюваного, який не має міцних соціальних зв`язків, раніше неодноразово судимий за скоєння аналогічних злочинів, на переконання апеляційного суду, прокурором доведено те, що обрання підозрюваному ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти доведеним ризикам, а слідчий суддя вірно оцінив та відобразив ці факти в своїй ухвалі.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційних скарг захисників немає, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що відносно підозрюваного ОСОБА_8 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, який, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, зможе забезпечити запобігання названим вище ризикам, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді без змін.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.09.2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні №0001221, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.09.2020 року залишити без змін
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4