Постанова

іменем України
3 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 243/9315/17
провадження № 51 5871 км 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 липня 2019 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 7 жовтня 2019 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002187, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Екібастуз Павлоградської області, Казахстан, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , фактично проживає у тому ж населеному пункті по АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 липня 2019 року ОСОБА_7 засуджено та призначено покарання: за ч. 1 ст. 310 КК України у виді арешту на строк 3 місяці, за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю злочинів призначено у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили постановлено не обирати.
Прийнято рішення щодо розподілу процесуальних витрат та долі речових доказів.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він в один із днів 2017 року, перебуваючи за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , діючи умисно, незаконно посіяв у землю насіння коноплі та надалі незаконно виростив для особистого вживання без мети збуту одинадцять рослин коноплі.
Крім того, в 2017 році, в невстановлені дату й час, ОСОБА_7 умисно, незаконно з посіяних та вирощених ним кущів обірвав декілька гілок з листям коноплі, які надалі висушив і зберігав на території свого домоволодіння як особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, загальною масою 130,81 г (в перерахунку на суху речовину 117,83 г) для особистого вживання, без мети збуту.
Донецький апеляційний суд ухвалою від 7 жовтня 2019 року вирок місцевого суду змінив, виключивши з нього посилання на кваліфікуючу ознаку дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 309 КК України придбання наркотичного засобу.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 на підставах, передбачених ст. 414 КПК України, просить змінити судові рішення та до призначеного ОСОБА_7 покарання застосувати положення ст. 75 КК України. Посилається на стан здоров`я засудженого та дані, що характеризують його особу. Також зазначає про визнання ОСОБА_7 своєї вини та добровільне проходження ним курсу лікування від наркозалежності.

Позиції інших учасників судового провадження
На касаційну скаргу захисника надійшли заперечення від прокурора, який брав участь у провадженні в суді апеляційної інстанції, в яких останній просить залишити оскаржені судові рішення без зміни як законні, а касаційну скаргу без задоволення як необґрунтовану.
Прокурор ОСОБА_5 просив залишити судові рішення щодо ОСОБА_7 без зміни як законні, а касаційну скаргу захисника без задоволення як необґрунтовану.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч. 2 ст. 309 та ч. 1 ст. 310 КК України в касаційній скарзі не оспорюються, тому колегія суддів в цій частині судові рішення не перевіряє.
Доводи захисника ОСОБА_6 , наведені ним у касаційній скарзі, про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень і особі засудженого через суворість є безпідставними.
Згідно з положеннями статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
З системного аналізу вимог закону України про кримінальну відповідальність слідує, що, окрім вирішення питання про призначення певного виду та розміру покарання, суду потрібно встановити достатню підставу для звільнення від його відбування з випробуванням, при цьому належним чином вмотивувати таке рішення, дослідивши і оцінивши всі обставини, що мають значення для справи, та врахувати, що ст. 75 КК України застосовується лише в тому разі, коли для цього є відповідні умови і підстави.
Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, врахував тяжкість вчинених злочинів, дані про особу винного, який посередньо характеризується за місцем проживання, має статус приватного підприємця, водночас являється журналістом (має посвідчення спеціального кореспондента періодичного видання). Крім того, місцевий суд узяв до уваги дані про стан здоров`я ОСОБА_7 , який періодично проходить лікування у зв`язку із захворюваннями, а також те, що він із 14 лютого 2018 року перебуває на наркологічному обліку.
З урахуванням наведеного, місцевий суд призначив засудженому покарання за вчинені злочини в межах санкцій статей, за які його засуджено, та не встановив підстав для застосування положень ст. 75 КК України.
Апеляційний суд належним чином перевірив доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі, щодо надмірної суворості призначеного покарання та не знайшов підстав для пом`якшення покарання або звільнення від його відбування з випробуванням.
Ті обставини, на які посилається захисник в касаційній скарзі, як такі, що, на його думку, дають підстави для застосування щодо ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України, були перевірені апеляційним судом і обґрунтовано визнані такими, що не свідчать про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. При цьому суд апеляційної інстанції слушно зазначив про те, що дані про особу ОСОБА_7 , про які зазначає сторона захисту, самі по собі не є противагою суспільній небезпечності вчинених ним злочинів посівом та вирощуванням конопель, а також незаконним зберіганням особливо небезпечного наркотичного засобу. Поряд із цим суд апеляційної інстанції не встановив жодних підстав, які б свідчили про розкаяння ОСОБА_7 у вчиненому та його бажання стати на шлях виправлення.
З огляду на викладені обставини, які підлягають обов`язковому врахуванню, в їх сукупності, беручи до уваги тяжкість вчинених злочинів, зміст і обсяг протиправних діянь ОСОБА_7 , враховуючи мету покарання, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій та не вбачає підстав вважати можливим виправлення та перевиховання засудженого без відбування покарання.
Отже, призначаючи засудженому покарання за вчинені злочини, суди попередніх інстанції вимог закону України про кримінальну відповідальність не порушили.
Щодо посилань захисника ОСОБА_6 на те, що ОСОБА_7 за станом здоров`я не може відбувати покарання у виді позбавлення волі, то питання про звільнення від покарання за хворобою підлягає вирішенню, за наявності для того законних підстав, у порядку виконання вироку.
Викладені в касаційній скарзі доводи щодо проходження ОСОБА_7 курсу лікування від наркозалежності, жодними даними не підтверджено.
Таким чином наведені в касаційній скарзі захисника мотиви щодо незгоди з судовими рішеннями в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, не спростовують висновків судів та не містять переконливих доводів, які би дозволили Верховному Суду поставити під сумнів законність та обґрунтованість цих судових рішень.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування судових рішень, судом касаційної інстанції також не встановлено.
За таких обставин, підстави для задоволення касаційної скарги захисника відсутні.
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
Вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 липня 2019 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 7 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_8 ОСОБА_2 ОСОБА_3