Справа № 645/4873/19
Провадження № 1-кп/645/325/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 грудня 2020 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 секретаря судових засідань ОСОБА_2 , за участю прокурора Харківської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, українець, громадянин України, не одружений, малолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, раніше судимий 10.06.1998 Нововодолажським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 140 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки із застосуванням ст. 46-1 КК України - відстрочення виконання вироку на 1 рік. штраф 850 гривень, 26.03.2001 Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 140 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців з конфіскацією майна. 09.09.2003 Дзержинським районним судом м. Харкова за ст. 395, 69 КК України до громадських робіт у кількості 120 годин, 18.08.2004 Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки із застосуванням ст. 75 КК України - від відбування покарання звільнено з іспитовим строком 2 роки. 14.02.2006 Харківським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185, ч. З ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, 22.12.2010 Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 186. ч. 3 ст. 15 ч. ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 06 грудня 2017 року за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України - від відбування покарання звільнено з іспитовим строком 2 роки, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України
ОСОБА_4 , 26.06.2019 року, близько 17 год. 00 хв., точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, знаходячись поблизу буд. № 256, який знаходиться по пр-ту. Московському у м. Харкові зустрів раніше йому малознайомого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який при собі мав велосипед «27,5 SPELLI SX-2700 650В», що належить ОСОБА_5 . Так, в ході спілкування ОСОБА_4 попросив у ОСОБА_5 зазначений велосипед, щоб проїхатися, на що ОСОБА_5 погодився та надав свій велосипед, на якому ОСОБА_4 попрямував у напрямку ст. метро «Армійська». Під час того, як ОСОБА_4 катався на вищевказаному велосипеді, біля ст.м.«Армійська», а саме 26.06.2019 року близько 18 год. 00 хв., за адресою: м. Харків, пр-т. Московський, 218А, у останнього виник раптовий злочинний намір спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме велосипеду «27,5 SPELLI SX-2700 650В», який належить ОСОБА_5 . Після чого, ОСОБА_4 реалізуючи свій раптовий злочинний намір на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння чужим майном для власного збагачення, переконавшись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає,
шляхом вільного доступу, таємно викрав велосипед «27,5 SPELLI SX-2700
650В», вартістю 7 772,00 грн. Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, заподіявши потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на суму 7772 грн.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 беззаперечно визнав себе винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України, щиро розкаявся, пояснив суду про обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, що всі обставини, викладені в обвинувальному актів відповідають дійсності, зазначивши, що дійсно 26 червня 2019 року, близько 17 год. 00 хв. він зустрів знайомого ОСОБА_5 на велосипеді, попросив у нього покататися, поїхав у напрямку ст. метро «Армійська» та таємно викрав велосипед, належний ОСОБА_5 .
Показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам справи, які він не заперечує, як і кількість і вартість викраденого майна. З урахуванням повного визнання вини у вчинені вищенаведеного кримінального правопорушення, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, суд на підставі ст. 349 ч.3 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, вважає за доцільне обмежитись дослідженням доказів, які стосуються особи обвинуваченого та цивільного позову. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції. Учасникам процесу роз`яснено, що у такому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржувати дані обставини в апеляційному порядку.
Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує в межах пред`явленого прокурором обвинувачення за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно
Вину обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України суд вважає доведеною.
Згідно ст.66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд вважає щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання, передбаченою ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Згідно досудової доповіді щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , заповненої та підписаної 18 грудня 2019 року, орган пробації, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість ОСОБА_4 , його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного криміналььного правопорушення, прийшов до висновку, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства. На думку органу пробації, застосування соціально виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, необхідно розпочати в умовах цілодобової ізоляції. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий. Ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як: середній.
Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопрушення, який, за змістом ст. 12 КК України, є умисним кримінальним правопорушенням середньої тяжкості, наслідки вчиненого кримінального правопорушення, обставину, що пом`якшує покарання, особу обвинуваченого, відношення обвинуваченого до скоєного кримінального правопорушення, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
З урахуванням всіх обставин у справі, даних, що характеризують особу обвинуваченого, вчинення повторного кримінального правопорушення в період іспитового строку, визначеного вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 06 грудня 2017 року, суд вважає, що застосування до ОСОБА_4 соціально-виховних заходів, необхідних для виправлення та запобігання вчиненню повторних правопорушень, можливе лише в умовах ізоляції, тому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, з застосуванням ч.1 ст. 71 КК України, шляхом часткового складання покарань.
Призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного та додаткового покарань за знову вчинений злочин, а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст. 71 КК України.
За змістом ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.
Згідно до ст.71 КК України та п.25 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» за сукупністю вироків (ст.71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин.
При застосуванні правил ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.
При цьому суд враховує положення п. 10 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. № 7 (із відповідними змінами), відповідно до якого, виходячи з положень ч. 2 ст. 75 КК України, а також зі змісту ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Потерпілим ОСОБА_5 заявлений цивільний позов на суму 7772 грн., 00 коп. у якості заподіяної матеріальної шкоди, а також 4000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди.
При вирішенні питання щодо цивільного позову суд зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані ними доказами з точки зору належності і допустимості, та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке.
Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).
Майнова шкода, завдана не правомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).
Суд враховує, що згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-183цс14 від 03.12.2014 року, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Так, в даному випадку предметом доказування є сума матеріальної шкоди, даний факт відноситься до предмету доказування по цивільному позову та підлягає детальному аналізу судом.
Як вбачається з висновку судово товарознавчої експертиз №6/1731СЕ-19 від 12.07.2019 року, вартість викраденого велосипеду «27,5 SPELLI SX-2700 650В», який належить потерпілому ОСОБА_5 складає 7772 грн., у зв`язку з чим позовна заява в частині відшкодування заподіяної матеріальної шкоди підлягає задоволенню у повному обсязі.
Стосовно завданої моральної шкоди, заявленої потерпілим вважає, що моральна шкода підлягає частковому стягненню з ОСОБА_4 на користь потерпілого, виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Оцінюючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди суд виходить з положень ст. 1167 ЦК України, Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно роз`яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами та доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Цивільний позов потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди, підлягає частковому задоволенню, врахувавши вимоги розумності та справедливості,
Суд приймає до уваги той факт, що потерпілий дійсно зазнав моральних страждань у вигляді душевного хвилювання, викликаного протиправними діями обвинуваченого.
Моральну шкоду завдану потерпілому протиправними діями ОСОБА_4 суд оцінює у розмірі 500 гривень
У справі наявні процесуальні витрати за проведення: судово-товарознавчої експертизи № 6/1731СЕ-19 від 12.07.2019 року у розмірі 471 грн. 03 коп., які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави в особі експертної установи, яка виконувала експертизу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 373, 374, 395 КПК України суд, -
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком покарання, призначеного вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 06 грудня 2017 року за ч.3 ст. 185 КК України , остаточно визначивши покарання у виді 3 (три) роки і 1 (один) місяць позбавлення волі.
Обрати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши ОСОБА_4 під варту негайно у залі суду.
Початок строку відбування покарання відраховувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_4
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 7772 грн. 00 коп. (сім тисяч сімсот сімдесят дві гривні) у якості відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, 4000 грн. (чотири тисячі гривень) у якості відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави в особі НДЕКЦ при ГУМВС України в Харківській області процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судово- товарознавчої експертизи №595 від 05.02.2016 року у розмірі № 6/1731СЕ-19 від 12.07.2019 року у розмірі 471 грн. 03 коп. (чотириста сімдесят одна гривня три копійки).
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, засудженим, який перебуває під вартою, протягом 30 днів з дня вручення копію вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок який набрав законної сили є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб і підлягає виконанню на всій території України.
Відповідно до приписів ч.6 ст. 376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.
Роз`яснити сторонам кримінального провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.
Головуючий суддя: