Ухвала
Іменем України

18 січня 2021 року

м. Київ
справа № 643/16699/18
провадження № 51-4891 ск 20

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 28 січня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року щодо нього.
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду ухвалою від 12 жовтня 2020 року касаційну скаргу засудженого, у зв`язку

з недотриманням вимог, передбачених ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), залишав без руху та надавав строк для усунення зазначених в ній недоліків.
Проте, ухвалою колегії суддів Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 03 листопада 2020 року касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК була повернута, оскільки зазначених в ухвалі суду недоліків засуджений у повторній скарзі не усунув.
Також було роз`яснено засудженому, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК, у межах строку касаційного оскарження.
Засуджений ОСОБА_4 знову подав до Касаційного кримінального суду

касаційну скаргу на судові рішення щодо нього, яка була відправлена з Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» 10 грудня 2020 року, тобто поза межами строку касаційного оскарження. Одночасно у касаційній скарзі засуджений порушував питання про поновлення строку касаційного оскарження цих рішень.
Ухвалою колегії суддів Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду

від 24 грудня 2020 року відмовлено ОСОБА_4 у поновленні строку касаційного оскарження вироку Московського районного суду м. Харкова від 28 січня 2020 року та ухвали Харківського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року щодо нього,

а касаційну скаргу повернути разом з усіма доданими до неї матеріалами.
Як убачається зі змісту повторної касаційної скарги засудженого, він указує на те,

що строк касаційного оскарження судових рішень щодо нього він пропустив через несвоєчасне отримання ухвали Верховного Суду від 12 жовтня 2020 року, якою його первинну касаційну скаргу було залишено без руху, з вини працівників установи.

А тому вважає, що його касаційна скарга подана у строк. Разом із цим у повторній скарзі ОСОБА_4 просить поновити йому такий строк з урахуванням ч. 1 ст. 117 КПК.
До Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду 30 жовтня

2020 року від засудженого ОСОБА_4 надходила касаційна скарга на усунення недоліків, зазначених в ухвалі від 12 жовтня 2020 року.
Проте ухвалою колегії суддів від 03 листопада 2020 року ця скарга була повернута, оскільки зазначених в ухвалі суду недоліків засуджений у повторній скарзі усунув не повністю.
Тому твердження засудженого ОСОБА_4 про те, що касаційну скаргу на вирок Московського районного суду м. Харкова від 28 січня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року він подає у межах строку касаційного оскарження цих рішень, оскільки з вини працівників установи

несвоєчасно отримав ухвалу Верховного Суду від 12 жовтня 2020 року

про залишення його первинної касаційної скарги без руху, є безпідставним.
Крім того, колегія судді повторно звертає увагу засудженого на те, що відповідно

до ч. 2 ст. 426 КПК, касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції,

а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Згідно з інформацією, наданої фахівцем відділу по контролю за виконанням судових рішень Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», копію ухвали Харківського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року ОСОБА_4 отримав

27 серпня 2020 року.
Таким чином строк касаційного оскарження засудженим ОСОБА_4 судових рішень щодо нього закінчився 28 листопада 2020 року.
Частиною 1 ст. 117 КПК передбачено, що строк виконання процесуальних

дій поновлюється лише в тому випадку, якщо причини його пропуску є поважними.
Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно

є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Однак засудженим ОСОБА_4 знову ж таки не вказано жодних підстав для поновлення строку касаційного оскарження судових рішень щодо нього та причин такого пропуску, які колегія суддів могла б визнати поважними.

Отже, підстав для поновлення засудженому ОСОБА_4 строку касаційного оскарження судових рішень щодо нього колегія суддів не вбачає, а тому

у задоволенні його клопотання слід відмовити, а касаційну скаргу повернути.
З огляду на положення п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК, касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і суд касаційної інстанції не знайшов підстав для його поновлення.
Враховуючи викладене та керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 у поновленні строку касаційного оскарження вироку Московського районного суду м. Харкова від 28 січня 2020 року та ухвали Харківського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року щодо нього, а касаційну скаргу повернути разом з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3