Справа №357/5033/18 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2221/2020 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
15 жовтня 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційними скаргами прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2020 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макіївка Донецької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
визнано винуватим у в вчиненні злочинів, передбачених п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у вигляді 14 років позбавлення волі.
Зараховано ОСОБА_7 в строк покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення з 14 лютого 2018 року по 29 березня 2020 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 залишено без змін у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_7 500 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Вироком вирішено питання речових доказів, -

В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку суду І-ї інстанції, 13 лютого 2018 р. близько 21 год. ОСОБА_7 перебував за місцем свого фактичного проживання: в квартирі АДРЕСА_3 та доглядав свою малолітню дочку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою залишився, так як дружина ОСОБА_12 пішла до аптеки з метою придбання лікарських засобів.
В цей час, у ОСОБА_7 , який перебував у стані викликаному вживанням канабіноїдів, та був роздратований постійними сварками із своєю дружиною ОСОБА_12 і постійним плачем малолітньої доньки ОСОБА_11 , виник умисел на позбавлення життя останньої.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , з метою протиправного заподіяння смерті малолітньої ОСОБА_11 , передбачаючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання наслідків у вигляді смерті останньої, почав стискати своїми руками шию малолітньої доньки, здійснюючи указані дії до виявлення відсутності ознак життя у ОСОБА_11 .
Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 87 від 22.03.2018 р. смерть ОСОБА_11 настала від механічної асфіксії внаслідок здавлення шиї.
Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді довічного позбавлення волі.
Не оспорюючи вирок в частині доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, прокурор вважає вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.
Вважає, що місцевим судом не в повній мірі надана оцінка даним про особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, оскільки ОСОБА_7 винуватість у інкримінованому йому діянні не визнав, не розкаявся, не сприяв слідству у розкритті злочину, постійно намагався ввести суд в оману, цивільний позов не визнав, допомоги потерпілій не надав, не вибачився перед нею. Крім того не встановлено жодної пом`якшуючої покарання обставини.
Також зазначає, що судом не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_7 хоча в силу ст. 89 КК України не судимий, однак відбував покарання у місцях позбавлення волі, тобто до нього застосовувалися заходи кримінально-правового примусу, він раніше скоював злочини, побував на лаві підсудних та мав зрозуміти що таке неволя, проте жодних висновків для себе не зробив, вів аморальний спосіб життя, вживав алкоголь та наркотики. ОСОБА_7 перебуває під наглядом лікаря-нарколога з приводу синдрому залежності від алкоголю, за місцем проживання характеризується як особа, схильна до вживання алкоголю, злочин, за який його засуджено, скоїв у стані канабіноїдного сп`яніння.
Крім того прокурор вказує, що ОСОБА_7 не працював, жив за рахунок потерпілої сторони.
Прокурор вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги вид та характер злочинної поведінки ОСОБА_7 , не оцінено суспільну небезпеку злочину, у скоєнні якого останній обвинувачується.
На думку апелянта, лише виняткове покарання у виді довічного позбавлення волі зможе запобігти вчиненню ОСОБА_7 нових злочинів, уберегти суспільство від його злочинних діянь.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області скасувати і закрити і кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , звільнивши його з-під варти в залі суду.

На думку захисника в діях ОСОБА_7 відсутній склад злочину, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України.
Зазначає, що у тексті вироку відсутнє об`єктивне обгрунтування того, що ОСОБА_7 дійсно мав умисел на позбавлення життя ОСОБА_11 , чітко не визначений механізм нанесення тілесних ушкоджень, оскільки при наявному умислі на позбавлення життя ОСОБА_7 мав би нанести загиблій ОСОБА_11 інші тілесні ушкодження.
Зазначає, що після того як ОСОБА_7 був затриманий працівниками поліції, щиро жалкував про свій вчинок, в ході досудового розслідування та судового розгляду неодноразово повідомляв, що не мав умислу на позбавлення життя своєї доньки, а тому, захисник вважає, що судом невірно кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_7 .
Вказує, що суд прийняв рішення у справі бездоказово, кваліфікація дій у тексті вироку жодним чином не обгрунтована, а покази обвинуваченого ОСОБА_7 залишено без уваги.
Також зазначає, що судом залишено поза увагою дані що позитивно характеризують особу обвинуваченого, не прийнято до уваги як пом`якшуюча обставина, факт, наявного у ОСОБА_7 психічного розладу.
В доповненні до апеляційної скарги захисника обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду скасувати та справу повернути на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Вислухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника в підтримку вимог та доводів поданої адвокатом апеляційної скарги, заперечували проти апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано в повному обсязі.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 р. № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоровя особи», де зазначено, що для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК України), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: (при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, та про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає обгрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами.
Суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження,дійшов вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у тому, що 13 лютого 2018 року близько 21 год. ОСОБА_7 перебуваючи за місцем свого фактичного проживання, будучи в стані викликаному вживанням канабіноїдів, з метою протиправного заподіяння смерті малолітньої дочки ОСОБА_11 , передбачаючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання наслідків у вигляді смерті останньої, почав стискати своїми руками шию малолітньої доньки, здійснюючи указані дії до виявлення відсутності ознак життя останньої.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду справи свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого п.2.ч.2 ст.115 КК України не визнав та пояснив, що детально обставин події не пам`ятає у зв`язку зі стресовим станом та значним часом, який пройшов після події, однак при цьому категорично ствердив, що 13 лютого 2018 р. близько 21 год. він перебував в квартирі разом з малолітньою дочкою ОСОБА_13 , а дружина ОСОБА_14 пішла до аптеки. Намагаючись надати допомогу дочці, яка плакала, він її роздягнув та декілька разів натиснув на живіт, потім заніс у ванну кімнату, де сів разом з нею до ванної, включив теплу воду, хотів таким чином зігріти Ангеліну. Однак дочка в цей час чомусь перестала подавати ознаки життя, стала холодною, що викликало у нього шок та істерику. Він ліг біля ванної та укрився пледом, а ОСОБА_13 в цей час, без ознак життя, перебувала у ванній.В подальшому переніс тіло дитини в кімнату та накрив одягом, а сам роздягнений сидів на кухні, де його і виявили працівники поліції та затримали. При цьому ОСОБА_7 зазначив, що не може точно вказати, що трапилося з дитиною, після її смерті перебував в шоковому стані, вказав, що можливо дочка померла внаслідок больового шоку та вдарилася при падінні, визнав факт вчинення ненавмисного вбивства з необережності своєї дочки, допустивши, що міг спричинити їй ушкодження, яке потягло смерть в той час, як знімав з неї футболку.

ОСОБА_7 не визнав факт вживання в день події наркотичного засобу канабісу, шляхом паління, однак вказав, що вживав його напередодні і почувався добре.
Не зважаючи на невизнання винуватості у вчиненні інкримінованого злочину обвинуваченим ОСОБА_7 , його вина повністю доводиться дослідженими судом першої інстанції іншими доказами.
Так, згідно з висновком експертного дослідження №87 від 22.03.2018 р., встановлено, що смерть ОСОБА_11 настала від механічної асфіксії внаслідок здавлення шиї. На це вказують: странгуляційна борозна на шиї; крапчасті крововиливи в сполучні оболонки очей, під епікардом та плеврою легень; повнокров`я внутрішніх органів, рідкий стан крові; в об`єкті, промаркірованому як «крововиливи з правої бокової поверхні хрящів гортані» великоосередкові, а в об`єкті, промаркірованому як «крововилив в місці проекції синця на шкірі зліва разом зі шкірою» поодинокі осередкові крововиливи без перифокальної клітинної реакції; в об`єкті, промаркірованому як «лімфатичний вузол шиї під странгуляційною борозною справа», в жировій тканині, яка прилягає до капсули лімфатичного вузла небагато численні, а в об`єкті, промаркірованому як «лімфатичний вузол шиї над странгуляційною борозною справа» поодинокі дрібноосередкові крововиливи без перифокальної клітинної реакції; набряк-набубнявіння головного мозку; клітини Краєвського в печінці; деліпідізація спонгіоцитів у наднирниках; ділянки гострої альвеолярної емфіземи; на клапті шкіри шиї справа виявлено дві ділянки та на клапті шкіри з шиї зліва виявлено одну ділянку смуго подібної форми зміни рельєфності шкіри у вигляді сплощення епідермісу. Знайдені при судово-медичній експертизі трупа ушкодження, від яких настала смерть, заподіяні тупим (тупими) предметами і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, по критерію як небезпечні для життя; синці на кінцівках та на лівій сідниці заподіяні тупими предметами і мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Локалізація та характер ушкоджень, виявлених на тілі ОСОБА_11 , дають змогу вважати, що мало місце не менш ніж сім точок прикладення сили і всі вони не могли утворитися в результаті падіння з висоти власного зросту з послідуючими ударами об тверду поверхню, в тому числі різко виступаючі об`єкти чи предмети. Стан достовірних ознак смерті (трупні плями та трупне задубіння) дають змогу вважати, що смерть дитини настала на протязі 8 годин до моменту огляду трупа на місці пригоди.
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №71 від 04.05.2018 р., ОСОБА_7 у період, до якого відноситься діяння, страждав на психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання наркотиків, з використанням інших психоактивних речовин, синдром залежності. В той період знаходився в стані канабіноїдного сп`яніння. ОСОБА_7 страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання наркотиків, з використанням інших психоактивних речовин, синдром залежності. ОСОБА_7 у період часу, до якого відноситься діяння, за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом він може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психологічним станом застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує. Потребує протинаркоманічного лікування.
Згідно до протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння за №151 від 14.02.2018 р., у ОСОБА_7 о 03 год. 55 хв. встановлено стан сп`яніння внаслідок вживання канабіноїдів.
Потерпіла ОСОБА_15 у своїх пояснення наданих в суді першої інстанції вказала, що 13.02.2018 р. чоловік ОСОБА_7 прийшов додому вранці близько 04-ї год., поводив себе агресивно, голосно включав музику, розповідав якісь вигадані і дивні речі. В подальшому, заспокоївся, разом з сусідом вживав слабоалкогольні напої, палив цигарки з канабісом. В той день ОСОБА_13 хворіла, в неї болів животик та голова, у зв`язку з чим вона викликала швидку медичну допомогу, однак від госпіталізації дитини до стаціонару відмовилася, а пізніше пішла до аптеки за ліками, залишивши доньку разом з батьком - ОСОБА_7 .

Повернувшись додому, помітила, що дочки не чути, подумала, що вона заснула, при цьому ОСОБА_7 був одягнений в куртку, з кепкою на голові і сидів в кімнаті на дивані, хитаючись. На запитання про дочку, повів себе агресивно, та виштовхав її за межі квартири, відібравши при цьому ключі і до квартири її більше не впускав. Всередині квартири залишалися лише він та донька ОСОБА_13 .
Оскільки ОСОБА_7 у квартирі кричав, стукав та привертав увагу сусідів, були викликані працівники поліції та ДСНС, після приїзду яких ОСОБА_16 вийшла з під`їзду на вулицю та побачила, як ОСОБА_7 , будучи одягненим, стояв біля відчиненого вікна їх квартири та тримав у руках ОСОБА_13 , побачивши її, ОСОБА_7 закрив вікно, однак через деякий час відчинив вікно та почав викидати на вулицю дитячі іграшки, речі, документи.
Вона піднялася до квартири та, коли відчинили вхідні двері, виявила, що її малолітня донька ОСОБА_13 лежала роздягнена на ліжку у спальній кімнаті і була мертва, поряд з нею була купа одягу та стілець. При цьому, в квартирі крім ОСОБА_7 , нікого не було. Він у цей час був без будь-якого одягу, вів себе агресивно та кричав.
Так свідок ОСОБА_17 , який є працівником поліції, ствердив, що 13.02.2018 р. приїхав на виклик до будинку АДРЕСА_4 . ОСОБА_18 повідомила, що чоловік вигнав її та закрився з дитиною в квартирі. Піднявшись до квартири, яка була зачинена зсередини, чув шум в квартирі, намагався поговорити з ОСОБА_7 , однак той на контакт не йшов. У зав`язку з цим викликав ще наряд поліції, ДСНС та швидку медичну допомогу.
Біля указаного будинку перебували близько півтори години. Бачив, як невідомий чоловік у вікні 6 поверху тримав у руках згорток, можливо дитину. Також той викидав на вулицю дитячі іграшки та побутові речі.
В подальшому, піднявшись до квартири, за допомогою інструменту відчинив вхідні двері, разом з іншими працівниками поліції, сусідами і потерпілими зайшов в квартиру, де ОСОБА_7 знаходився в кухні без одягу, кричав, поводився агресивно і дивно, говорив сам з собою, кричав, що йому якісь сили наказали це зробити. Помітив, що на газовій плиті були увімкнені конфорки. Незабаром сусіди повідомили, що у кімнаті знайшли мертву дитину, яка лежала на ліжку під купою речей. Дівчинка була гола та лежала на животі, поряд на ліжку був стілець.
Свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , які є працівниками поліції, дали суду аналогічні показання і підтвердили зазначені свідком ОСОБА_17 обставини.
Свідок ОСОБА_22 вказав, що 13.02.2018 р. близько 22 год. йому зателефонувала незнайома раніше жінка, яка попросила відчинити вхідні двері в квартирі, оскільки її чоловік замкнувся всередині з дитиною та не відчиняє. Прибув до квартири АДРЕСА_3 досить швидко, хвилин за 15, де його вже чекали.
Потерпіла повідомила йому, що всередині квартири знаходиться її чоловік та малолітня донька. Біля квартири знаходилися поліцейські. Коли відчиняв (зламував) двері, чув в квартирі якийсь шум та гуркіт, хтось з присутніх висловлював підозру, що чоловік може викинути дитину з вікна, тому викликали ДСНС та швидку медичну допомогу.
Після того, як він відчинив двері, першими до квартири забігли працівники поліції, а він бачив, що у квартирі безлад: речі та одяг розкидані, меблі перевернуті та потрощені. Водночас хтось крикнув, що дитину знайшли в іншій кімнаті мертвою. ОСОБА_7 під час затримання був голий, вів себе неадекватно та агресивно, пручався, кричав.
Свідок ОСОБА_23 (рятувальник аварійно-рятувального загону спеціального призначення) повідомив, що 13.02.2018 р. близько 23 год., разом з колегами виявив, що у кв. АДРЕСА_5 чоловік разом зі своєю малолітньою дитиною зачинився всередині.
Піднявшись до вказаної квартири, люди, котрі знаходилися на східцевому майданчику, повідомили йому та його колегам, що чоловік може викинути малолітню дитину з вікна, водночас сусіди надали покривало, щоб в такому випадку вони могли її спіймати. В подальшому, він з колегами спустився під вікна квартири, де знаходився чоловік з дитиною, і бачив, як чоловік викидав з вікна речі та документи.
Свідки ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , які є працівниками аварійно-рятувального загону спеціального призначення, дали суду аналогічні показання.
Всі досліджені судом першої інстанції покази потерпілих, свідків по справі є чіткими, логічними, послідовними та узгодженими між собою.
З урахуванням вищенавденого колегія суддіввважає, що судом першої інстанції на підставі всебічного об`єктивного з`ясування всіх обставин, з урахуванням вищезазначених доказів, вірно встановлено, що характер отриманих потерпілою ОСОБА_11 ушкоджень свідчить про цілеспрямованість дій обвинуваченого ОСОБА_7 , внаслідок чого отримане потерпілою ушкодження знаходиться в прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілої, що безумовно свідчить про те, що обвинувачений розумів, що його дії призведуть до смерті малолітньої потерпілої та бажав цього.

Про умисел обвинуваченого вчинити вбивство свідчить і його поведінка, адже одразу після скоєння злочину він не викликав швидку медичну допомогу, а навпаки з метою приховання злочину намагався не допустити потерпілу та інших осіб до квартири.
Поведінка обвинуваченого до, під час та після вчинення злочину, тривалість події свідчать саме про намір та бажання настання наслідків у вигляді смерті малолітньої дочки, а подальші дії при затриманні та під час проведення досудового розслідування та судового розгляду про намір уникнення відповідальності за скоєне.
Таким чином, твердження апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_7 не мав умислу на позбавлення життя своєї доньки, у зв`язку з чим його дії кваліфіковані невірно, не грунтуються на матеріалах справи, а позиція сторони захисту щодо вбивства малолітньої дочки обвинуваченим ОСОБА_7 через необережність вірно оцінена судом першої інстанції як намагання обвинуваченого уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.
У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а тому призначене покарання ОСОБА_7 має відповідати його особі і вчиненому ним злочину.

За змістом ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути серед іншого невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно зі ст.414 цього ж Кодексу невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як вбачається з матеріалів справи, вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2020 року призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 14 років, зарахувавши у строк покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення з 14 лютого 2018 року по 29 березня 2020 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Всупереч доводам прокурора, викладеним в апеляційній скарзі, суд першої інстанції під час призначення покарання в повній мірі дотримався вимог ст.ст.50,65 КК України.
Так, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, який відповідно до ст.12 КК України,є особливо тяжким злочином, особливості й обставини вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 під час та після вчиненння злочинних дій.
Крім того, судом були досліджені та враховані дані про особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України судимості не має, перебуває під наглядом лікаря-нарколога з приводу синдрому залежності від алкоголю, під наглядом лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується як особа, схильна до вживання алкоголю, не працевлаштований.
Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.
Обставинами, що обтяжують покарання, відповідно до п.п. 6-1, 13 ст. 67 КК України судом встановлено вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах та вчинення злочину у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що призначене ОСОБА_7 покарання є занадто суворим, повністю спростовуються вироком суду першої інстанції, з якого вбачається, що призначаючи міру покарання суд врахував та оцінив всі характеризуючі дані про особу ОСОБА_7 .
Підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі, як зазначає в поданій апеляційній скарзі прокурор, колегія суддів не вбачає.
Із огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному.
Обставин та фактів, які могли б вплинути на законність прийнятого судом рішення, та не були досліджені чи належним чином оцінені, апеляційний суд не вбачає.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів і вимог апеляційних скарг прокурора та захисника і не знаходить підстав для скасування або зміни вироку, а тому залишає апеляційні скарги без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2020 року щодо ОСОБА_7 за п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України - без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йомукопії судового рішення.

Головуючий:

Судді: