УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2020 року

м. Київ
справа № 229/5885/18
провадження № 51-4874ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора на вирок Дружківського міського суду Донецької області від 01 жовтня 2019 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 02 липня 2020 року, які постановлені в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001013, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Костянтинівка Донецької області, зареєстрованої та проживаючої у тому АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК України).
Суть питання
Вироком Дружківського міського суду Донецької області від 01 жовтня 2019 року затверджено угоду від 30 листопада 2018 року про примирення, укладену між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_4 . Цим же вироком останню визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки. На підставі ст. 79 цього Кодексу її звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено на неї обов`язки передбачені ст. 76 КК України.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 02 липня 2020 року вищевказаний вирок місцевого суду залишено без зміни.
Прокурор звернувся до Верховного Суду із апеляційною скаргою, яка, за своєю суттю, є касаційною скаргою, в якій він, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати постановлені у кримінальному провадженні судові рішення стосовно ОСОБА_4 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор указує на те, що умови затвердженої угоди між потерпілою та засудженою, на його думку, порушують права останньої, оскільки їй призначено покарання у виді обмеження волі, усупереч тому, що вона має дітей віком до 14 років.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Відповідно до ч. 3 ст. 469 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Згідно з положеннями п. 3 ч. 3 ст. 424 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди після його перегляду в апеляційному порядку, а також судове рішення суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на такий вирок можуть бути оскаржені в касаційному порядку прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Як видно з інформації, що міститься в провадженні за скаргою, угодою про примирення, укладеною між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_4 , останній було призначено покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України. При цьому її звільнено від відбування покарання у виді обмеження волі з встановленням іспитового строку. До того ж, ОСОБА_4 обвинувачувалась у вчиненні злочину середньої тяжкості, а тому перешкод для укладання угоди про примирення між обвинуваченою і потерпілою за вказаними вище підставами не було.
Зі змісту касаційної скарги видно, що суть доводів прокурора зводиться до того, що районний суд неправомірно затвердив угоду між потерпілою та підозрюваною у цьому провадженні, в якому її не могло бути укладено, з огляду на положення ч. 3 ст. 61 КК України.
Виходячи з наведених прокурором у касаційній скарзі підстав та з положень п. 3 ч. 3 ст. 424 КПК України, ухвала суду апеляційної інстанції постановлена за результатами розгляду апеляційної скарги на вирок на підставі угоди про примирення, відносно ОСОБА_4 , не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.
Таким чином, відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку.
При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї статті, без перевірки касаційної скарги на відповідність вимогам ст. 427 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку, керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Дружківського міського суду Донецької області від 01 жовтня 2019 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 02 липня 2020 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3