Справа №443/1801/20
Провадження №1-кп/443/147/20
ВИРОК
іменем України

04 грудня 2020 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному провадженні обвинувальний акт (у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за реєстраційним №0000128 від 29.10.2020) стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Жидачів Львівської області, місце проживання: АДРЕСА_1 , не працюючого, з професійно-технічною освітою, раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних проступків, передбачених частиною 1 статті 357, частиною 1 статтею 185 КК України,

встановив:

ОСОБА_3 28.10.2020 близько 23 год 30 хв, перебуваючи у приміщенні квартири у АДРЕСА_2 , з метою заволодіння чужим майном з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, умисно, таємно викрав з кишені куртки ОСОБА_4 належну йому платіжну картку № НОМЕР_1 , видану територіальним відділенням АТ КБ «ПриватБанк», для вчинення крадіжки грошових коштів потерпілого ОСОБА_4 , яка згідно статті 1 Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року, пунктів 1.4., 1.14., 1.27., 1.31. статті 1, статті 14, пункту 15.2. статті 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05 квітня 2001 року, частини 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку, який належить ОСОБА_4 .

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив дії, передбачені частиною 1 статті 357 КК України.

Крім цього, ОСОБА_3 29.10.2020 близько 00 год 15 хв перебуваючи у місті Жидачів площа Свободи,3 Львівської області, з метою заволодіння чужим майном з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, умисно, таємно за допомогою раніше викраденої банківської карки № НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_4 , за допомогою банківського автомату самообслуговування, що належить АТ КБ «ПриватБанк», скориставшись пін-код комбінацією, яку він заздалегідь знав, вивів у готівку та заволодів коштами в сумі 700 гривень, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив дії, передбачені частиною 1 статті 185 КК України.

У обвинувальному акті прокурор зазначив клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Під час дізнання підозрюваним ОСОБА_3 подано письмову заяву, яку додано до обвинувального акта, і яка складена в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою статті 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні без його участі.

Потерпілим ОСОБА_4 під час дізнання подано письмову заяву, яку додано до обвинувального акта, про згоду щодо розгляду обвинувального акта у спрощеному провадження без його участі, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою статті 302 КПК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_3 викрав офіційний документ, вчинивши ці дії з корисливих мотивів, тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений частиною 1 статті 357 КК України.

Крім цього, ОСОБА_3 таємно викрав чуже майно, тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений частиною 1 статті 185 КК України.

За відсутності інших заяв чи клопотань учасників кримінального провадження, з яких би вбачалась їх відмінна від наведеної вище позиція, суд доходить переконання, що обвинувачений ОСОБА_3 не оспорює встановлені під час дізнання обставини та беззаперечного визнає свою винуватість у вчиненні кримінальних проступків, передбачених частиною 1 статті 357, частиною 1 статті 185 КК України.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, суд вважає доведеним факт:

викрадення ОСОБА_3 офіційного документа, вчиненого з корисливих мотивів, тобто вчинення ним кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 357 КК України;
вчинення ОСОБА_3 таємного викрадення чужого майна (крадіжки), тобто вчинення ним кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 185 КК України.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення (пункт 1 частини 1 статті 66 КК України).

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги статті 65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 №7, враховує: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив умисні кримінальні правопорушення, які відповідно до статті 12 КК України є кримінальними проступками.

Обвинувачений ОСОБА_3 посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не знаходиться, раніше не судимий.

Також, суд враховує думку потерпілого, який будь-яких моральних чи матеріальних претензій до ОСОБА_3 не має.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, вирішивши питання, передбачені статтею 368 КПК України та врахувавши обставини, передбачені статтею 65 КК України, у тому числі встановлені судом обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які його обтяжують, а також зваживши на приписи статті 61 КК України, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкції частини 1 статті 357 та частини 1 статті 185 КК України, з урахуванням вимог статті 70 КК України, у виді обмеження волі.

Про необхідність призначення саме такого виду покарання, на переконання суду, свідчать ті обставини, що ОСОБА_3 раніше не судимий, офіційно не працює, відтак призначення обвинуваченому найменш суворого покарання, передбаченого санкціями частини 1 статті 357 та частини 1 статті 185 КК України, у виді штрафу, з огляду на його розмір, може виявитися недієвим, оскільки відсутні будь-які фактичні дані, які б давали суду підстави вважати, що матеріальний стан обвинуваченого дозволить реально виконати це покарання (сплатити визначений судом розмір штрафу). Вчинення обвинуваченим двох кримінальних правопорушень дає підстави суду дійти висновку, що покарання у виді громадських робіт не буде достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відсутність у обвинуваченого ОСОБА_3 офіційного місця роботи виключає можливість призначення йому покарання у виді виправних робіт. Покарання у виді арешту, яке полягає у триманні засудженого в умовах ізоляції, та не передбачає можливості прийняття судом рішення про звільнення від відбування цього покарання з випробуванням відповідно до статті 75 КК України, з огляду на обставини кримінального провадження, на думку суду, є надто суворим.

Водночас, враховуючи обставини, що характеризують тяжкість кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого та характеризуючі його дані, поведінку обвинуваченого після вчинення кримінальних проступків, яка свідчить про усвідомлення ним негативності вчинених суспільно небезпечних діянь (беззаперечне визнання своєї винуватості, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень), суд доходить висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 без ізоляції його від суспільства і вважає за можливе, на підставі статті 75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених частиною 1 статті 76 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Доля речового доказу підлягає вирішенню відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Процесуальних витрат не понесено.

Зважаючи на те, що запобіжний захід стосовно обвинуваченого судом не обирався і клопотання щодо обрання такого обвинуваченому стороною кримінального провадження не заявлялось, тому суд доходить переконання про відсутність підстав для вирішення цього питання.

Керуючись частиною 4 статті 107, статтями 368, 371, 374, 381, 382 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим по пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 357, частиною 1 статті 185 КК України, і призначити йому покарання:

за частиною 1 статті 357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

за частиною 1 статті 185 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 1 (один) місяць.

Відповідно до частини 1 статті 70 КК України ОСОБА_3 призначити остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 1 (один) місяць.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речовий доказ, а саме: платіжну банківську картку банку «ПриватБанк» № НОМЕР_1 повернути потерпілому ОСОБА_4 .

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Жидачівський районний суд Львівської області.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення надіслати обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1