Справа №597/868/20
Провадження №1-кп/597/70/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2020 р. Заліщицький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Заліщики матерали кримінального провадження №0000089 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою вищою освітою, непрацюючого, одруженого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-1 Кримінального кодексу України

в с т а н о в и в :

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується за ст.366-1 КК України, тобто в умисному неподанні суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», а саме в тому, що:

14.11.2015 року на першій сесії Подільської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області сьомого скликання прийнято рішення №1 Про результати голосування і підсумки виборів депутатів сільської ради та сільського голови, яким визнано повноваження ОСОБА_4 , передбачені Законом України Про місцеве самоврядування в Україні, як депутата Подільської сільської ради по виборчому окрузі №10.

У зв`язку з цим ОСОБА_4 , згідно ст.3 ч.1 п.1 пп.б Закону України Про запобігання корупції є суб`єктом відповідальності за вчинення корупційних правопорушень та згідно ст.45 ч.1 вказаного Закону зобов`язаний щорічно до першого квітня подавати шляхом заповнення на офіційному вебсайті Національного агенства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агенством.

Відповідно до Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей фінансового контролю окремих категорій посадових осіб ОСОБА_4 зобов`язаний був до 01.04.2017 року подати декларацію за 2016 рік, до 01.04.2018 року подати декларацію за 2017 рік та до 01.04.2019 року подати декларацію за 2018 рік.

Проте, ОСОБА_4 будучи суб`єктом декларування, достовірно знаючи про необхідність подання щорічної декларації, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи всі необхідні умови та технічні можливості, в порушення ст.45 ч.1 Закону не подав у період з 01.01.2017 року по 01.04.2017 року щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік.

Також переслідуючи єдиний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи всі необхідні умови та технічні можливості, в порушення ст.45 ч.1 Закону не подав у період з 01.01.2018 року по 01.04.2018 року щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, шляхом заповнення такої на офіційному вебсайті Національного агенства з питань запобігання корупції.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про закриття кримінального провадження відносно нього у зв`язку з декриміналізацією ст.366-1 КК України, про що також подав письмову заяву.
Прокурор в судовому засіданні щодо задоволення клопотання обвинуваченого не заперечив.
Заслухавши клопотання обвинуваченого, врахувавши думку прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків:
27 жовтня 2020 року Конституційним Судом України ухвалено рішення №13-р/2020 (справа №1-24/2020(393/20)), згідно з яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), серед іншого, статтю 366-1 КК України.
За змістом положень ст.152 ч.2 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Як визначено у вищенаведеному рішенні Конституційного Суду України, положення ст.366-1 КК України втрачають чинність з дня ухвалення цього рішення Конституційним Судом України.
Водночас, відповідно до норми закріпленої законодавцем у ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотню дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Таким чином, з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення №13-р/2020, 27 жовтня 2020 року, положення статті 366-1 КК України втратили чинність, а закон про кримінальну відповідальність діє в редакції без статті 366-1.
Втрата чинності законом або його окремих положень є способом припинення їх дії в часі та/або за колом осіб з моменту прийняття відповідного рішення компетентним органом. Відповідно, втрата чинності окремими положеннями КК України фактично означає, що з цього моменту кримінальний закон набуває нового вигляду - без положень, що втратили чинність. Як наслідок, кримінальна караність діяння, припиняється.
Суд бере до уваги, що окремого закону, яким би скасовувалась кримінальна відповідальність за діяння, передбачені у ст.366-1 КК України, законодавцем прийнято не було.
Разом з тим, рішення Конституційного Суду України №13-р/2020 від 27 жовтня 2020 року породило аналогічний юридичний факт, а саме втрату чинності ст.366-1 КК України, що виключає можливість правозастосування цієї норми.
Вирішуючи клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про закриття даного кримінального провадження, суд бере до уваги положення ст.9 ч.6 КПК України, за змістом якої у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ст.7 ч.1 цього Кодексу.
Згідно зі ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється із додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
При цьому, кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
За змістом положень ст.7 п.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом. Також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.
Як встановив ЄСПЛ у рішенні від 17 вересня 2009 року по справі «Скоппола проти Італії №2» (Scoppola v. Italy, заява № 10249/03, п. 109) пункт 1 статті 7 гарантує не тільки принцип не ретроспективності більш строгих норм кримінального закону, а й неявно принцип ретроспективності більш м`якого кримінального права; іншими словами, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент скоєння злочину і подальшими кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого найбільш сприятливі для обвинуваченого.
Дійшовши висновку про те, що ст.366-1 КК України суперечить ст.8 ч.1 Конституції України, Конституційний Суд України зазначив, що встановлення кримінальної відповідальності за декларування завідомо недостовірних відомостей у декларації, а також умисне неподання суб`єктом декларування декларації є надмірним покаранням за вчинення цих правопорушень. Негативні наслідки, яких зазнає особа, притягнута до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ст.366-1 КК України, непропорційні шкоді, яка настала або могла настати у разі вчинення відповідних діянь. У зв`язку із цим законодавець не дотримався принципів справедливості та пропорційності як елементів принципу верховенства права.
У такому разі, продовження кримінального провадження стосовно особи, обвинуваченої у вчиненні діяння, кримінальна протиправність якого скасована, на переконання суду, з огляду на ступінь втручання у права та свободи людини, що пов`язане з її кримінальним переслідуванням, є неможливим.
Тому, суд приходить до висновку, що за своїми наслідками такі правові явища як визнання неконституційною норми закону та втрата її чинності та набрання чинності законом, яким скасовується кримінальна відповідальність, є тотожними.
Згідно положень ст.284 ч.1 п.4 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо, зокрема, набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.
Відповідно до ст.288 ч.3 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Зважаючи на викладене, оскільки інкриміноване ОСОБА_4 діяння за ст.366-1 КК України на даний час не є протиправними і кримінально караними, а також не допускається ретроспективне застосування закону, що погіршує становище особи, суд вважає за можливе закрити дане кримінальне провадження на підставі ст.284 ч.1 п.4 КПК України.
Враховуючи викладене, керуючись 284, 288, 370-372, 395 Кримінального процесуального кодексу України, ст.ст.5, 366-1 Кримінального кодексу України, суд,

у х в а л и в:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження відносно нього задовольнити.
Кримінальне провадження №0000089 відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-1 КК України, закрити на підставі ст.5 КК України, ст.284 ч.1 п.4 КПК України у зв`язку з набранням чинності законом, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.
Ухвала суду може бути оскаржена протягом семи днів з дня її проголошення в Тернопільський апеляційний суд через Заліщицький районний суд Тернопільської області.

Повний текст ухвали складено 28.12.2020 року.

Суддя: ОСОБА_1