Справа № 750/5469/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/664/20
Категорія - ч.2 ст. 289 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

їх захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001872 від 13 березня 2018 року, за апеляційними скаргами заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_11 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 липня 2020 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, працюючого менеджером СК «ТАСС страхування», інваліда 2 групи, одруженого який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 та ч. 2 ст. 289 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Київ, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого не одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 та ч. 2 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, та виправданий за недоведеністю обвинувачення.

ОСОБА_6 засуджений за ч. 4 ст. 358 КК України до шести місяців арешту, за ч. 2 ст. 289 КК України до п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначене покарання у виді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, якщо він виконає покладені на нього обов`язки, визначені ст. 76 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_7 засуджений за ч. 1 ст. 358 КК України до п`яти місяців арешту, за ч. 4 ст. 358 КК України до шести місяців арешту, за ч. 2 ст. 289 КК України до п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, якщо він виконає покладені на нього обов`язки, визначені ст. 76 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави по 4 576 гривень з кожного процесуальних витрат на залучення експертів.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 , у невстановлені органом досудового розслідування місці та час, розуміючи протиправність своїх дій, підробив паспорт серії НОМЕР_1 громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_12 , самостійно замінивши фотографію в чужому паспорті на сторінці 5, на свою.

Паспорт серії НОМЕР_1 громадянина України, був виданий 26 лютого 2001 року Сосновським РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителю АДРЕСА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

14 березня 2018 року, близько 15 години, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_6 прибули до приміщення підрозділу ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС», що по проспекту Миру, 192 в місті Чернігові, де з метою оформлення лізингового договору на автомобіль марки «HYUNDAI», модель «SANTA FE», реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , діючи умисно, розуміючи, що офіційний документ паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є завідомо підробленим, надали його працівникам ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС», шляхом обману, оскільки знали наперед, що не будуть сплачувати кошти за придбаний на праві лізингу автомобіль марки «HYUNDAI», модель «SANTA FE», реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , всупереч волі власника, заволоділи транспортним засобом, який належить ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС», та який був затриманий під час руху по автодорозі Київ-Чернігів-Нові Яриловичі в напрямку м. Києва.

На момент зупинки підозрюваних працівниками поліції за кермом автомобіля марки «HYUNDAI», модель «SANTA FE», реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , перебував ОСОБА_6 , ОСОБА_7 знаходився на пасажирському сидінні.

За обвинуваченням у тому, що ОСОБА_6 приблизно у середині лютого 2018 року, близько 14 години, прибув на станцію метро «Бориспільська» у м. Києві, що по Харківському Шосе, 201, де зустрівся з ОСОБА_7 , якому передав паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та який він придбав у невстановлені органом досудового розслідування час, місці та спосіб, та вказав ОСОБА_7 на необхідність самостійно вклеїти у чужий паспорт свою фотокартку з метою підробки та подальшого використання підробленого документа у майбутньому за що обіцяв винагороду в 5 тисяч грн., а також за обвинуваченням, що ОСОБА_6 , у невстановлені органом досудового розслідування час та місці, вніс у паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_12 , інші дані: відтиск печаток на 3 та 4 сторінках паспорта, підпис власника паспорта на 3 сторінці, підпис посадової особи, уповноваженого органу та назви органу, що проводив вклеювання фотокартки та дати проведення такої дії на 4 сторінці, чим здійснив підроблення офіційного документу суд постановив виправдувальний вирок з підстав не доведення винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Суд також виключив з обвинувачення посилання, що обвинувачений ОСОБА_7 діяв на прохання ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 скасувати через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених ними злочинів та особам винних внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 358 КК України призначити 6 місяців арешту, за ч. 2 ст. 289 КК України 7 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 358 КК України призначити 5 місяців арешту, за ч. 4 ст. 358 КК України 6 місяців арешту, за ч.2 ст. 289 КК України 6 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити 6 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що всупереч п. 9 Постанови пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирок не містить окремого мотивування можливості звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням.

Вказує на те, що при призначенні покарання судом не у повному обсязі було враховані кількість вчинених злочинів, обставини їх вчинення та тяжкість, а також те, що злочини є корисливими, у сфері експлуатації транспорту, а інші злочини проти авторитету органів державної влади. Поза увагою залишилося те, що злочини планувались заздалегідь, було вчинено підроблення офіційного документу, який був використаний обвинуваченими за попередньою змовою, для чого вони приїхали в інший регіон країни та здійснили незаконне заволодіння транспортним засобом.

Вказуючи вартість автомобіля, суд при призначенні покарання не врахував, що обвинувачені незаконно заволоділи дорогою річчю. Відсутність цивільного позову пояснюється тим, що автомобіль був повернутий, що стало можливим лише завдяки оперативним діям працівників поліції, а не внаслідок активних дій обвинувачених.

Вважає, що суд безпідставно врахував вік обвинувачених, як обставину, що надає підстави для призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, оскільки вони є достатньо зрілими особами, вчинили умисні злочини і повинні відповідати за наслідки своїх дій.

При цьому ОСОБА_6 вину у вчиненні злочинів не визнав, а визнання вини ОСОБА_7 є формальним, так як надаючи показання суду він вказав, що все зробив сам, без попередньої змови, що вказує на не усвідомлення ним суспільної небезпеки вчинених діянь, а відповідно виправлення винних не можливе без ізоляції від суспільства.

На думку прокурора, формально позитивні характеристики та дані про те, що обвинувачені раніше не притягувались до адміністративної та кримінальної відповідальності автоматично не вказують на можливість призначення мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 289 КК України, а тим більше про можливість призначення покарання з випробуванням.

Захисник адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вирок в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 358 та ч. 2 ст. 289 КК України скасувати, а кримінальне провадження закрити з підстав не доведення винуватості його підзахисного і вичерпання можливостей отримання доказів.

Захисник звертає увагу на те, що свідки сторони обвинувачення ОСОБА_13 та ОСОБА_14 надавали показання, що підроблений паспорт на ім`я ОСОБА_12 надавав саме обвинувачений ОСОБА_7 , тоді як його підзахисний жодних документів не пред`являв і не підписував.

Сама можливість надання одного документу, що посвідчує особу, одночасно двома особами є нонсенсом, а тому висновок суду про те, що ОСОБА_6 використав підроблений документ шляхом надання його працівникам ТОВ «АВТОКРЕДИД ПЛЮС» не просто не підтверджується матеріалами справи, а й спростовується ними, що свідчить про відсутність в діях останнього складу кримінального правопорушення, передбаченого. 4 ст. 358 КК України.

Окрім констатації того, що ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , вирок суду не містить ні висновків суду, ні встановлених обставин щодо цього, ні доказів на підтвердження цього факту. Загалом, наявність попередньої змови, як складової кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, судом першої інстанції не встановлювалась.

Судом не було з`ясовано, яким чином ОСОБА_6 використовував підроблений документ, чи знав він про те, що документ підроблений та з якого моменту він про це знав, яка його доля участі в обмані ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» та в укладанні договорів.

По суті, суд ототожнив дії і ролі обох обвинувачених, хоча відповідно до матеріалів справи, показань свідків та обвинувачених беззаперечно встановлено, що підроблення офіційного документу вчинив ОСОБА_7 , він його використав, надавши співробітникам товариства, саме він уклав договори на придбання транспортного засобу.

У свою чергу, ОСОБА_6 жодних дій вчинено не було. Отже, висунуте ОСОБА_6 обвинувачення, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, а вирок суду ґрунтується виключно на припущеннях про те, що ОСОБА_6 знав про злочинні наміри ОСОБА_7 та якимось чином допомагав йому у здійсненні цих намірів.

Те, що свідок ОСОБА_13 можливо називав ОСОБА_7 іменем з підробленого паспорту, а ОСОБА_6 можливо чув, що того називають не його іменем, поза розумним сумнівом не свідчить, ні про обізнаність його підзахисного про наявність у ОСОБА_7 підробленого документу, ані про можливість його використання, а ні про те, що він розумів, що ОСОБА_7 укладає договір на іншу особу, та відповідно не може свідчити про наявність попередньої змови між обвинуваченими.

Відомості, які містяться в протоколі про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій не можуть бути прийняті до уваги, як належні та допустимі докази, з тих підстав, що не можливо встановити, в якому вигляді та де зберігались носії інформації, отримані за результатами проведення НСРД.

Долучені такі носії до протоколу були лише 23 березня 2018 року без будь-якої фіксації того, що вони є оригінальними. Сам протокол не містить інформації про те, що фіксування процесуальної дії відбувалось технічними засобами, не зазначено характеристики технічних засобів фіксації, умови та порядок їх використання.

На думку захисту, протокол від 23 березня 2018 року з доданим до нього оптичним носієм не може бути визнаний допустимим доказом як такий, що отриманий з порушеннями порядку встановленого ст .ст. 104, 106, 107, 252 КПК України.

Верховний Суд у своїх висновках неодноразово вказував на те, що для отримання стандарту доведення вини поза розумним сумнівом недостатньо того, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Заслухавши доповідача, захисника адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали доводи апеляційної скарги про скасування обвинувального вироку та закриття провадження за недоведеністю обвинувачення та заперечували проти доводів прокурора про посилення покарання, прокурора ОСОБА_10 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив про скасування вироку з призначенням більш суворого покарання обом обвинуваченим, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу захисника і заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційні скарги заступника прокурора та захисника залишити без задоволення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 14 березня 2018 року за договором лізингу, оформленому на підставі підробленого паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_12 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 заволоділи транспортним засобом «HYUNDAI», модель «SANTA FE», реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 .

Даний факт підтверджується протоколом огляду території ТОВ «Автокредит Плюс»; протоколом огляду ділянки місцевості в напрямку м. Київ в с. Гарбузин Козелецького району, на яку був поміщений затриманий працівниками поліції автомобіль «HYUNDAI», модель «SANTA FE», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію зареєстрований на організацію ТОВ «Автокредит Плюс», розташовану у м. Дніпро, пр. Праці, 2-Т; протоколом огляду речей: свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, пластикових банківських карток, квитанції, договору добровільного страхування наземного транспортного засобу та додатків до договору фінансового лізингу, платіжного доручення; договором купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до якого 06 березня ОСОБА_15 продав, а ТОВ «АВТОКРЕДИД ПЛЮС» в особі ОСОБА_3 придбав транспортний засіб «HYUNDAI», модель «SANTA FE», реєстраційний номер НОМЕР_2 , червоного кольору; квитанцією, відповідно до якої ОСОБА_12 сплатив 6 000 гривень комісії за резервування автомобіля; додатком № 2 до договору фінансового лізингу, відповідно до якого лізингоодержувачем є ОСОБА_12 та встановлено суму щомісячних платежів; договором добровільного страхування наземного транспортного засобу, де страхувальником є ОСОБА_12 , а предметом договору автомобіль «HYUNDAI», модель «SANTA FE», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Частина 2 статті 289 КК України передбачає кримінальну відповідальність за незаконне заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб.

Під незаконним заволодінням транспортним засобом слід розуміти вчинене умисне, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб має місце у випадках, коли дві особи і більше заздалегідь, до початку виконання дій, які становлять об`єктивну сторону злочину, домовились про спільне його вчинення, незалежно від того, хто з них керував цим засобом.

Аргументи сторони захисту про відсутність попередньої змови між обвинуваченими на вчинення злочинів є безпідставними.

Домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину є узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися у будь-якій формі усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були знайомі між собою, та тривалий час, як пояснювали суду, не спілкувалися. Отже, сумнівним є той факт, що потрапивши у скрутне матеріальне становище, ОСОБА_7 вирішив запросити в якості водія мало знайомого чоловіка ОСОБА_6 .

Крім того, інформація про місце перебування та з`єднання телефонів обвинувачених свідчить про їх активне спілкування у період часу, що передує вчиненню злочинів.

Той факт, що ОСОБА_6 особисто не вчиняв підробку паспорта, не передавав підроблений офіційний документ в руки посадовим особам товариства для оформлення договору фінансового лізингу, не виключає того, що він був не обізнаний про деталі злочину та про те, що паспорт на ім`я ОСОБА_12 , наданий ОСОБА_7 , є підробленим та виготовлений ним з метою незаконного заволодіння транспортним засобом.

Вірним є твердження сторони обвинувачення, що як ОСОБА_7 , так і ОСОБА_6 використали підроблений документ з метою заволодіння транспортним засобом всупереч волі потерпілого.

На відеозаписах з камер відео спостереження видно, що обидва обвинувачені разом прибули до ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС», під час оформлення документів перебували поруч, паспорт ОСОБА_7 передався у присутності ОСОБА_6 , так само як і документи оформлялися протягом трьох годин (чого не заперечують обвинувачені), ксерокопію паспорту ОСОБА_7 засвідчив своїм підписом, працівники товариства звертатись до особи, яка оформлює договір фінансового лізингу на ім`я по батькові, як указано у підробленому паспорті і яке відрізняється від імені та по батькові обвинуваченого ОСОБА_7 , тоді як договір укладав ОСОБА_16 .

Отже версія захисту, що ОСОБА_6 не знав про те, що договір оформлюється за підробленим документом, є невірогідною.

Підслуховування розмови в камері ІТТ, де утримувався ОСОБА_7 , доводить, що останній зізнавався співкамернику, що власноручно вклеював свою фотокартку до паспорту на чуже ім`я. Пояснював, що діяв за вказівками ОСОБА_17 , який був затриманий разом з ним (разом з ОСОБА_7 був затриманий саме ОСОБА_6 ), що ОСОБА_6 за роботу йому обіцяв п`ять тисяч гривень, що з урахуванням матеріального стану обвинуваченого, який втратив роботу, мав заборгованість за комунальні послуги, було суттєвим.

Посилання захисника на те, що негласні слідчі (розшукові) дії були проведені з порушеннями вимог Інструкції та кримінально-процесуального закону, є необґрунтованими.

Відповідно до п. 1.9 Інструкції, процесуальними документами щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій є постанови, клопотання, доручення, протоколи уповноваженого співробітника (працівника) оперативного підрозділу, слідчого, прокурора, а також ухвали слідчого судді.

Протокол про результати аудіо-, відео контролю особи від 23 березня 2018 року повністю відповідає вимогам ст. 104-107, 252, 258 КПК України ( том 4 а. с.147).

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 105 КПК України, у якості додатку до протоколу доданий оптичний носій (DVD-R) диск інв. №1024т від 14 березня 2018 року серійний номер РАР678G11095820. При цьому відсутні будь-які підстави вважати, що вказаний диск є копією. Електронні докази можуть бути отримані під час проведення слідчих дій, у тому числі негласних, у кримінальному провадженні.

Під час проведення будь-яких слідчих дій сторона розслідування отримує докази, в тому числі електронні, які записуються на різноманітні носії інформації: оптичні диски, флеш-накопичувачі, карти пам`яті, переносні жорсткі диски, про що вказується в протоколі. Тільки у тому разі, якщо виникає необхідність у копії запису проведеної слідчої дії, виготовляється така копія, про що робиться відповідний запис.

Та обставина, що протокол про результати аудіо-відео контролю особи за період з 14 по 15 березня 2018 року був складений тільки 23.03.2028 року, не свідчить про його не допустимість чи незаконність. Протокол не міг бути складений раніше стенограми розмов, які були виконані тільки 23.03.2018 року ( а. с. 229-235 том 4)

Отже, наявні в матеріалах кримінального провадження процесуальні документи, вказують на те, що негласні слідчі (розшукові) дії були проведені відповідно до вимог діючого законодавства та без будь-яких порушень, які б вказували на недопустимість зібраних, під час їх здійснення, доказів, наявні у матеріалах справи, перевірені, як судом першої інстанції, так і апеляційним судом. Будь-яких порушень вимог Інструкції та Кримінально-процесуального кодексу України, на які вказує захисник, відсутні.

Призначаючи покарання, згідно з вимогами ст. 65 КК України, суд повинен призначити його у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Обираючи покарання у виді позбавлення волі обвинуваченим і звільняючи їх від відбуття покарання з випробуванням, суд першої інстанції в повній мірі врахував характер вчинених кримінальних правопорушень, ступінь вини кожного з них, вартість викраденого автомобіля, який повернутий, позитивні данні про винних осіб і призначив покарання, яке відповідає загальним засадам призначення покарання та принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 раніше ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності не притягувався, має вищу освіту, втратив роботу, через поганий стан здоров`я, не може вільно пересуватися, перебуває у скрутному матеріальному становищі, у нього не вистачає коштів на проживання та лікування, а тому він пристав на пропозицію невстановлених осіб швидкого заробітку- шляхом оформлення договору лізингу автомобіля на чужий паспорт з подальшою передачею автомобіля замовнику.

Обвинувачений ОСОБА_6 також раніше не судимий, має родину, де виховується двоє неповнолітніх дітей, незважаючи на інвалідність 2 групи через тяжке невиліковне захворювання, працює, перегнати автомобіль погодився за винагороду, його сім`я перебуває у скрутному матеріальному становищі.

Доводи апеляційної скарги прокурора про планування злочину, яке посилює суспільну небезпечність обвинувачених та велику вартість автомобіля, не можуть бути визначальними для обрання виду та строку покарання.

З показань обвинувачених вбачається, що по справі не встановлена третя особа, яка незаконним способом заволоділа справжнім паспортом серії НОМЕР_1 громадянина України, який був виданий 26 лютого 2001 року Сосновським РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_12 , жителю м. Черкаси і після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 підлягав знищенню. В оригінал паспорту на ім`я покійного ОСОБА_18 були вклеєні фото обвинуваченого ОСОБА_7 , з відтиском печаток на 3 та 4 сторінках паспорта, підписи власника паспорта на 3 сторінці, підпис посадової особи, уповноваженого органу та назви органу, що проводив вклеювання фотокартки та дати проведення такої дії на 4 сторінці.

Автомобіль обвинувачені повинні були перегнати до м. Києва та залишити в обумовленому місці за що ОСОБА_6 підлягало виплаті 5 тис. грн., ОСОБА_7 обіцяли оплатити операцію на ногах.

Посилання прокурора на п. 9 Постанови пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання», що вирок суду повинен містити окреме мотивування можливості звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням, є безпідставним.

Районний суд у своєму рішенні належним чином мотивував чому призначив покарання з випробуванням і названий пункт роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду від 24 жовтня 2003 року № 7 не містить вимоги щодо окремого мотивування призначення покарання в межах мінімальної санкції статті та звільнення від покарання з випробуванням. Ухваливши рішення про звільнення від покарання з випробуванням, суд не міг призначити покарання вище п`яти років в силу вимог ч.1 ст. 75 КК України.

Отже, призначене обвинуваченим покарання за своїм видом відповідає вимогам кримінального закону про призначення покарання, обставинам справи, особам обвинувачених, які в силу віку та життєвого досвіду, незважаючи на відсутність щирого каяття, а з боку обвинуваченого ОСОБА_6 невизнання винуватості, сприятиме виправленню засуджених, які під страхом застосування покарання та контролю за їх поведінкою додержуватимуться законослухняної поведінки.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-407, 409, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_11 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 липня 2020 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_19 ОСОБА_20 ОСОБА_21