У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.12.2020 Справа №607/19731/20
провадження № 1-кс/607/8281/2020

07 грудня 2020 року

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного - ОСОБА_5 його захисника - адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Тернополі скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , про визнання протиправним повідомлення про підозру та зобов`язання прокурора вчинити дії,-
встановила:

17 листопада 2020 року до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшла скарга адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , на повідомлення про підозру від 10 вересня 2020 року у кримінальному провадженні №0000017 від 24 січня 2020 року.
В обґрунтування скарги захисник посилається на те, що вказане повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 358 КК України, є незаконним, необґрунтованим і таким, що не відповідає фактично встановленим обставинам кримінальних правопорушень, а тому підлягає скасуванню. Посилаючись на положення ст.ст. 91, 276, 277 КПК України, адвокат вказує, що в ході здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000017 від 24.01.2020 стороною обвинувачення не зібрано жодного доказу на підтвердження обставин вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 199 КК України, проігноровано звернення сторони захисту про необхідність призначення експертизи вилучених об`єктів з метою встановлення їх належності до голографічних захисних елементів, що, на думку скаржника, свідчить про невстановлення у даному кримінальному провадженні предмета злочину у вигляді підробленого захисного голографічного елементу, як і дій, пов`язаних з його незаконним обігом. Крім того, вказує про необґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 358 КК України за попередньою змовою групою осіб, оскільки жодного доказу на підтвердження таких обставин, як і системи доказів, які б узгоджувались між собою, під час проведення досудового розслідування не встановлено. Поряд з цим скаржник зазначає про недотримання слідчим вимог ст. 214 КПК України, оскільки, не дивлячись на отримання висновку експерта №15/1770, згідно якого надана на дослідження ідентифікаційна карта громадянина Словацької Республіки за своїми характеристиками не відповідає аналогічним паспортним документам, які видаються або видавались уповноваженим органом Словацької Республіки, ще 16 липня 2020 року, відомості за ч. 3 ст. 358 КК України до ЄРДР слідчим внесено лише 07 вересня 2020 року. Також скаржник зазначає про вручення ОСОБА_5 підозри після спливу 24 годин з моменту його фактичного затримання під час проведення обшуку на підставі п. 2 ч. 3 ст. 236 КПК України, що не відповідає вимогам ч. 2 ст. 276 КПК України та свідчить про грубе порушення права на захист ОСОБА_5 та виключає набуття ним статусу підозрюваного. Крім того скаржник звертає увагу на те, що згідно витягу з ЄРДР 09 вересня 2020 року о 11:15:34 внесено відомості про те, що ОСОБА_5 , діючи повторно, зберігав за місцем свого проживання голографічний захисний елемент з ознаками незаконного виготовлення, проте зміст врученого ОСОБА_5 повідомлення про підозру від 10 вересня 2020 року, даних про вказаний епізод не містить, а внесення до ЄРДР відомостей за вказаним епізодом відбулось до безпосереднього завершення обшуку, який проводився за місцем проживання ОСОБА_5 . Зазначені порушення скаржник вважає такими, що грубо порушують вимоги КПК України, а вручену підозру такою, що суперечить позиції ЄСПЛ викладеній у рішенні «Нечипорук і Йонкало проти України» щодо визначення поняття «обґрунтована підозра».
В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 скаргу підтримали з наведених у ній підстав, просили скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 358 КК України у кримінальному провадженні №0000017 від 24 січня 2020 року, із зобов`язанням прокурора виключити з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вказану дію у цьому кримінальному провадженні. Пояснили, що повідомлення про підозру вручене ОСОБА_5 з грубим порушенням норм кримінального процесуального законодавства, на час його складання не було здобуто достатньо доказів, які б беззаперечно свідчили про його причетність до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, не було проведено необхідних слідчих дій для встановлення системи та сукупності доказів.
Прокурор та слідчий в судовому засіданні заперечували проти задоволення скарги, посилаючись на її необґрунтованість, зазначили, що на час повідомлення ОСОБА_5 про підозру за ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 358 КК України було зібрано достатньо доказів на підтвердження його винуватості, а саме повідомлення про підозру вручене без порушення процесуального порядку.
Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали скарги та досудового розслідування у кримінальному провадженні № №0000017 від 24 січня 2020 року, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні скарги, з таких підстав.

Положеннями ст. 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому розслідуванні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Норми щодо повідомлення про підозру регулюються Главою 22 КПК України.

Зокрема, частинами 1-3 ст. 276 КПК України визначено вичерпний перелік підстав, при яких в обов`язковому порядку здійснюється повідомлення про підозру та осіб, яким надано право вручати особі повідомлення про підозру, до яких відноситься слідчий чи прокурор.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням із прокурором. Повідомлення має містити, зокрема такі відомості: прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; анкетні відомості особи /прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство/, яка повідомляється про підозру; найменування /номер/ кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті /частини статті/ закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; права підозрюваного; підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

За змістом ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно до п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» поняття «обґрунтована підозра», означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Крім того, Європейський суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливим, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

При цьому слідчий суддя зазначає, що обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.
Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
При цьому, повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру. Також, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру.
Розглядаючи таку скаргу до висунення обвинувачення в формі обвинувального акта, тобто ще на стадії досудового розслідування, в силу приписів ст.ст. 1, 3 КПК України слідчий суддя у постановленій ним ухвалі не має визнавати доведеною винуватість у злочині, за якої шляхом судової авторитетної декларації твердження про існування вини особи у такому злочині набуває якість безспірності, а має обмежитися лише констатацією обґрунтованої підозри, що за тлумаченням права на справедливий судовий розгляд Європейським Судом з прав людини в рішенні від 28 листопада 2002 року у справі «Марціано проти Італії» (скарга № 45313/99) презумпцію невинуватості не порушує.
Серед процесуальних рішень слідчого та прокурора відповідно до ст. 110 КПК України відсутнє повідомлення про підозру, яке в силу визначення у п. 14 ч. 1 ст. 3 і ст. 111 цього Кодексу має характер процесуальної дії, з моменту вчинення якої у кримінальному провадженні починається стадія притягнення до кримінальної відповідальності з наслідками для всіх його учасників, з огляду на що об`єкт судового контролю за скаргою складає дотримана форма вручення певній особі у передбачений законом строк та спосіб повідомлення, яке надає можливість знати, у вчиненні якого злочину підозрюють особу, якій воно адресоване.

Відповідно, оцінка достатності наданих слідчому судді доказів полягає не у встановленні вини у вчиненні злочину чи її відсутності в особи, не в доведенні чи не доведенні винуватості особи з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а у з`ясуванні причетності тієї чи іншої особи до вчинення злочину з тією метою, щоб по закінченні відведеного строку досудового слідства за п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України виправдати подальше розслідування за висунутою версією обвинувачення.

В судовому засіданні встановлено, що на час розгляду даної скарги в провадженні слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Тернопільській області перебуває кримінальне провадження №0000017 від 24 січня 2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 358 КК України.

Крім того, із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0001942 вбачається, що 09 вересня 2020 року були внесені дані з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 199 КК України, зокрема про те, що в ході проведення обшуку у межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000017 від 24 січня 2020 року встановлено, що ОСОБА_5 за місцем свого проживання, за адресою АДРЕСА_1 , діючи повторно, збергіав голографічний елемент з ознаками незаконного виготовлення.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, 09 вересня 2020 року о 17 год. 40 хв. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 199 КК України. Під час цього затримання було дотримано вимог ст. 208 КПК України, оскільки таке затримання відбулося з підстав, передбачених п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України.

10 вересня 2020 року у кримінальному провадженні №0000017 від 24 січня 2020 року слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 було складено і погоджено прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_7 повідомлення про підозру ОСОБА_5 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199 КК України /в редакції статті із змінами внесеними згідно із Законами №5283-VІ від 18.09.2012, № 71-VІІІ від 28.12.2014/, ч. 3 ст. 358 КК України /в редакції статті із змінами , внесеними згідно із Законом №1666-VІІІ від 06.10.2016/.

10 вересня 2020 року о 15 год. 00 хв. повідомлення про підозру у вказаному кримінальному провадженні слідчим було вручено підозрюваному ОСОБА_8 , про що свідчить його підпис та дата отримання.
Згідно повідомлення про підозру від 10 вересня 2020 року, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у виготовленні, придбанні, перевезенні, зберіганні з метою збуту голографічних захисних елементів, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.199 КК України /в редакції статті із змінами, внесеними згідно із Законами №5283-VI від 18.09.2012, №71-VIII від 28.12.2014/ та збуті підроблених офіційних документів ІД-карток громадян Європейського Союзу, які видаються уповноваженими органами, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України /в редакції статті із змінами, внесеними згідно із Законом №1666-VІІІ від 06.10.2016/.

На переконання слідчого судді, аналіз оскарженого повідомлення про підозру від 10 вересня 2020 року, дає підстави стверджувати, що таке повідомлення за своїм змістом та сутністю у повній мірі відповідає вимогам ст. 277 КПК України. Як видно, зазначене повідомлення про підозру містить всі необхідні відомості, у тому числі, прізвище та посаду слідчого, який здійснював повідомлення, містить зміст підозри, правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , виклад обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , у тому числі зазначення часу, місця їх вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру, підпис слідчого який здійснив повідомлення. В повідомленні зазначені права підозрюваного, тобто повідомлення про підозру складено та вручено належним суб`єктом, відповідно до норм статей 277, 278 КПК України.

Що стосується наявності достатніх підстав вважати підозру обґрунтованою, то матеріали кримінального провадження, які були досліджені слідчим суддею під час розгляду скарги, містять докази, які в своїй сукупності свідчать про наявність «обґрунтованої підозри» та підтверджується: витягами з ЄРДР; протоколами оглядів, обшуків, негласних слідчих розшукових дій, висновками експертиз, які було оголошено в судовому засіданні при розгляді скарги та іншими зібраними під час досудового розслідування доказами.

Оцінюючи в сукупності існуючі факти та інформацію, які свідчать, що особа, про яку йдеться, могла вчинити кримінальне правопорушення, слідчий суддя вважає підозру про вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 358 КК України, в розумінні ЄСПЛ, обґрунтованою, оскільки відповідно до практики ЄСПЛ "розумна підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про яку йдеться у статті 5 пар. 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин". Вимога розумної підозри містить у собі два питання. Перше з них становить питання права: розумна підозра має стосуватися правопорушення, передбаченого законом. Друге - питання факту: мають бути доведені обставини, які за розумного та неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до певного злочину.

Слідчий суддя враховує, що стандарт переконання "розумна підозра" достатньо вимогливий, хоча значно слабкіший за стандарт "поза розумним сумнівом", який вимагається для кримінального засудження.

Як зазначалось вище, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
При цьому, слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, наявності або відсутності складу злочину, та за якою нормою Кримінального закону ця особа підлягає відповідальності, оскільки належна оцінка представлених у справі доказів, в тому числі доказів сторони захисту, буде здійснена в межах судового провадження.
Проте, як в матеріалах скарги так і в судовому засіданні підозрюваним та його захисником не доведено, що повідомлення про підозру ОСОБА_5 є незаконним та необґрунтованим, так само не наведено даних, які б спростовували висновок слідчого щодо причетності ОСОБА_5 до вчинення кримінальних правопорушень, в межах яких здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, натомість доводи сторони захисту на підтвердження невинуватості ОСОБА_5 мають бути перевірені під час досудового розслідування та судового розгляду.
На переконання слідчого судді, на даний час, правових підстав вважати невідповідність змісту підозри вимогам ст.277 КПК України немає, оскільки така, є обґрунтованою, а саме письмове повідомлення - законним, вмотивованим та відповідає зазначеним вимогам. У свою чергу, конкретизація обставин кримінального правопорушення з урахуванням оцінки здобутих під час розслідування доказів, питання правової кваліфікації дій підозрюваного тощо є прерогативою слідчого, прокурора, які, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності.

Щодо детальної оцінки всіх доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину на предмет їх допустимості та достатності для підтвердження такої вини, на що посилається адвокат, обґрунтовуючи дану скаргу, слідчий суддя зазначає, що такий аналіз та, відповідно, такі висновки можуть бути надані в результаті повного дослідження доказів та їх оцінки в сукупності при розгляді обвинувачення по суті. Слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою Кримінального Закону ця особа підлягає відповідальності.
Посилання адвоката ОСОБА_6 у поданій скарзі на відсутність доказів, які б підтверджували вчинення ОСОБА_5 інримінованих йому кримінальних правопорушень, непроведення відповідних експертиз та невстановлення у даному кримінальному провадженні предмета злочину, не можуть бути підставою для скасування повідомлення про підозру, позаяк досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває і його повнота, як і належна оцінка представлених у справі доказів буде здійснена в межах судового провадження. До того ж зміст підозри може бути змінений в ході подальшого розслідування, обставини кримінальних правопорушень конкретизовані, а наявні докази оцінені у сукупності з іншими, зібраними під час досудового розслідування як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, доказами.
Слідчий суддя також не приймає доводи скарги в частині необхідності скасування підозри з підстав вручення ОСОБА_5 підозри після спливу 24 годин з моменту його фактичного затримання, з таких підстав.
Як вбачається із протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину ОСОБА_5 було затримано 09 вересня 2020 року о 17 год. 40 хв. Повідомлення про підозру ОСОБА_5 здійснено 10 вересня 2020 року о 15 год. 00 хв.
Поряд з цим, сторона захисту зазначає, що фактичне затримання ОСОБА_5 не відповідає часу затримання, зафіксованому у протоколі, оскільки під ще час проведення обшуку, який було розпочато 09 вересня 2020 року о 07 год. 18 хв., слідчим на підставі п. 2 ч. 3 ст. 236 КПК України ОСОБА_5 було заборонено залишати місце проведення обшуку до його закінчення, тому, на думку скаржника оголошення підозри відбулось з порушенням строків.

За змістом п. 2 ч. 3 ст. 236 КПК України слідчий, прокурор має право заборонити будь-якій особі залишити місце обшуку до його закінчення та вчиняти будь-які дії, що заважають проведенню обшуку. Невиконання цих вимог тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Відповідно до ч. 5 ст. 208 КПК України про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час /година і хвилини/ затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому, а також надсилається прокурору.

Згідно із ст. 209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання.

Згідно із ч. 3 ст. 278 КПК України у разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню.

Зважаючи на те, що порушення вимог вимого ч. 3 ст. 278 КПК України передбачає можливість звільнення затриманої особи, тому слідчий суддя вважає, що дана обставина не має відношення до предмету доказування під час розгляду скарги на рішення слідчого про повідомлення про підозру ОСОБА_5 , проте могла бути досліджена під час застосування запобіжного заходу щодо останнього у вигляді тримання під вартою, передбаченого ст. 183 КПК України, та за результатами чого могли бути вжиті відповідні заходи.

Оцінюючи інші наведені адвокатом ОСОБА_6 посилання у скарзі, які на думку скаржника, свідчить про незаконність повідомлення про підозру ОСОБА_5 , слідчий суддя зазначає, що оцінка окремих доказів на предмет належності, достатності та допустимості не входить до повноважень слідчого судді, а буде проведена в ході судового розгляду з урахуванням принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів.

Дослідивши матеріали скарги в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування щодо підозрюваного, очевидно необґрунтованого чи недопустимого факту не встановив, в тому числі, процесуальних порушень вимог Глави 22 КПК України, якими визначено випадки, зміст, порядок повідомлення про підозру.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про відмову у задоволенні скарги.

При таких обставинах, слідчий суддя вважає, що вимоги адвоката ОСОБА_6 , викладені ним у скарзі щодо протиправності повідомлення про підозру не доведені, у зв`язку з чим відсутні законні підстави для їх задоволення.

Відмовляючи у задоволенні скарги щодо скасування повідомлення про підозру ОСОБА_5 слідчий суддя відмовляє у вимозі скаржника щодо зобов`язання прокурора вчинити дії, щодо виключення з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 358 КК України, оскільки вона є похідною від основної вимоги, встановленої п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Керуючись ст.ст. 303-307, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-

постановила:

у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , про визнання протиправним повідомлення про підозру від 10 вересня 2020 року у кримінальному провадженні №0000017 від 24 січня 2020 року та зобов`язання прокурора вчинити дії щодо виключення із Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про оголошення ОСОБА_5 повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 358 КК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1