справа № 208/6842/17
№ провадження 1-кп/208/97/20
УХВАЛА
Іменем України

24 вересня 2020 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурорів ОСОБА_3

ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське Дніпропетровської області в межах кримінального провадження № 0002185, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 121 КК України, клопотання прокурора про продовження строку обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду місті Дніпродзержинська знаходиться кримінальне провадження внесене в ЄРДР за № 0002185, згідно до якого ОСОБА_7 обвинувачується у скоєні злочинів передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.121 КК України. Під час судового розгляду до обвинуваченого ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, термін дії якого спливає 30.09.2020р.

У судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 заявлено клопотання про продовження обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення. Що раніше заявлені ризики передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу немає. Тим більш за клопотанням обвинуваченого, судовий розгляд розпочатий спочатку, після вибуття судді зі складу суду, що підвищує заявлені ризики, а тому єдиним запобіжним заходом, з врахуванням особи обвинуваченого, його асоціальної поведінки є тримання під вартою.

Прокурором ОСОБА_4 підтримано клопотання з заявлених обґрунтувань та ризиків.

Потерпіла підтримала клопотання прокурора, просила продовжити строк тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні зазначив, що клопотання є таким що не враховує строк тримання під вартою його підзахисного, який обліковується з 2017 року, що у ОСОБА_7 є сім`я, дитина, постійне місце проживання, а тому доцільним буде зміна запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. Просить у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку адвоката, також просив змінити йому запобіжний захід на більш м`який.

Вислухавши прокурорів, потерпілу, обвинуваченого та захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Абз. 1 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Так, згідно до вимог ст.. 178 КПК України, враховується, що згідно до пояснень щодо визнання винуватості ОСОБА_7 зазначив не оспорення кваліфікації та винності у скоєні злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та часткової визнання своєї вини за ч. 2 ст. 121 КК України, що ОСОБА_7 є особою раніше засудженою, та має не зняті та не погашені судимості в передбаченому законом порядку.

В той же час судом враховується, що ОСОБА_7 є одруженою особою та має дитину, але зазначені обставини не нівелюють заявлені ризики в межах даного кримінального провадження, які передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні вказаного питання судом приймається до уваги те, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя, тяжкість можливих наслідків уникнення від слідства і серйозність пред`явленого обвинувачення, необхідність попередити тиск на свідків. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний та соціальний стан особи.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження, передбачені ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так у рішенні ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (пункті 175) зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також див. рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, SeriesA,№ 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

При розгляді вказаного питання, суд виходить з того, що в наявності обґрунтована підозра про вчинення ОСОБА_7 злочину нетяжкого та тяжкого злочину, та на даній стадії судового розгляду суд не має повноважень давати оцінку доказам щодо їх достатності та допустимості, з врахуванням тривання судового розгляду

Вирішуючи клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 суд враховуючи вимоги ст. 177, ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК України, також керується практикою ЄСПЛ, а саме тим, що оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії), § 106). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови) § 58).

Суд вважає, оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину нетяжкого та тяжкого злочину, з огляду на термін покарання, який загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, суд приходить до висновку, що існує ризик втечі обвинуваченого та ухилення від правосуддя.

Крім того, суд бере до уваги чисельність фактів притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, тобто останній не дотримується норм суспільної моралі та загальноприйнятих правил поведінки у соціумі, а отже може вчинити новий злочин.

Суд вважає реальними, обґрунтованими та доведеними заявлені прокурором ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення, які на теперішній час не зменшились та не перестали існувати, з огляду на те, що обвинувачений не має достатнього ступеню соціальних зв`язків, які б спростували ризик залишення меж міста, області або країни з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинення нетяжкого та тяжкого злочину, обізнаний з особами свідків у кримінальному провадженні, не має офіційного постійного місця роботи або постійного джерела заробітку що обґрунтовує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення з метою отримання коштів для забезпечення життєвих потреб, раніше неодноразово судимий, та судове провадження після вибуття головуючого по справі, та його заміна, спонукала розгляд кримінального провадження спочатку.

Посилання обвинуваченого та захисника на наявність стійких соціальних зв`язків, наміру знайти місце праці і відшкодування шкоди потерпілим, відсутність намірів переховування від суду та незаконного впливу на свідків, не нівелює незняті та непогашені судимості ОСОБА_7 , його соціальну характеристику, та не є достатніми для спростування встановлених ризиків. Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи, що санкція ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 121 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі, в тому числі з врахуванням санкцій статей на строк до десяти років, суд не вбачає іншої можливості запобігти ризику переховування обвинуваченого від суду у інший спосіб, ніж тримання його під вартою. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає обґрунтованим клопотання прокурора про необхідність обрання щодо обвинуваченого виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі вище зазначеного, суд приходить до висновку, що раніше обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, тому строк тримання під вартою обвинуваченого має бути продовжений, а суспільний інтерес, у даному випадку, превалює над правом обвинуваченого на свободу. Від цього підстав для зміни запобіжного заходу на даний час немає.

Керуючись викладеним та ст. 176-178, 183, 193, 194, 196, 331 КПК України, суд -

постановив:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 залишити без змін - у вигляді тримання під вартою, продовжити строк тримання ОСОБА_7 під вартою до 20 листопада 2020 року, включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

На ухвалу про продовження терміну тримання під вартою може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська протягом 7 днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Суддя ОСОБА_1