У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.09.2020року, якою відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого за ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 152 КК України

- продовжено строк тримання під вартою до 28.11.2020 р. включно
Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_6
обвинувачений: ОСОБА_5
захисник: ОСОБА_7 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.09.2020 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 до 28.11.2020 р. включно.
_______________________________________________________________________________________
провадження № 11-кп/812/1008/20 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_8
категорія:пр. строків тримання під вартою доповідач у апеляц. інстанції : ОСОБА_1 .
Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Апелянт вважає, що ухвала суду є незаконною та необгрунтованою, оскільки судом міг бути застосований більш м`який вид запобіжного заходу.
Зазначає, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, зазначених в клопотанні.
Також, стверджує, що з врахуванням даних про його особу, а саме, що він має постійне місце проживання, дружину з якою живе цивільним шлюбом, неповнолітню дочку, літню матір, яка хвора і потребує допомоги, постійну роботу, можливо призначити йому більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

В провадженні Ленінського районного суду м. Миколаєва знаходиться кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого за ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 152 КК України.
Ухвалою слідчого судді від 28.06.2019 р. до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалами суду був неодноразово продовжений.
03.08.2020 р. ухвалою суду строк тримання ОСОБА_5 під вартою продовжено до 01.10.2020р.
Прокурором подано клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, в зв`язку з наявністю існування ризику вчинення інших кримінальних правопорушень та неможливістю завершення судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу.
Також було подано клопотання захисником про заміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Суд першої інстанції, прийшовши до висновку про необхідність продовження ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що дотепер наявні ризики наведені в клопотанні прокурора та інші запобіжні заходи не можуть запобігти вказаним ризикам, а розгляд кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою не завершено.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд прийшов до наступного.
Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.
Для забезпечення своєчасної та оперативної перевірки законності та обґрунтованості тримання ОСОБА_5 під вартою, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне провести апеляційний розгляд даного провадження у скороченому порядку, передбаченому для оскарження ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час досудового розслідування.
Суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість завершення судового розгляду з ухвалення судового рішення по суті у вказаному кримінальному провадженні до закінчення строку дії обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто до 01.10.2020 р.
Даний висновок апелянтами не оспорювався.
Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризик, передбачений п. 5 частини 1 статті 177 КПК України, визначений при застосуванні ОСОБА_5 даного запобіжного заходу, не зменшився.
Так, як слідує із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення насильницького злочину, обвинувачується у вчинені злочину в період не відбутого покарання. До затримання обвинувачений ОСОБА_5 ніде офіційно не працював, а отже не мав постійного та стабільного джерела прибутку.
Наведені обставини дають можливість припускати, що обвинувачений може продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення, та свідчать про наявність ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України.
Зважаючи на наведене, є безпідставними доводи апелянта відносно того, що судом мав бути застосований альтернативний вид запобіжного заходу, так як ризики наведені в клопотанні не наявні.
Що стосується доводів обвинуваченого про можливість обрати йому більш м`який запобіжний захід, оскільки в нього є постійне місце проживання та соціальні зв`язки, то вони не є слушними, оскільки існування даних обставин суттєво не зменшує наявний ризик, вказаний в клопотанні прокурора.
Беручи до уваги доведеність обґрунтованості підозри, ризику, передбаченому частиною 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винним у вчиненні злочину, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 з тримання під вартою на домашній арешт або інший більш м`який запобіжний захід.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а від так, і для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.09.2019 року залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: