Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/235/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в залі суду у м. Кропивницькому Кіровоградської області кримінальне провадження № 000789 від 06.10.2016 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_7 на вирок Долинського районного суду Кіровоградської області від 20 грудня 2019 року.

Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Долинська Кіровоградської області, українець, громадянин України, освіта професійно-технічна, одружений, який не працює, не військовозобов`язаний, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь місцевого бюджету витрати, понесені комунальним закладом «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» Дніпропетровської обласної ради» на лікування потерпілого ОСОБА_8 у розмірі 16119 гривень 26 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 1307 гривень 81 копійка.
Вирішено питання речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_9 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, за наступних обставин.

ОСОБА_6 06.10.2016 року близько 00.20 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_11 , в салоні якого знаходилися ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , маючи відповідні документи на право керування транспортним засобом, рухаючись по вулиці Войкова у місті Долинська Долинського району Кіровоградської області, порушуючи вимоги пунктів: п. 2.3 (б), п. 2.9 (а), п. 20.2, п. 20.3, п. 20.5 (б,в) ПДР України, будучи неуважним, не стежачи за дорожньою обстановкою, під`їжджаючи до переїзду не керувався опущеним положенням шлагбауму, увімкненим заборонним сигналом світлофора та звукового сигналу, відволікся від керування, перед перетином залізничного переїзду, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, не урахував дорожню обстановку, не переконався в тому, що наближається локомотив, виїхав на залізничну колію та допустив зіткнення з локомотивом 2ТЕ10Ут № 0073А/0032В.
Внаслідок порушення ПДР України водій ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_8 згідно висновку судово - медичної експертизи № 117 від 24.07.2017 року тілесні ушкодження у вигляді: рани лобної ділянки, вдавлений перелом лобної кістки з переходом на передню черепну ямку, оскольчатий перелом 7 грудного хребця, уламковий перелом дужок поперечних відростків 6-7 хребців, забій часткове розміжчення спинного мозку, перелом кісток носа, переломи 6-8 ребер зліва, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення.
Порушення водієм ОСОБА_6 ПДР України знаходяться у прямому причинному зв`язку з виниклою дорожньо - транспортною пригодою та її наслідками у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень.
В апеляційних скаргах, зміст яких є ідентичним, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник-адвокат ОСОБА_7 просять скасувати вирок суду першої інстанції, щодо ОСОБА_6 , яким його визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в частиніпризначено покарання.
Ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 2 роки та покласти обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Обґрунтовують свої вимоги тим, що обстеження на алкогольне сп`яніння ОСОБА_6 було здійснене більш ніж через три години після ДТП, і з його слів та інших свідків, перебуваючи в емоційно стресовому стані, він випив горілку після ДТП, відповідно відсутні достовірні дані про те, що ОСОБА_6 перебував у стані алкогольного сп`яніння, які могли бути використанні як належний та допустимий доказ.
Також, вказують, щосудом першої інстанції не викладено об`єктивної сторони злочину, а узагальнено перелічено допущені засудженим порушення правил безпеки дорожнього руху, тим самим суд у вироку не встановив, порушення яких саме конкретних правил перебуває у причинному зв`язку із наслідками, що настали, тобто з виникненням ДТП та заподіянням потерпілому тілесних ушкоджень, від яких він зазнав ушкодження, зазначивши у вироку просто формулювання порушення Правил дорожнього руху.
Посилаються на те, що призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Проте, призначаючи покарання ОСОБА_6 , судом першої інстанції не враховано, що обвинувачений має на утриманні неповнолітнього сина, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, вину визнав, щиро покаявся, частково відшкодував шкоду, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений та зареєстрований за місцем проживання, що свідчить про його соціальні зв`язки.
Отже, місцевий суд безпідставно не знайшов пом`якшуючих обставин, щоб застосувати ст. 75 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому, при цьому також не обґрунтовано відмовив у застосуванні п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Заслухавши суддю - доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_7 в його інтересах, які підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити, представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_7 , без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінальних проваджень передбачених КПК України.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, за обставин, встановлених вироком під час судового розгляду, є правильним, оскільки ґрунтується на об`єктивному, повному і всебічному досліджені доказів, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та правильно оцінених судом.

Так, допитаний в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вину визнав повністю та показав, що після вживання алкогольних напоїв, під`їжджаючи до переїзду вирішив скоротити час та проїхати опущений шлагбаум, на заборонний сигнал світлофора, не побачивши локомотив який наближався. Виїхав на залізничну колію де відбулось зіткнення з локомотивом, перед цим випив 100-150 грамів горілки. Надавав грошову допомогу 200 доларів та 3500 гривень передав бабусі потерпілого та 15000 гривень передав ОСОБА_13 для потерпілого, документально підтвердити виплати не може.
Потерпілий ОСОБА_8 суду першої інстанції пояснив, що вживали разом горілку та вирішили поїхати до магазину, сидів спереду біля обвинуваченого, який керував автомобілем, ОСОБА_12 сидів ззаду, переїзд був закритий, побачив дим, та закричав водію «стій», але водій будь яких дій не вживав та продовжував рух, допустивши зіткнення з поїздом.
Свідок ОСОБА_14 місцевому суду пояснив, що був на іншій стороні переїзду та бачив, як темний «Жигулі» всупереч опущеного положенням шлагбауму та увімкненого забороняючого сигналу світлофора та звукового сигналу, перетнув залізничний переїзд, виїхав на залізничну колію та зіткнувся з локомотивом, після приїхала швидка допомога.
Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що вживали разом горілку та вирішили поїхати до магазину, обвинувачений, керував автомобілем, переїзд був закритий, але водій будь яких дій не вживав та продовжував рух, допустивши зіткнення з поїздом, самого поїзда не бачив, водій з місця події втік.
Свідок ОСОБА_15 - працівник залізничного переїзду, суду пояснила, що автомобіль, що був першим всупереч опущеного положенням шлагбауму та увімкненого забороняючого сигналу світлофора та звукового сигналу, перетнув залізничний переїзд, виїхав на залізничну колію та зіткнувся з локомотивом, після чого вона викликала швидку, бачила як водій покинув місце події.
Вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, також підтверджується дослідженими у суді належними та допустимими доказами, на підставі яких судом першої інстанції зроблено правильний висновок про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, а саме:

протоколом огляду місця події від 06.10.2016 року та фото таблиця до протоколу, з якого слідує, що оглядом місця події являється регульований залізничний переїзд, що знаходиться по вул. Войкова, м. Долинська Кіровоградської області, де сталося ДТП (т.1 арк.к.п.8-15);
висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 06.10.2016 року, з якого слідує, що ОСОБА_6 перебуває у стані алкогольного сп`яніння (т.1 арк.к.п.16);
актом службового розслідування дорожнього транспортної пригоди від 06.10.2018 р., з якого слідує, що ОСОБА_6 порушив правила дорожнього руху, пункти 20.5, 20.2, 20.3 (т.1 арк.к.п.40-42);
висновком експерта № 117 від 06.10.2016 року, згідно якого у ОСОБА_8 мали місце наступні тілесні ушкодження: рана лобної ділянки; вдавлений перелом лобної кістки справа з переходом на передню черепну ямку. Оскольчатий перелом 7 грудного хребеця. Уламковий перелом дужок, поперечних відростків 6-7 хребців. Забій, часткове розмічення спинного мозку. Перелом кісток носа. Переломи 6-8 ребер зліва. Вказані тілесні ушкодження мають ознаки тяжких, небезпечних для життя в момент спричинення, могли виникнути в момент зазначений в обставинах справи, унаслідок ДТП (т.1 арк.к.п.71-72);
висновком експерта № 553 від 14.12.2016 року, згідно якого на момент експертного огляду гальмівна система та ходова частина автомобіля «ВАЗ-2101», реєстраційний номер НОМЕР_2 , знаходилися в працездатному стані, рульове керування знаходилося в несправному але працездатному стані. Рульове керування має технічну несправність у вигляді пошкодження рульового колеса, дана технічна несправність виникла під час ДТП (т.1 арк.к.п.78-83);
висновком експерта № 399 від 15.09.2017 року, згідно якого, у даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ 2101» ОСОБА_6 при своєчасному належному виконанні вимог п.п.20.2, 20.3,20.5 (б,в) ПДР України мав у своєму розпорядженні технічну можливість уникнути умов, які в подальшому призвели до зіткнення автомобіля з потягом (т.1 арк.к.п.88-90);
копією довідки № 89/42, якою підтверджується вартість лікування потерпілого від злочину ОСОБА_8 у розмірі 10118,06 грн. (т.1 арк.к.п.65);
копією довідки № 88/41 підтверджується вартість лікування потерпілого від злочину ОСОБА_8 у розмірі 6001,2 грн. (т.1 арк.к.п.66).
Дії ОСОБА_6 , правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Твердження сторони захисту про те, що обстеження на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_6 було проведене більш ніж через три години після ДТП та у матеріалах кримінального провадження відсутні достовірні дані про те, що ОСОБА_6 перебував у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину, є необгрунтованими, з огляду на таке.
Висновок суду першої інстанції про перебування ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння, на переконання колегії суддів, поза розумним сумнівом підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 06.10.2016 року, згідно якого ОСОБА_6 перебуває у стані алкогольного сп`яніння (т.1 арк.к.п.16).
Окрім того, на вживання ОСОБА_16 у день вчинення злочину алкогольних напоїв вказували у своїх показаннях безпосередньо наданих у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_12 , які показали, що разом з обвинуваченим вживали горілку. При цьому, сам обвинувачений ОСОБА_6 під час допиту у судовому засіданні у суді першої інстанції вину за пред`явленим обвинуваченням визнав та пояснив що вчинив злочин після вживання алкогольних напоїв.

Також, колегія суддів зауважує, що Інструкція про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.09.2009 N 400/666 та наказ Міністерства охорони здоров`я України від 27 грудня 1999 року N 302 «Про затвердження форм облікової статистичної документації, що використовується в поліклініках (амбулаторіях)» були прийняті відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законів України «Про Національну поліцію», «Про дорожній рух» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними».

Отже, ці нормативно-правові акти не регулюють питання доказування в кримінальному провадженні та не виключають можливість встановлення судом факту перебування особи в момент вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, у стані алкогольного чи іншого сп`яніння шляхом дослідження всієї сукупності доказів, а не виключно результатами відповідного огляду.

Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд на підставі сукупності усіх доказів, дійшов правильного висновку що ОСОБА_6 вчинив інкримінований йому злочин у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, підстав для виключення з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції посилання на вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 злочину в стані алкогольного сп`яніння як обставини, що обтяжує покарання, колегія суддів не вбачає.

Доводи сторони захисту, щодо безпідставного незастосування місцевим судом п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», не заслуговують на увагу, з таких підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністією є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

Статтею 86 КК визначено, що амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

У статті 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» визначено перелік категорій осіб, до яких амністія не застосовується. Зокрема, у п. «е» цієї статті встановлена заборона застосування амністії до осіб, яких засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспортну, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження, вчинене особою у стані алкогольного сп`яніння (частина друга статті 286 КК).

Таким чином, враховуючи, що потерпілому ОСОБА_8 завдано тяжких тілесних ушкоджень і ОСОБА_6 вчинив злочин перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, суд першої інстанції обгрунтовано не застосував до обвинуваченого Закон України «Про амністію у 2016 році».

Твердження апелянтів про те, що у вироку місцевого суду не викладено об`єктивної сторони злочину та не встановлено порушення, яких саме конкретних правил перебуває у причинному зв`язку із наслідками що настали, є безпідставними, оскільки у мотивувальній частині вироку, відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, місцевий суд зазначив формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини, докази на підтвердження встановлених судом обставин.

При цьому, судом зазначено, порушення ОСОБА_6 Правил дорожнього руху України, які знаходяться у прямому причинному зв`язку з виниклою дорожньо - транспортною пригодою та її наслідками у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень.

Щодо призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , колегія суддів зауважує наступне.

Згідно із п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України за якою його засуджено.

При призначенні покарання суд першої інстанції в повній мірі врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, вчиненим з необережності.

Відповідно до матеріалів провадження, характеризуючих особу обвинуваченого, ОСОБА_6 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений має неповнолітню дитину.

Обставини, що пом`якшують покарання відсутні.

Обставиною, яка обтяжує покарання судом правильно визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_6 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та призначив йому покарання ближче до мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 286 КК України, основне покарання у виді позбавлення волі та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, що є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що підстави для визнання пом`якшуючою обставиною, щире каяття обвинуваченого - відсутні.

Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Проте, у матеріалах кримінального провадження та під час судового розгляду такі факти не встановлено.
Зокрема, посилання сторони захисту на те, що обвинуваченим частково відшкодовано матеріальні збитки, а саме передано кошти потерпілому через його знайомого, не підтверджуються матеріалами справи.
Також, намагання направити потерпілому грошові поштові перекази, колегія суддів вважає непереконливими, такими, що не підтверджують дійсне та відверте каяття та бажанні виправити наслідки вчиненого.
При цьому, невизнання обвинуваченим факту вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння під час апеляційного розгляду справи, характеризують суб`єктивне ставлення ОСОБА_6 до вчиненого як відсутність щирого каяття та бажання уникнути покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин.
Враховуючи обставини дорожньо-транспортної пригоди, наслідки які настали, а саме, отримання ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий став інвалідом I групи пожиттєво, позицію потерпілого, який наполягав на призначенні покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі з його реальним відбуттям, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів вважає справедливим призначення покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі з його реальним відбуттям.

На переконання колегії суддів, саме такий вид покарання, відповідає тяжкості вчиненого злочину, обставинам кримінального провадження, особі обвинуваченого, є обґрунтованим та відповідає цілям покарання.
Отже, з огляду на наведені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та необхідність і достатність для попередження нових злочинів саме такої міри покарання, а тому апеляційні вимоги сторони захисту про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання із встановленням іспитового строку, задоволенню не підлягають.
Будь яких інших доводів, щодо незаконності вироку суду першої інстанції в апеляційних скаргах не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.
Істотних порушень норм кримінального та кримінального процесуального закону які б могли стати підставою для скасування або зміни вироку суду, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Долинського районного суду Кіровоградської області від 20 грудня 2019 року, стосовно ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченим з моменту отримання її копії.

Судді:

ОСОБА_17 ОСОБА_18 ОСОБА_4