Провадження № 11-кп/4820/210/20
Справа № 677/1330/19 Головуюча в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника
потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000429 від 05.08.2017 року за апеляційною скаргою обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України ОСОБА_7 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09 грудня 2019 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, раніше несудимого, -

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 30000 грн. моральної шкоди. В решті позову відмовити.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 10987 грн. 56 коп. процесуальних витрат за проведені експертизи.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Красилівського районного суду Хмельницької області від 09 серпня 2017 року на автомобіль марки «Audi A6», державний номер НОМЕР_1 , та арешт, накладений ухвалою слідчого судді Красилівського районного суду Хмельницької області від 10 серпня 2017 року на автомобіль марки «КАМАЗ 45143», державний номер НОМЕР_2 , скасовано.
Питання речових доказів вирішено на підставі ст. 100 КПК України.
За вироком суду, ОСОБА_7 05 серпня 2017 року близько 15 години 20 хвилин, керуючи автомобілем марки «КАМАЗ 45143», державний номер НОМЕР_2 , та рухаючись по другорядній автодорозі «Ледянка-Корчівка», в напрямку с. Корчівка Красилівського району Хмельницької області, наближаючись до нерегульованого перехрестя із головною дорогою Т-23-14 «Теофіполь-Красилів», невірно оцінив дорожню обстановку, проявив неуважність і всупереч вимогам п.16.3 та п.16.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (з наступними змінами та доповненнями), згідно яких у разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13 (світлофором), так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів (п.16.3 Правил), а також згідно яких на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху (п.16.11 Правил), не надав перевагу в русі автомобілю «Audi A6», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався по головній автодорозі Т-23-14 «Теофіполь-Красилів», в напрямку смт. Антоніни Красилівського району, та не вжив заходів для зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу аж до його зупинки та виїхав на перехрестя, в результаті чого допустив зіткнення із автомобілем «Audi A6», державний номер НОМЕР_1 , під час якого автомобіль «Audi A6» передньою лівою частиною зіткнувся із заднім правим колесом автомобіля «КАМАЗ 45143», що призвело до перекидання автомобіля «Audi A6» на дах.
В результаті невиконання водієм ОСОБА_7 вищезазначених вимог Правил дорожнього руху відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пасажир автомобіля «Audi A6» ОСОБА_10 , яка сиділа на пасажирському сидінні, позаду водія ОСОБА_11 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої ключиці зі зміщенням відламків, яке за своїм характером відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я та тілесні ушкодження у вигляді крововиливу носа, саден правого колінного суглобу, лівої та правої гомілки, які за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Спричиненні потерпілій ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоров`я, знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.16.3 та п.16.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Не погоджуючись з вироком суду ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та провадження за ч. 1 ст. 286 КК України закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу вказаного кримінального правопорушення, а цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 про стягнення морального шкоди залишити без розгляду. Вказує, що керуючи автомобілем КАМАЗ увімкнув лівий показник повороту, перед перехрестям зменшив швидкість руху свого автомобіля до 10 км/год, переконався у безпечності виконання повороту, а саме знаходження автомобіля Ауді А6, який рухався праворуч від нього, на значній відстані, більше 400 метрів, і при такій відстані не створював автомобілю Ауді А6, під керуванням ОСОБА_11 , будь-якої, небезпеки та він не мав необхідності змінювати напрямок або швидкість руху, так як при дотриманні ним дозволеної швидкості руху, автомобіль КАМАЗ, під його керуванням проїхав дане перехрестя до моменту в`їзду на нього автомобіля Ауді А6. Зважаючи на віддаленість автомобіля Ауді А6 від автомобіля КАМАЗ, під його керуванням, в момент початку виїзду, останнього, на перехрестя, а саме 378,5м., за умови руху автомобіля Ауді А6 р.н. НОМЕР_1 з дозволеною швидкістю 90 км/год. за час руху автомобіля КАМАЗ, до місця зіткнення автомобіль Ауді А6 проїхав би 310, 25 м, тобто не доїхав до місця зіткнення 68, 25 м. В момент знаходження автомобіля КАМАЗ у місці зіткнення автомобіль Ауді А6 знаходився від нього на відстані 68,25 м, у зв`язку з чим враховуючи розміщення автомобіля КАМАЗ паралельно до проїжджої частини та виїзд із перехрестя зі швидкістю 10 км/год., водій автомобіля Ауді А6, за умови руху з дозволеною швидкістю, не мав необхідності змінювати напрямку та швидкості руху. Зазначає, що дані протоколу огляду та схема ДТП із зазначенням слідів гальмування автомобіля Ауді А6 були складені за участю водія ОСОБА_11 та без будь-яких зауважень підписані ним, а тому сліди гальмування належать саме керованому ним автомобілю Ауді А6, а не були залишені іншими транспортними засобами. Крім того, визначаючи місце зіткнення автомобілів експерт, у своєму висновку, виходив із незалежності вищевказаного сліду гальмування та зробив висновок що зіткнення могло відбутись в місці різкого закінчення лівого сліду гальмування автомобіля Ауді А6, який має довжину 53,5 м, на межі правої та лівої смуги руху в напрямку до смт. Антоніни. Проте, суд першої інстанції не визнав даних доказів неналежними, а тому зобов`язаний був надати їм відповідну оцінку щодо належності зафіксованих у них слідів гальмування автомобіля Ауді А6 та врахувати їх при вирішення даної справи в сукупності з іншими доказами. Вважає, що висновок експерта з приводу слідів гальмування не є категоричним, а побудований на припущеннях, вирішення яких потребувало проведення додаткових експертних досліджень, чого місцевим судом зроблено не було. Суд незаконно повернув речовий доказ автомобіль Ауді А6 р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_11 , чим позбавив можливості провести експертне дослідження у незмінному після ДТП стані на предмет встановлення технічної справності його гальмівної та антиблокувальної систем, тим самим позбавивши ОСОБА_7 права на захист та доведення вини водія автомобіля Ауді А6 у спричиненні даної ДТП. Згідно висновку експерта швидкість руху автомобіля Ауді А6 була більшою ніж максимально допустима, а не перевищуючи дозволеної швидкості руху 90 км/год. водій ОСОБА_11 не був позбавлений технічної можливості уникнути зіткнення, а також з технічної точки зору до виникнення ДТП призвели не лише дії ОСОБА_7 , а також і дії водія автомобіля Ауді А 6 ОСОБА_11 , які пов`язані із перевищення ним дозволеної швидкості. А тому, у заподіянні потерпілій ОСОБА_10 тілесних ушкоджень винний також водій ОСОБА_11 , що не було враховано судом при вирішення цивільного позову та покладено відповідальність з компенсації їй моральної шкоди на ОСОБА_7 із завищенням розміру стягнення. Вказує, що місцевий суд, в повній мірі, не відобразив свідчення потерпілої про порушення ОСОБА_11 правил дорожнього руху України, що і стало причиною даної ДТП. Суд у вироку послався лише на висновки трьох експертиз, а саме інженерно-транспортної експертизи № 448А від 23.11.2017 року та №447 від 22.11.2017 року та від 14.06.2019 року, інші проведенні у даному кримінальному провадженні експертизи в якості доказів не застосовувались, а тому вважає, що стягнення з нього витрат на їх проведення в загальній сумі 4055,48 грн. є безпідставними.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у ній доводи, прокурора та представника потерпілої, які вважають вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості

ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив, дав належну правову оцінку.

Твердження в апеляційній скарзі ОСОБА_7 про те, що в його діях відсутній склад злочину, передбачений ч.1 ст.286 КК України є безпідставними, оскільки протилежні висновки суду, в цій частині, ухвалено відповідно до вимог ст. 370 КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Так, сам обвинувачений ОСОБА_7 , в суді першої інстанції, вину не визнав та пояснив, що дійсно 05 серпня 2017 року, біля 15 години 20 хвилин, він рухався за кермом автомобіля «КАМАЗ 45143», державний номер НОМЕР_2 , по автодорозі «Ледянка-Корчівка», в напрямку с. Корчівка Красилівського району Хмельницької області. Перед перехрестям з автодорогою Т-23-14 «Теофіполь-Красилів» він призупинився, подивився на ліво, потім на право і побачив, як за 400 м. по праву сторону від нього, по головній дорозі рухається автомобіль. Він розрахував, що встигне здійснити поворот ліворуч, увімкнув лівий показчик повороту та повернув наліво. Вказує, що був впевнений, що встигне здійснити поворот, однак коли його автомобіль вже повернув та проїхав 300-350 м., він подивився у дзеркало заднього виду та побачив позаду автомобіля піднятий пил. Коли зупинив автомобіль і вийшов з нього, то побачив, що на перехресті, на даху лежить легковий автомобіль і з нього виходять люди, а до нього підбіг ОСОБА_11 та повідомив, що його автомобіль в`їхав в КАМАЗ. Вказує, що моменту зіткнення він не чув і не бачив. Причиною дорожньо-транспортної пригоди вважає перевищення швидкості водієм автомобіля «Audi A6» ОСОБА_11 та несвоєчасне ним гальмування. Оскільки його вини у дорожньо-транспортній пригоді немає, тому цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 не визнає.
В судовому засіданні апеляційної інстанції, посилаючись на вказані обставини, обвинувачений ОСОБА_7 частково визнав вину у вчиненні цього злочину.
За показаннями потерпілої ОСОБА_10 , 05 серпня 2017 року біля 15 години 20 хвилин вона перебувала в якості пасажира автомобіля «Audi A6» під керуванням ОСОБА_11 . Біля повороту на с. Корчівка на їх смугу руху виїхав автомобіль КАМАЗ, після чого ОСОБА_11 почав гальмувати, однак зіткнення уникнути не вдалось. Автомобіль, в якому вона їхала, контактував лівою передньою частиною з заднім правим колесом автомобіля КАМАЗ, після чого перевернувся на дах. Внаслідок ДТП вона отримала тілесні ушкодження та знаходилась на лікуванні.
Згідно показань свідка ОСОБА_11 слідує, що 05 серпня 2017 року близько 15 години 30 хвилин, він керуючи автомобілем «Audi A6», державний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі «Теофіполь-Красилів» в напрямку смт. Антоніни. В автомобілі знаходилась його дружина ОСОБА_12 , теща ОСОБА_10 та двоє неповнолітніх дітей. Не доїжджаючи до перехрестя з другорядною дорогою «Ледянка-Корчівка», він побачив, що по даній дорозі зі сторони с. Корчівка до перехрестя наближається автомобіль КАМАЗ, який не зупиняючись перед головною дорогою, по якій рухався він, виїхав на його смугу руху. Побачивши, що КАМАЗ виїжджає на його смугу руху, він почав сигналити та застосував екстрене гальмування, однак уникнути зіткнення не вдалось. Автомобіль «Audi A6» контактував лівою передньою частиною з заднім правим колесом автомобіля КАМАЗ, після чого перевернувся на дах. Внаслідок ДТП пасажир його автомобіля ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження.
Свідок ОСОБА_12 показала, що 05 серпня 2017 року близько 15 години 30 хвилин, вона разом з чоловіком ОСОБА_11 , своєю матір`ю ОСОБА_10 та двома неповнолітніми дітьми знаходились в автомобілі «Audi A6» під керуванням ОСОБА_11 та рухались по автодорозі «Теофіполь-Красилів», в напрямку м. Хмельницький. Доїжджаючи до перехрестя із с. Корчівка вона побачила як на їх смугу руху виїхав автомобіль КАМАЗ, після чого ОСОБА_11 одразу почав гальмувати, однак зіткнення уникнути не вдалось. В результаті ДТП їх автомобіль перекинувся на дах, а її мати ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження.
Крім того, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні цього кримінального правопорушення, підтверджується іншими об`єктивними даними, а саме:
- протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 05 серпня 2017 року з додатками (схема та фототаблиця), в якому зафіксовано дорожню обстановку на місці зіткнення, розташування автомобілів - учасників ДТП після зіткнення. Встановлено, що автомобілі розташовані на проїздній частині автодороги Т-23-14 «Теофіполь-Красилів» +1886,8 м в районі перехрестя з автодорогою «Ледянка- Корчівка». При цьому, автомобілі розташовані в одному напрямку, автомобіль «Audi A6» знаходиться в положенні «на даху» на відстані 174,5 м позаду автомобіля КАМАЗ, перехрестя в місці, де сталася порожньо-транспортна пригода, не регульоване.
- довідки служби автомобільних доріг у Хмельницькій області №193 від 05 лютого 2019 року, відповідно до якої, автомобільна дорога Т-23-14 Теофіполь-Красилів Н03, на перехресті місцевих доріг до с. Корчівка та с. Ледянка, є головною. На час скоєння ДТП на даному перехресті були встановлені дорожні знаки: 1.22 «Перехрещення з другорядною дорогою», 1.32 «Пішохідний перехід», 5.35.1-5.35.2 «Пішохідний перехід» (біля пішохідного переходу типу «Зебра»). На другорядних дорогах до с. Корчівка та с. Ледянка встановлені знаки 2.1 «Дати дорогу»;
- акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу - автомобіля «Audi A6», державний номер НОМЕР_1 , від 05 серпня 2017 року, складеного після ДТП, у якому зафіксовано наявні на автомобілі пошкодження, а саме: вибите скло та наявні вм`ятини по всій поверхні.
- акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу - автомобіля «КАМАЗ 45143», державний номер НОМЕР_2 , від 05 серпня 2017 року, складеного після ДТП, у якому зафіксовано наявні на автомобілі пошкодження, а саме: пробите із зовнішньої сторони праве заднє колесо;
- висновку інженерно - транспортної експертизи №447А від 22 листопада 2017 року, згідно якої на момент огляду автомобіля «КАМАЗ 45143», державний номер НОМЕР_2 , рульове керування перебувало в працездатному стані. Ходова частина перебувала в несправному стані. Несправність ходової частин, що заключається у пошкоджені шини та розгерметизації заднього правого зовнішнього колеса, носить аварійний характер та могла виникнути під час ДТП;
- висновку інженерно - транспортної експертизи №448А від 23 листопада 2017 року, згідно якої на момент огляду автомобіля «Audi A6», державний номер НОМЕР_1 , рульове керування та ходова частини автомобіля перебували в несправному стані. Робоча гальмова система перебувала в працездатному стані. Несправності ходової частини та рульового керування вказаного автомобіля носять аварійний характер і їх виникнення пов`язане із дією ударних навантажень на елементи конструкції транспортного засобу під час розвитку ДТП;
- висновку експертизи №10.4/10.1-0095:19 від 14 червня 2019 року, згідно якого водій автомобіля «КАМАЗ 45143», державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 , з технічної точки зору, повинен був діяти у відповідності до п.16.3, п.16.11 Правил дорожнього руху, а водій автомобіля «Audi A6», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_11 повинен був діяти у відповідності до вимог п.12.6 (ґ) та 12.3 Правил дорожнього руху. Згідно цього ж висновку, відповідно до пошкоджень та слідів на транспортних засобах, інформація про які міститься в наданих на експертизу матеріалах кримінального провадження, між автомобілями «Audi A6», державний номер НОМЕР_1 , та «КАМАЗ 45143», державний номер НОМЕР_2 , могло відбутися попутне (перехресне або повздовжнє) ковзне зіткнення, під час якого в момент первинного контакту автомобіль «Audi A6» своєю передньою лівою кутовою частиною контактував із задньою правою частиною (правим заднім колесом) автомобіля «КАМАЗ 045143»;
- протоколу проведення слідчого експерименту із обвинуваченим ОСОБА_7 від 04 березня 2019 року, в ході якого встановлено відстань, з якої ОСОБА_7 помітив автомобіль «Audi A6», коли виїжджав автомобілем КАМАЗ на автодорогу «Теофіполь-Красилів», й ця відстань склала 410,5 м. В ході слідчого експерименту також встановлено, що будь-яких перешкод, які б заважали ОСОБА_7 спостерігати за автомобілем «Audi A6» не було;
- висновку судово-медичної експертизи №104 від 09 грудня 2017 року у ОСОБА_10 виявлено тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому лівої ключиці зі зміщенням відламків, яке могло виникнути від дії удару тупих твердих предметів, якими могли бути частини салону автомобіля, могло утворитись в строк та за обставин вказаних у постанові, а саме при ДТП, де потерпіла знаходилась в якості пасажира, за своїм характером відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я, а також тілесні ушкодження у вигляді крововиливу носа, саден правого колінного суглобу, лівої та правої гомілки, що могли виникнути від дії удару (крововиливи) та дії удару-тертя (садна) тупих твердих предметів, якими могли бути частини салону автомобіля, могли утворитись при ДТП, де потерпіла знаходилась в якості пасажира, які за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Зазначені докази узгоджуються з іншими наведеними у вироку письмовими і речовими доказами по справі, а тому суд першої інстанції обґрунтовано не знайшов підстав ставити їх під сумнів. При перевірці матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного його вирішення. Проявів упередженості щодо ОСОБА_7 , під час судового розгляду, не встановлено.

Ці, та інші, наведені у вироку докази, переконливо свідчать про те, що ОСОБА_7 своїми необережними діями, які виразились у порушенні правил дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, спричинив потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України є правильною.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про допущену неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є необґрунтованими.

Твердження апелянта про те, що він переконався у безпечності виконання ним повороту, перед зіткненням з автомобілем«Audi A6», вчинив всі необхідні дії, передбачені Правилами дорожнього руху, а тому в його діях відсутній склад злочину, передбачений ч.1ст.286 КК України позбавлені підстав і спростовуються висновком експертизи від 14 червня 2019 року(а.с.158-167), відповідно до якої водій автомобіля КАМАЗ ОСОБА_7 з технічної точки зору повинен був діяти у відповідності до п.16.3, п.16.11 Правил дорожнього руху України, згідно яких у разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13 (світлофором) так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів (п.16.3 Правил); на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху (п.16.11 Правил). При заданих обставинах пригоди та вихідних даних, з технічної точки зору до виникнення даної ДТП призвели дії водія автомобіля КАМАЗ, пов`язанні із ненаданням переваги в русі автомобілю«Audi A6», що рухався по головній дорозі і створенням небезпеки для руху водію цього автомобіля ОСОБА_11 , який, в даній дорожній ситуації мав перевагу на рух.
Судом першої інстанції було встановлено, з чим погоджується колегія суддів, що водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «КАМАЗ 45143», державний номер НОМЕР_2 , та рухаючись по другорядній автодорозі «Ледянка-Корчівка», в напрямку с. Корчівка Красилівського району Хмельницької області, наближаючись до нерегульованого перехрестя із головною дорогою Т-23-14 «Теофіполь-Красилів», в порушення п.16.3, п.16.11 Правил дорожнього руху України, згідно яких у разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13 (світлофором) так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів (п.16.3 Правил); на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху (п.16.11 Правил), не надав перевагу в русі автомобілю «Audi A6», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався по головній автодорозі Т-23-14 «Теофіполь-Красилів», в напрямку смт. Антоніни Красилівського району, та не вжив заходів для зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу аж до його зупинки та виїхав на перехрестя, в результаті чого допустив зіткнення із автомобілем «Audi A6», під час якого автомобіль «Audi A6» передньою лівою частиною зіткнувся із заднім правим колесом автомобіля «КАМАЗ 45143», що призвело до його перекидання на дах, в результаті чого пасажир автомобіля «Audi A6» ОСОБА_10 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження. Твердження ОСОБА_7 про те, що визнання його винним у порушенні п.п.16.3, 16.11, 10.1 ПДР може бути лише у разі не виконання ним вимог -дати дорогу, виключно у разі, якщо його дії та маневри, на перехресті доріг Т-23-14 та «Ледянка-Корчівка» змусили водія «Audi A6» змінити напрямок або швидкість руху, при цьому, в момент виїзду його автомобіля КАМАЗ, на зазначене перехрестя, автомобіль «Audi A6», під керуванням ОСОБА_11 , знаходився від нього на значній відстані, більше, ніж на 400 м. і при такій відстані він( ОСОБА_7 ) не створював йому будь-якої небезпеки та ОСОБА_11 не мав необхідності змінювати напрямок або швидкість руху, так як при дотриманні, останнім, дозволеної швидкості руху, автомобіль КАМАЗ проїхав би дане перехрестя, до моменту виїзду на нього авомобіля«Audi A6», позбавлені підстав, оскільки саме водій ОСОБА_7 , своїми діями створив небезпечну дорожню обстановку, а далі і аварійну ситуацію.
Посилання апелянта на те, що згідно з висновком експерта від 29.09.2017 року, в умовах зазначеної ДТП, зіткнення вказаних автомобілів могло відбутись в місці різкого закінчення лівого сліду гальмування автомобіля«Audi A6», який має довжину 53.5 м., на межі правої та лівої смуги руху по напрямку до смт.Антоніни, згідно з даними, проведеного з ним слідчого експерименту, загальна довжина до місця зіткнення, коли автомобіль КАМАЗ перебував в напрямку смт. Антоніни становить 29,35 м., яку він подолав в середньому за 12.41 с., відповідно до висновку експерта від 14.06.2019 року, між автомобілями могло відбутись попутнє(перехресне або повздовжне) зіткнення і швидкість автомобіля«Audi A6», з урахуванням слідів гальмування довжиною 11.7 та 53.5м, в умовах ДТП, з урахуванням повздовжньої відстані між ними відповідає 110,9…. 112км/год., а віддаленість автомобіля «Audi A6» від автомобіля КАМАЗ, в момент початку виїзду останнього на перехрестя становила 378,5м. та на інші вихідні дані, зазначені в п.1 апеляційної скарги, що свідчить про те, що за умови руху автомобіля «Audi A6» з дозволеною швидкістю, його водій не мав необхідності змінювати напрямку та швидкості не заслуговують на увагу, оскільки водій ОСОБА_11 не зобов`язаний був враховувати можливість грубого порушення ПДР водієм ОСОБА_7 , він не передбачав, не зобов`язаний був і не мав можливості передбачити, що автомобіль, яким керував ОСОБА_7 не дасть дорогу, не зупиниться перед виїздом на головну дорогу на вимогу знаків і не пропустить його автомобіль. Тому в причинному зв`язку із суспільно небезпечними наслідками, що настали, перебувають лише дії водія ОСОБА_7 , що також підтвердив експерт ОСОБА_13 в судовому засіданні апеляційної інстанції.
Доводи ОСОБА_7 про те, що водій ОСОБА_11 без зауважень підписав протокол огляду місця ДТП та додану до нього схему, а відтак погодився з тим, що зазначені у них сліди гальмування належать саме для керованого ним автомобіля, що суд першої інстанції не визнавав висновку експерта від 29.09.2017 року №337, огляду місця події із додатком-схемою ДТП неналежними доказами, а тому зобов`язаний був надати їм належну оцінку щодо належності зафіксованих у них слідів гальмування автомобіля «Audi A6» та врахувати їх при вирішенні даної справи в сукупності з іншими доказами, оскільки вони узгоджуються між собою, зокрема з висновками експерта від 14.06.2019 року, згідно з яким поперечне положення слідів гальмування довжиною 11.7м та 53.5 м., на відстані 1,5 м., між собою, цілком узгоджуються з конструкцією автомобіля«Audi A6» і тому, відповідно до взаємного розташування, вказані сліди могли бути залишені колесами цього автомобіля та що вказані докази свідчать і доводять належність зазначених слідів гальмування саме для автомобіля«Audi A6», а не будь-якому транспортному засобу, не спростовують висновок суду про винуватість саме обвинуваченого у вчинені цього злочину, з огляду на вищевикладене.
Твердження апелянта про позбавлення його права на захист у зв`язку з тим, що суд незаконно повернув автомобіль«Audi A6» ОСОБА_11 , тим самим позбавивши можливості його провести експертне дослідження на предмет справності його гальмівної та антиблокувальної систем, довести залишення саме цим автомобілем вищезазначених слідів гальмування, які покладені в основу ряду проведених по даному кримінальному провадженні експертиз та які доводять вину водія автомобіля «Audi A6», позбавлені підстав, оскільки справність зазначених систем автомобіля «Audi A6», його гальмівний шлях не є визначальними при вирішенні питання відповідності дій водіїв Правилам дорожнього руху та чиї дії знаходяться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Посилання ОСОБА_7 на те, що відповідно до висновку експерта від 14.06.2019 року дії водія ОСОБА_11 не відповідали вимогам п.12.6 ПДР та що до виникнення ДТП призвели не лише його дії, а також дії автомобіля «Audi A6», пов`язані з перевищенням швидкості руху, що не було враховано судом першої інстанції при вирішенні цивільного позову потерпілої про відшкодування моральної шкоди, та відповідно завищення розміру стягнутої з нього моральної шкоди, колегія суддів відхиляє, так як, відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд відбувається лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Положеннями ст.ст.23, 1168 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З матеріалів кримінального провадження (а.с.24) вбачається, що потерпілою ОСОБА_10 був заявлений цивільний позов про стягнення, на її користь, з ОСОБА_7 80 000 грн. моральної шкоди.

Згідно з вироком суду, позов про стягнення морально шкоди задоволено частково та стягнуто на її користь, з ОСОБА_7 30 000 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином мотивував прийняте рішення про стягнення із обвинуваченого ОСОБА_7 відшкодування потерпілій моральної шкоди в сумі 30 000 грн.
При визначенні моральної шкоди суд першої інстанції прийняв до уваги, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Audi A6» ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я. В зв`язку із ушкодженням здоров`я ОСОБА_10 зазнала душевних страждань, змушена була лікуватись та вживати додаткових заходів щодо відновлення стану свого здоров`я та реабілітації, перенесла стрес та хвилювання, змушена була вживати додаткових зусиль для організації свого життя.
Після ДТП потерпіла ОСОБА_10 з 06.08.2017 року по 23.08.2017 року стаціонарно лікувалась у травматологічному відділенні Хмельницької міської лікарні, при цьому було виконане оперативне втручання ( відкрита репозиція та МОС перелому лівої ключиці пластиною та гвинтами), що підтверджується виписним епікризом №8554 від 23.08.2017 року наявним в матеріалах справи (а.с.30).
У січні 2018 року потерпілій ОСОБА_10 було проведено повторне оперативне втручання з видалення металевої пластини якою була укріплена ключиця, що завдало їй повторно сильного фізичного болю та моральних страждань.
З врахуванням, зазначених потерпілою ОСОБА_10 страждань і переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд дійшов правильного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, стягнувши на користь потерпілої 30 000 гривень, з чим погоджується і колегія суддів.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про безпідставність стягнення з нього вартості проведення певних експертиз, так вони не були взяті в якості доказів, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
Згідно з ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
З матеріалів справи вбачається, що у даному кримінальному провадженні, були призначені та проведені ряд експертиз. Дані експертизи було виконано та отримано висновки інженерно-транспортної експертизи №337А від 29.09.2017 року в сумі 1338,48 грн. (а.с.105), інженерно-транспортної експертизи №448А від 23.11.2017 року в сумі 1581,92 грн. (а.с.113), інженерно-транспортної експертизи №447А від 22.11.2017 року в сумі 1581,92 грн. (а.с.120), інженерно-транспортної експертизи №10.1-0094:18 від 11.05.2018 року в сумі 715 грн. (а.с.131), інженерно-транспортної експертизи №10.1-0402:18 від 29.10.2018 року в сумі 1001 грн. (а.с.136), інженерно-транспортної експертизи №10.1-0532:18 від 28.11.2018 року в сумі 1001 грн. (а.с.142), інженерно-транспортної експертизи №10.4/10.1-0095:19 від 14.06.2019 року в сумі 3768,24 грн. (а.с.157). Вартість витрат на проведення експертиз становить 10987 грн. 56 коп.

За таких обставин, колегія суддів уважає висновки суду першої інстанції про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави за проведення цих експертиз, належним чином вмотивованими і обґрунтованими, а доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що суд у вироку послався лише на висновки трьох експертиз, а саме інженерно-транспортної експертизи № 448А від 23.11.2017 року та №447 від 22.11.2017 року та від 14.06.2019 року, інші проведенні у даному кримінальному провадженні експертизи в якості доказів не застосовувались і вони не носять доказового значення є надуманими, так як зазначені експертизи призначались з метою з`ясування обставин вчинення ДТП і дій кожного із її учасників.

Покарання за злочин у виді штрафу в розмірі 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 6800 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, обвинуваченому ОСОБА_7 призначено у відповідності до положень ст.ст.65, 70 КК України та у межах мінімальної санкцій ч.1 ст.286 КК України, з наведенням у вироку обґрунтувань такого рішення.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Положеннями ст.65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, судом враховані фактичні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особу винного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Зокрема, враховано те, що обвинувачений ОСОБА_7 позитивно характеризується за місцем проживання, одружений, не працює, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вчинив злочин невеликої тяжкості з необережності, завдану шкоду не відшкодував, проте враховано думку потерпілої, яка не наполягає на суворому покаранні, а також відсутність обставин, які б пом`якшували чи обтяжували призначене судом покарання.
А тому, з урахуванням вищевказаного, колегія суддів приходить до висновку, що суд обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у у виді штрафу в розмірі 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 6800 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.
Відтак, призначене ОСОБА_7 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим колегія суддів не знаходить.

З огляду на викладене підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.407, ч.1 ст.418, ст.419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09 грудня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4