Справа № 352/2434/20
Провадження № 1-і/352/1/20
У Х В А Л А
про відмову в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту

27 листопада 2020 р. м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді ОСОБА_1

з участю прокурора ОСОБА_2

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , з вищою освітою, підприємця, одруженого, на утриманні двоє малолітніх дітей, раніше не судимого, громадянина України, який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України, -

в с т а н о в и в :

Обвинуваченому ОСОБА_3 висунуто обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України, а саме у тому, що він без передбаченого на те законом дозволу придбав та незаконно зберігав з метою збуту нарізну вогнепальну зброю пістолет «ИЖ-71» № НОМЕР_1 , 2018 року виготовлення з дульним тормозом-компенсатором, що є складовою частиною вказаної зброї та пристроєм для зниження звуку при стрільбі, яку 14.08.2020 р. в обідній час на ділянці території між с. Хом`яківка та с. Марківці Тисменицького району, біля річки Унява, незаконно збув ОСОБА_6 за 28000 грн. Крім того, ОСОБА_3 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у період часу з 14.08.2020 до 01.09.2020 р. здійснив придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів, а саме: 9мм. самозарядного пістолета Макарова № НОМЕР_2 , 9-мм самозарядного пістолета Макарова № НОМЕР_3 та 9-мм самозарядного пістолета Макарова № НОМЕР_4 , 7 боєприпасів до нарізної вогнепальної зброї 9-мм пістолетних патронів центрального бою до пістолетів конструкції «Макарова», промислового виробництва. Вказану вогнепальну зброю та боєприпаси ОСОБА_3 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 01.09.2020 р. збув ОСОБА_6 за 105000 грн.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 03.09.2020 р. обвинуваченому ОСОБА_3 у рамках даного кримінального провадження обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалою цього ж суду від 27.10.2020 р. продовжено до 01.12.2020 р. з можливістю внесення застави.

Прокурор подала клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 , якому висунуто обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, для запобігання таким ризикам, як переховування від суду, незаконного впливу на свідків, інших обвинувачених, експертів у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення (п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України), запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Прокурор у судовому засіданні підтримала подане клопотання.

Обвинувачений, який частково визнає вину у висунутому обвинуваченні, та захисник заперечували щодо обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши учасників судового провадження, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого прокурором клопотання та наявність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, виходячи з наступного.

Згідно висновку Конституційного Суду України, викладеному в рішенні від 23.11.2017 № 1-р/2017, продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`заних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність (ч.2 ст.29 Конституції України).
Крім того, Конституційний Суд України зазначив, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними. У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до вимог ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує прокурор, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання таким ризикам.

Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього кодексу.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.3 і п.4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Суд вважає, що прокурор не довів наявності всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України. Погоджуючись з наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 інкримінованого злочину, суд вважає необґрунтованим посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не надано жодних доказів на підтвердження існування таких ризиків, а саме: ризику переховування від суду, ризику незаконного впливу на свідків, інших обвинувачених, ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

При цьому суд враховує, що обвинувачений раніше не судимий, за місцем проживання та за місцем праці характеризується позитивно, має на утриманні двох малолітніх дітей, має батька пенсіонера, який є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

З огляду на викладене суд вважає голослівним твердження прокурора щодо недостатності застосування у даному випадку більш м`яких запобіжних заходів.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в обранні щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, що полягає у забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово, з покладенням на нього обов`язків згідно ч.5 ст.194 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. 176-178, 181, 183, 194, 196, 205 КПК України, суд
п о с т а н о в и в :

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обрати ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає у забороні цілодобово залишати місце постійного проживання по АДРЕСА_1 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- прибувати за викликом до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, у якому він проживає, без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що в разі невиконання ним вищевказаних обов`язків до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

ОСОБА_3 звільнити з-під варти негайно в залі судового засідання.

Виконання ухвали доручити Тисменицькому ВП ГУНП в Івано-Франківській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення. Строк дії ухвали два місяці до 27 січня 2021 року.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на ухвалу суду до Івано-Франківського апеляційного суду подається протягом семи днів з дня її оголошення через Тисменицький районний суд.

Суддя ОСОБА_1