Подільський районний суд міста Києва
Провадження №1кс/758/4002/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.11.2020 місто Київ

Слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , законного представника ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУ НП в м. Києві, погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 7, стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, громадянин України, без освіти, не навчається та не працює, без місця реєстрації, фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого (зі слів), -

про застосування до неповнолітнього підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001601 від 19.05.2020 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Старший слідчий СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві старший лейтенант поліції ОСОБА_4 , як слідчий групи слідчих у кримінальному провадженні, за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 , що входить в групу прокурорів у даному кримінальному провадженні, звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою неповнолітньому ОСОБА_7 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 187 КК України.
Клопотання мотивоване тим, що у провадженні СВ Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0001601 від 19.05.2020 р. за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що 19.05.2020, приблизно о 03 год. 00 хв., ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебували за адресою: АДРЕСА_2 , де помітили раніше незнайомого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який перебував на літньому майданчику пабу «Портер Паб». Під час спільного розпивання спиртних напоїв із ОСОБА_9 у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виник умисел направлений на вчинення нападу поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи з метою заволодіння майном. Після чого, останні вступили між собою у злочинну змову. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи спільно, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , підійшли впритул до ОСОБА_9 , після чого ОСОБА_8 наніс один удар кулаком правої руки в область голови від якого останній став на одне коліно. Після чого, ОСОБА_8 висловив вимогу ОСОБА_9 передати наявні в нього банківські картки та повідомити пін-коди до них, при цьому, висловив погрози у заподіянні тілесних ушкоджень, у разі відмови виконати його вимоги, а ОСОБА_7 стояв поруч, тим самим висловлювали підтримку дій ОСОБА_8 та готовність прийти на допомогу з метою подолання опору потерпілого. Потерпілий ОСОБА_9 сприймаючі дії та вислови ОСОБА_7 і ОСОБА_8 як реальні, та такі які є небезпечними для його життя чи здоров`я, передав ОСОБА_8 дві пластикові банківські картки «ПриватБанк», на одній з яких знаходились грошові кошти в розмірі 300 гривень 00 копійок та паспорт на власне ім`я, після чого ОСОБА_8 наніс один удар лівою ногою в праву сторону тулубу потерпілого ОСОБА_9 . В подальшому, ОСОБА_7 наніс один удар ребром правої долоні в область шиї потерпілого ОСОБА_9 при цьому висловлюючи погрози. Нанесеними ударами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 спричинили потерпілому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такі тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма: численні синці та садна (без опису морфології) голови; рана (визначена клінічними лікарями як забійна) у ділянці потилиці; переломи вилицевого комплексу зліва, дна лівої орбіти, кісток носа, всіх стінок лівої гайморової пазухи (з розвитком емфіземи м`яких тканин голови); струс головного мозку, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя. Після чого, 19.05.2020 в невстановлений досудовим розслідуванням час, за адресою: м. Київ, вул. Спаська, 5 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з картки «ПриватБанк» зняли грошові кошти в сумі 300 гривень, що належать ОСОБА_9 . В подальшому, в продовження своїх злочинних дій, в невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повернулись до літнього майданчику пабу «Портер Паб», що за адресою: м. Київ, вул. Костянтинівська, 2-А. та ОСОБА_8 висловив вимогу ОСОБА_9 передати мобільний телефон, при цьому, висловив погрози у заподіянні тілесних ушкоджень у разі відмови виконати його вимоги, а ОСОБА_7 стояв поруч тим самим висловлювали підтримку дій ОСОБА_8 та готовність прийти на допомогу з метою подолання опору потерпілого. Потерпілий ОСОБА_9 , сприймаючи дії та вислови ОСОБА_7 і ОСОБА_8 як реальні та такі, які є небезпечними для його життя чи здоров`я, передав ОСОБА_8 мобільний телефони марки «Fly FF181», чорного кольору, вартістю 168 гривень 33 копійки. Після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, а майном, яким заволоділи, розпорядились на власний розсуд, тим самим завдавши завдали потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 468 гривень 33 копійки. Таким чином, своїми умисними діями, які виразились в нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України. Повідомлена ОСОБА_7 підозра підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами. Метою застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наступним ризикам: переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні; вчинення інших кримінальних правопорушень. Слідчий зазначає, що ризики визначені ст. 177 КПК України, повністю підтверджуються матеріалами кримінального провадження і саме обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 забезпечить виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків та надасть можливість досягти органу досудового розслідування завдань, передбачених ст. 2 КПК України. Окрім того, слідчий зазначає, що злочин, у якому підозрюється ОСОБА_7 вчинений саме із застосуванням насильства над особою та погрозою застосування такого насильства, у зв`язку з чим досудове слідство просить не застосовувати щодо підозрюваного заставу.

У судовому засіданні прокурор підтримала внесене клопотання, посилаючись на його обґрунтованість та необхідність у застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, оскільки наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Додала, що на думку сторони обвинувачення жодний з інших запобіжних заходів не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та не забезпечить запобігання встановлених ризиків. Наголосила, що хоч підозрюваний на момент розгляду внесеного клопотання є неповнолітнім, характер вчиненого ним кримінального правопорушення та зухвала поведінка при такому вчинку, свідчать про його агресивність та здатність вчинити інше кримінальне правопорушення.

Слідчий в судовому засіданні підтримав подане клопотання з підстав, наведених у ньому.

Захисник у судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, посилаючись на необґрунтованість пред`явленої підозри, наголосив, що підозрюваний є неповнолітнім, а відтак обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виключним, та за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу. Додав, що його підзахисний раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, допомагає своєї матері по господарству, події злочину мала місце ще у травні 2020 р. та з цього часу не переховувався та постійно з`являвся до слідчого. З урахуванням особи підозрюваного та обставин вчинення злочину, просив обрати відносно підозрюваного запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Законний представник ОСОБА_6 , яка є в,о. начальника служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації (залучено до участі у кримінальному провадженні як законного представника підозрюваного постановою слідчого від 11.11.2020 р.) в судовому засіданні заперечувала проти обрання відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, посилаючись на те, що підозрюваний ОСОБА_7 є неповнолітньою особою, раніше не судимий, за своїм характером є спокійним та врівноваженим, з багатодітної сім`ї, в основному, є відомим, та ведеться на провокації з боку іншого підозрюваного свого брата ОСОБА_8 , який має на підозрюваного ОСОБА_7 негативний вплив. Також додала, що підозрюваний не перебував та не перебуває на обліку у Службі та в органах Національної поліції та в цілому має позитивну характеристику.

Підозрюваний у кримінальному провадженні у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника та законного представника, зазначивши, що винним себе не визнає, злочину не вчиняв, та дійсно слухався свого брата, що призвело до вчинення кримінального правопорушення, наслідки якого не міг осягнути. Просив не брати його під варту.

Вислухавши учасників судового засідання, вивчивши надані матеріали, слідчий суддя дійшов таких висновків.

СВ Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001601, розпочатому 19.05.2020 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.
11.11.2020 року у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а саме: своїми умисними діями, які виразились в нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.
Злочин, передбачений ст.187 ч. 4 КК України, в скоєнні якого підозрюється ОСОБА_7 , відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, покарання за яке передбачено позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.
Запобіжні заходи є заходами державного примусу і застосовуються у кримінальному процесі з метою належного виконання завдань правосуддя.
Система запобіжних заходів, закріплена у КПК України, дозволяє застосовувати їх з урахуванням тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа, її віку, стану здоров`я, сімейного і матеріального стану, виду діяльності, місця проживання та інших обставин, що її характеризують.
Відповідно до ст. 29 Конституції України, ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 р., ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та відповідних положень низки інших міжнародно-правових актів з прав людини і судочинства кожна людина має право на свободу і особисту недоторканність. Застосування до неї як до підозрюваного чи обвинуваченого запобіжних заходів є істотним обмеженням цього права, а тому можливе лише у виняткових випадках, за наявності передбачених законом підстав і в передбаченому законом порядку.
Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.
Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Як вбачається з наданих матеріалів кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування є достатні підстави вважати про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки в розпорядженні слідчого є зібрані у встановленому законом порядку достатні фактичні данні, які свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення, що інкримінується підозрюваному органом досудового розслідування.
Слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених статтею 2 КПК України.
Аналізуючи ризик переховування від органів досудового розслідування та суду в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)).
Оцінюючи ризик переховування ОСОБА_7 з позиції практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що вивченням даних про особистість підозрюваного встановлено, що за характеристикою, наданою в судовому засіданні законним представником, підозрюваний спокійний та урівноважений, відомий, ведеться на провокації свого брата ОСОБА_8 , який і був ініціатор вчинення даного злочину. Крім того, ОСОБА_7 , позбавлений батьківського піклування, з багатодітної сім`ї. Між тим, є неповнолітнім, не навчається та не працює, а відтак, є ймовірність вважати, що під важкістю відповідальності підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування.
Актуальним слідчий суддя вважає ризик того, що підозрюваний може незаконно впливати на потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки ті обставини, що злочин вчинено із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я та життя потерпілого. Крім цього, встановлено, що злочинні дії підозрюваного вчинено у стані, викликаного вживанням спиртних напоїв, насильство над потерпілим вчинено групою осіб та над особою, яка фізично не мала можливості чинити супротив. Між тим, підозрюваний ОСОБА_7 , може, ймовірно виконуючи волю свого брата, також впливати на потерпілого, з огляду на встановлення міцного зв`язку з братом, який спонукає до кримінальних дій ОСОБА_7 , та відомості останнього перед братом.
Відповідно до правової позиції Європейського суду відсутність в особи роботи та сім`ї не є доказом того, що вона може схилиться до вчинення нових злочинів. Так само як і сама по собі відсутність постійного місця роботи не є доказом того, що особа зникне («Пшевечерський проти Росії», «Сулаоя проти Естонії»).
Ризик того, що підозрюваний може вчинити інший злочин, слідчий суддя вважає відсутнім, оскільки ОСОБА_7 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив даний злочин під спонуканням свого брата, і підстав вважати, що ОСОБА_7 буде вчиняти інші злочини, немає.
Таким чином, в судовому засіданні достеменно встановлено, що підозрюваний може переховується від органу досудового розслідування та незаконно впливати на потерпілого, цим підтверджується наявність ризиків, передбачених п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.
При цьому, при обранні щодо неповнолітнього підозрюваного конкретного запобіжного заходу застосовуються положення КПК України про загальні підстави та порядок обрання запобіжних заходів з обов`язковим урахуванням його вікових та психологічних особливостей і роду занять.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Запобіжними заходами, які можуть бути застосовані як до дорослого так і до неповнолітнього підозрюваного, обвинуваченого згідно з частинами 1 і 2 ст. 176 КПК, є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою; 6) затримання особи як тимчасовий запобіжний захід.
До неповнолітнього підозрюваного, крім того, може застосовуватися запобіжний захід у вигляді передання його під нагляд батьків, опікунів чи піклувальників, а якщо він виховується у дитячій установі, - передання його під нагляд адміністрації цієї установи (ст. 493 КПК України).
Взяття під варту обирається стосовно неповнолітніх лише за наявності підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, гарантувати його належну поведінку.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 492 КПК України затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.
Згідно із статтею 13.2 Пекінських правил утримання під вартою до суду за можливості слід замінювати альтернативними заходами. Виходячи з конкретних обставин справи та ступеню тяжкості злочину, з урахуванням відомостей про особу неповнолітнього, умов його життя і виховання, стосунків із батьками суд на підставі статті 493 КПК України може передати таку особу під нагляд батьків, опікунів чи піклувальників, а неповнолітніх, які виховуються в дитячій установі, під нагляд адміністрації цієї установи.
Так, аналіз справ зазначеної категорії свідчить, що запобіжний захід у виді взяття під варту застосовується до осіб, обвинувачених у вчиненні тяжких злочинів. При цьому обираючи запобіжний захід, суди з`ясовують як характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення, так і відомості про особу обвинуваченого, у тому числі умови життя і виховання неповнолітнього, сімейно-побутові умови, характеристики за місцем проживання і навчання.
Із матеріалів внесеного клопотання та обставин, з`ясованих в судовому засіданні, вбачається, що до неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_7 можливо застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, при вирішені питання, чи було особу «обвинувачену в кримінальному правопорушенні» для цілей статті 6 Конвенції, необхідно виходити з таких трьох критеріїв: категорія даного провадження згідно з національним законодавством; суттєві характерні риси цього провадження; вид та суворість міри покарання, яке може бути призначено заявникові. [«O. v. Norway», n. 33926].
«Законність» тримання під вартою з погляду національного закону не завжди є вирішальним чинником. Європейський суд з прав людини зазначає, що тримання під вартою протягом зазначеного періоду має відповідати меті пункту 1 статті 5 Конвенції, яка забороняє безпідставне позбавлення свободи. [«Гаважук проти України», п. 63654]; [«Мурукін проти України», п. 34]; [«Буряга проти України», п. 54655]; [«Фельдман проти України», п. 68656].
Тримання під вартою у відповідності до пункту 1(с) статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Взяття заявника під варту має бути конче необхідним для забезпечення його присутності в суді, але водночас інші, менш суворі заходи можуть бути достатніми для досягнення цієї мети. (Рішення : «Ladent v. Poland», n. 55660; «Ambruszkiewicz v. Poland», n.n. 29-33661; «Хайредінов проти України», n. 28).
Затримання особи є настільки серйозним запобіжним заходом, що воно є виправданим, лише якщо інші, менш суворі, заходи були розглянуті та визнанні недостатніми для забезпечення захисту індивідуальних або суспільних інтересів, які можуть вимагати затримання відповідної особи. (Рішення : «X. v. Finland», n. 151).
ЄСПЛ визнав, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для обґрунтування обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Виходячи із правової позиції ЄСПЛ при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, суд у кожному випадку повинен принципово та критично ставитися до доводів прокурора, якими він обґрунтовує необхідність застосування саме цього запобіжного заходу, об`єктивно оцінюючи її переконливість. При цьому прокурор повинен довести, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам передбачених ст. 177 КПК України.
Санкція ч.4 ст. 187 КК України передбачає основне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років, тобто передбачає суворий вид покарання.
Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для неповнолітнього підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. В даному розрізі, слідчий суддя погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Натомість, наявність ризиків, за для запобігання яким застосовується запобіжний захід, слідчий суддя оцінює через призму ст.ст. 177 та 178 КПК України.
При цьому, слідчий суддя виходить з того, що відповідно до ч. 2 ст. 492 КПК України затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.
При цьому, прийшовши до висновку про наявність обґрунтованої підозри про вчинення кримінального правопорушення та наявність ризиків, на які посилається сторона обвинувачення, слідчий суддя вважає недоведеними ті обставини, що більш м`який запобіжний захід не здатний запобігти наведеним ризикам.
Зокрема, слідчим суддею враховано те, що підозрюваний є неповнолітньою особою, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, не має судимості, з багатодітної неблагополучної сім`ї, є залежним від провокацій брата, але в цілому є спокійним та урівноваженим.
В судовому засіданні встановлено, що підозрюваний має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає зі своєю матір`ю.
Враховуючи те, що сторона кримінального провадження не довела суду виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили б про наявність всіх ризиків регламентованих ст. 177 КПК України, що слугували б підставами у обрані найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя приходить до переконання про відмову у задоволенні клопотання, а відтак, слідчий суддя вбачає підстави для обрання альтернативного і менш суворого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Обираючи такий запобіжний захід, слідчий суддя враховує особу підозрюваного, особливу тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, обставини злочину та його наслідки.
Згідно зі змістом ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовується на підставі ухвали слідчого судді або суду. Відповідно до вимог 177 цього ж Кодексу, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладення на нього процесуальних обов`язків.
Домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчинені злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Враховуючи вказані обставини, слідчий суддя переконаний, що саме такий запобіжний захід, як цілодобовий домашній арешт, забезпечить дотримання підозрюваним процесуальних обов`язків під час досудового розслідування та буде запобігати встановленим в судовому засіданні ризикам.
Слідчий суддя вважає, що, з урахуванням особливої тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , обставин вчинення та його наслідків, зокрема і розмір заподіяної шкоди, беручи до уваги особу підозрюваного, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання є м`яким, а тому не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та не запобігатиме встановленим ризикам.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 178, 181, 193, 194, 196, 205, 206, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Відмовити в клопотанні слідчого СВ Подільського УП ГУ НП в місті Києві ОСОБА_4 , погодженому прокурором Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі процесуальні обов`язки:
1)не залишати місце свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , - цілодобово, за виключенням часу перебування у слідчого СВ Подільського УП ГУ НП в м.Києві, прокурора Київської місцевої прокуратури та Подільському районному суді м.Києва (залежно від стадії кримінального провадження) та прибуття до слідчого, прокурора або суду;
2) прибувати до слідчого СВ Подільського УП ГУ НП в м.Києві, прокурора Київської місцевої прокуратури та Подільського районного суду м.Києва (залежно від стадії кримінального провадження) за першою вимогою на встановлений службовою особою час;
3) не відлучатися з м.Києва та Київської області без дозволу слідчого СВ Подільського УП ГУ НП в м.Києві, прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 та Подільського районного суду м.Києва Києва (залежно від стадії кримінального провадження);
4) повідомляти слідчого СВ Подільського УП ГУ НП в м.Києві, прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 та Подільського районного суду м.Києва про зміну свого місця проживання (залежно від стадії кримінального провадження);
5) утримуватись від спілкування з потерпілим, свідками та іншим підозрюваним у кримінальному провадженні;

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він, перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Роз`яснити підозрюваному наслідки невиконання ухвали та порядок заміни запобіжного заходу.
Виконання ухвали доручити Макарівському ВП Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області.
Копію ухвали скерувати слідчому СВ Подільського УП ГУ НП в місті Києві для організації виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню органом Національної поліції.

Строк дії ухвали по 11 січня 2021 р. включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1