Справа № 206/3386/20
Провадження № 1-в/206/328/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2020 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретареві ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
представника адміністрації ДУ ІВЦ №133 ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпро клопотання засудженого
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда, Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, що мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:
- 27.01.2012 року Павлоградським міським судом Дніпропетровської області за ст. 309 ч. 1 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75,76 КК України звільнений з іспитовим строком на 1 рік;
- 24.11.2015 року Павлоградським міським судом Дніпропетровської області за ст. 307 ч. 2, ст. 69 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 30.06.2016 року Апеляційним судом Дніпропетровської області за ст. 307 ч. 2, ст. 69 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 05.12.2018 року Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області замінено не відбуту частину позбавлення волі на обмеження волі відповідно до ст. 82 КК України,-
про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИВ:

27.07.2020 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення.
Засуджений ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав клопотання, просив його задовольнити із тих підстав, що на протязі всього часу відбуття покарання працював, має заохочення. Свою провину у скоєному злочину визнав та зробив для себе відповідні висновки.
Представник ДУ ІВЦ №133 у судовому засіданні щодо вирішення клопотання засудженого покладався на розсуд суду.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Розглянувши матеріали клопотання, заслухавши думку прокурора, представника виправної установи, засудженого, суд вважає, що в задоволенні клопотання необхідно відмовити з наступних підстав.

В силу ст. 81 КК України, особам, які відбувають покарання, у тому числі у виді обмеження волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною працею та зразковою поведінкою довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин; не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_5 засуджений 24.11.2015 року вироком Павлоградського міського суду Дніпропетровської області за ст. 307 ч. 2, ст. 69 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна, який вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області був скасований в частині призначення покарання та останнього засуджено за ч. 2 ст.307 КК України із застосуванням ст..69 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 05.12.2018 року замінено не відбуту частину позбавлення волі на обмеження волі відповідно до ст. 82 КК України.
ОСОБА_5 відбув 2/3 призначеного строку покарання.

Відповідно до наданої адміністрацією установи характеристики ОСОБА_5 в місцях виконання покарання з 01.08.2016 року. Під час відбування покарання в УВП №4 м. Дніпро режим утримування не порушував. Заохочень та стягнень не мав.

З 26.08.2016 року відбував покарання в ДУ (ЖВК №26). Режим утримування не порушував. Характеризувався позитивно. Мав чотири заохочення, стягнень не мав.

У ДП «Ігренський виправний центр (№133) засуджений відбуває покарання з 02.01.2019 року. Характеризується позитивно. Має чотири заохочення та одне стягнення, яке зняте у встановленому законом порядку.

Згідно ст. ст .50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Отже, зі змісту наведених положень закону видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд виходить з того, що умовно-дострокове звільнення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд враховує не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.

Так, відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно з вимогами ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності.

Вирішуючи питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд повинен перевірити, в тому числі, і факт того, чи довів засуджений своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При цьому головною умовою прийняття такого рішення є об`єктивна доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Суд дійшов висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільненняє суто формальне. Разом з тим, сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, тобто відсутність стягнень (одне стягнення зняте у встановленому законом порядку), ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого ОСОБА_5 зазнає позитивних змін.

До того ж процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, до кінця строку відбуття покарання ще залишається досить тривалий проміжок часу, оскільки його кінець (згідно даних установи відбування покарання) припадає на 28.12.2020 року, а на даний час відбутий проміжок часу є недостатнім терміном для того, щоб твердо впевнитися, що засуджений довів своє виправлення та досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення нових кримінальних правопорушень.

Крім того, сама по собі наявність восьми заохочень у виправній установі не може бути безсумнівним підтвердженням його виправлення.

Таким чином, враховуючи вищенаведене та беручи до уваги встановлені судом відомості, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його поведінку протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд дійшов до висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим ОСОБА_5 , є недоцільним.

Керуючись ст. ст. 81 КК України ст. 537-539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно - дострокове звільнення.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 діб до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1