Справа № 298/224/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1072/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої - судді ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши по кримінальному провадженні №0000317 від 25.08.2019 року у відкритому судовому засіданні у м. Львові, в режимі відеоконференції, в залі судових засідань Львівського апеляційного суду, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Перечинського районного суду Закарпатської області від 14.04.2020 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 ,-

за участю учасників судового провадження:

обвинуваченого ОСОБА_7

встановила:

цією ухвалою, частково задоволено клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрано щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.296, ч.1 ст.122 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, до 13.06.2020 включно, із визначенням застави 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 42 040 грн. В задоволенні решти клопотання відмовлено.
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на даний момент не відпали та не зменшились, тому ОСОБА_7 слід обрати запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою, ще на 60 днів.
На дану ухвалу захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таку, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та розглянути можливість заміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло в нічний період доби, встановивши для обвинуваченого певні обов`язки.

З даною ухвалою судді сторона захисту незгідна, вважає таку необґрунтованою та незаконною.
Зміст клопотання грубо порушує принцип презумпції невинуватості, прокурор фактично дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, що є неприпустимим.
Суддя, задовольняючи дане клопотання, не перевірив та не усунув порушення презумпції невинуватості обвинуваченого, чим порушено ст. 62 Конституції України.
Прокурором в судовому засіданні не було доведено: наявність у кримінальному провадженні заявлених у клопотанні ризиків та неможливість запобігання таким ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу; жодної іншої обставини, наведеної в клопотанні; обґрунтованість підозри.
Суд в своїй ухвалі не спростував жодного доречного аргументу сторони захисту, які містяться в усних поясненнях наданих в судовому засіданні.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятком запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що: жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених 177 КПК України.
В даному випадку підозра є необґрунтованою, жодного доказу прокурором, ненадано в судовому засіданні (матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу, який би доводив обставини, викладені в обвинувальному акті), відсутні докази які доводять реальність ризиків.
Поза увагою судді залишились обставини, які свідчать про те, що забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків можливе шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
В оскаржуваній ухвалі судді зазначено, що метою продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватись від органу досудового розслідування та суду, вплив на свідків та потерпілого, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.
Разом з цим, суддя у своїй ухвалі фактично повторює заявлені у клопотанні слідчого ризики, при цьому не надаючи належну правову оцінку ступеню вірогідності цих ризиків та не обґрунтовуючи, якими саме доказами підтверджуються ці ризики.
Сторона обвинувачення не навела жодного нового ризику, та не надала суду жодного доказу, яким би було доведено реальність ризиків, які би виправдали обмеження свободи обвинуваченого, натомість має місце порушення прав обвинуваченого, які зумовлені свавіллям державних органів. Очевидним є й те, що сторона обвинувачення чекає завершення інших кримінальних справ відносно обвинуваченого, в яких суд чомусь не обрав самого важкого запобіжного заходу.
Матеріали справи не містять: доказів фактичного переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та/або суду; показання свідків про намір ОСОБА_7 переховуватись, придбати квитки, змінити місце проживання підтверджені документально, відомості про відсутність постійного місця проживання, тощо; показання свідків, про намір обвинуваченого вчинити дії особи, спрямовані на знищення, схов або спотворення важливих для слідства речей чи документів, спроба підозрюваної особи вчинити дії направлені на знищення доказів - підтверджені документально; доказів незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, цьому ж кримінальному провадженні - підтверджені документально; доказів перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином - підтверджене документально; необхідні докази того, що обвинувачений вчиняє якісь конкретні дії, направлені на створення перешкод правосуддю.
Тобто всі ризики ґрунтуються на припущеннях прокурора.
Жодного конкретного, реального суспільного інтересу продовження тримання під вартою ОСОБА_7 не існує.
В даний час відпали будь-які ризики, які сторона захисту вважає надуманими, а саме: ОСОБА_7 не має будь-якого наміру переховуватись від суду, місцем його проживання є в АДРЕСА_1 , що підтверджено матеріалами кримінального провадження, вказано в обвинувальному акті; ОСОБА_7 позбавлений можливості знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, так як всі речові докази, які мають суттєве значення були вилучені, або могли бути вилучені за їх наявності слідчим; ОСОБА_7 не має потреби незаконно впливати на потерпілих, свідків, так як під час досудового розслідування було допитано зазначених осіб; ОСОБА_7 не має необхідності перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; ОСОБА_7 не збирається вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжувати кримінальне правопорушення, в якому підозрюється.
Тобто, враховуючи наведене, не має підстав в даний час стверджувати, про існування зазначених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Однак, враховуючи те, що деякі з ризиків можуть мати місце під час судового розгляду (зокрема, припустимо: відвідування місця ймовірного вчинення злочину, вплив на свідка), однак вони не можуть впливати на доцільність саме тримання під вартою, виникла можливість застосувати до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Згідно до ст.181 ч.1 та ч.2 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Доцільність саме такого запобіжного заходу полягає в тому, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, до його сім`ї входить цивільна дружина (дана обставина в судовому засіданні не заперечувалась прокурором), а тому обвинувачений повинен забезпечувати матеріально родину ( ОСОБА_7 має намір працевлаштуватись), а також є необхідність з`являтись до суду за викликом, тому домашній арешт можливо застосувати в певний період часу за місцем проживання його сім`ї.
В судове засідання апеляційного суду учасники не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомили, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності учасників, які не з`явились.

Заслухавши доповідь судді, виступ обвинуваченого, який підтримав подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КК України).

Згідно ч.6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Згідно ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, на розгляді у Перечинському районному суді Закарпатської області перебуває кримінальне провадження №0000317 від 25.08.2019 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 296, ч.1 ст. 122 КК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 підставно вказав, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на даний момент не відпали та не зменшились, тому ОСОБА_7 слід обрати запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою, ще на 60 днів.
Як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді не здобуто відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, також судом не отримано відомостей, щодо комплексу обставин, які би переважили ризики передбачені, ст.177 КПК України.

Колегія суддів вважає, що продовження строку утримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

На переконання колегії суддів, застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу про який клопоче його захисник, а саме домашнього арешту, не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Стосовно доводів апеляційної скарги про необґрунтованість підозри, то такі, на переконання колегії суддів, під час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою не з`ясовуються, а підлягають перевірці в ході розгляду кримінального провадження в суді по суті.

Відтак, доводи апелянта правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.

За таких обставин, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту, на чому наполягає апелянт, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 405, 407, 422-1, КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Перечинського районного суду Закарпатської області від 14.04.2020, якою частково задоволено клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрано щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.296, ч.1 ст.122 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, до 13.06.2020 включно, із визначенням застави 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 42 040 грн. - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4