Справа №127/288/21
Провадження №1-кп/127/19/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого частиною першою статті 384 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.12.2020 за № 0002660,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 384 Кримінального кодексу України (далі КК).

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заявив клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 384 КК, на підставі статті 45 КК у зв`язку з дійовим каяттям.

Прокурор вважає, що правові підстави для задоволення клопотання та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності відсутні, оскільки фактично відсутні ознаки дійового каяття, а розкриття злочину стало можливим саме внаслідок процесуальної діяльності слідчого, а не поведінки обвинуваченого.

ОСОБА_5 заявлене його захисником клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши надані суду матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Зі змісту частини першої статті 285 КПК випливає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. При цьому частиною третьою статті 285 КПК визначено, що у разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Крім того, частиною четвертою статті 286 КПК визначено, що у разі, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. При цьому частиною другою статті 288 КПК передбачено, що суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд України (далі ВСУ) у пункті 1 постанови Пленуму № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» (далі Постанова від 23.12.2005) зазначив, що звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК, у порядку, встановленому КПК.

Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у частині першій статті 44 КК, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування.

У абзаці п`ятому пункту 2 наведеної Постанови від 23.12.2005 зазначено, що при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.

Суд також враховує, що у абзаці третьому пункту 2 зазначеної Постанови від 23.12.2005 роз`яснено, що умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті.

Згідно з роз`ясненнями, наданими в абзаці четвертому пункту 2 Постанови від 23.12.2005 підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, примирення винного з потерпілим, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності).

Разом з тим, суд вважає за доцільне зауважити, що відповідно до статті 45 КК особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення кримінального правопорушення щиро покаялася, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Необхідно також зауважити, що у абзаці третьому пункту 3 Постанови від 23.12.2005 ВСУ зазначив, що дійове каяття полягає в тому, що після вчинення злочину особа щиро покаялась, активно сприяла його розкриттю та повністю відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду. Відсутність хоча б однієї із зазначених складових дійового каяття виключає звільнення особи від кримінальної відповідальності за статтею 45 КК. Виняток можуть становити лише випадки вчинення злочину чи замаху на нього, внаслідок яких не заподіяно шкоду або не завдано збитки.

У абзаці четвертому пункту 3 Постанови від 23.12.2005 ВСУ роз`яснив, що щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Відповідно до роз`яснень, наданих у абзаці п`ятому пункту 3 Постанови від 23.12.2005, випливає, що активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у абзаці шостому пункту 3 Постанови від 23.12.2005, повне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди полягає в добровільному задоволенні винним або іншими особами, зокрема батьками чи близькими родичами, обґрунтованих претензій потерпілого щодо відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди, загладжуванні її в інший спосіб, наприклад, шляхом прилюдного вибачення за завдану образу.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (проступку) передбаченого частиною першою статті 384 КК. Слід зауважити, що об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 384 КК, є правосуддя у частині забезпечення процесуального порядку отримання доказів у кримінальному провадженні. При цьому, зі змісту диспозиції статті 384 КК випливає, що зазначене кримінально каране діяння є кримінальним правопорушенням з формальним складом, тобто склад діяння для наявності об`єктивної сторони якого необов`язкове настання суспільно небезпечних наслідків для кваліфікації кримінально караного діяння. Саме тому усунення заподіяної шкоди, на що посилається сторона захисту в клопотанні, в даному випадку не можливе у зв`язку з відсутністю такої шкоди.

Захисник обвинуваченого у клопотанні про звільнення останнього від кримінальної відповідальності також посилався на те, що обвинувачений активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення. Однак зазначені твердження сторони захисту не відповідають фактичному викладу обвинувачення, зазначеному в обвинувальному акті. Зокрема, у обвинувальному акті зазначено, що встановлення завідомо неправдивих показань свідка в даному випадку обвинуваченого ОСОБА_5 стало можливим внаслідок проведення ряду слідчих дій у кримінальному провадженні. Незважаючи на встановлення недостовірності показань ОСОБА_5 та повідомлення слідчим про зазначену обставину, ОСОБА_5 наполягав на раніше наданих показаннях. В судовому засіданні ОСОБА_5 зазначених обставин, які викладені в обвинувальному акті, не заперечував і підтвердив їх. Крім того, з наданих прокурором матеріалів випливає, що саме внаслідок проведення ряду процесуальних дій у кримінальному провадженні було встановлено наявність у діях ОСОБА_5 складу кримінально караного діяння. Визнання ж ним винуватості, як встановлено судом, відбулось вже після фактичного зібрання відповідної доказової бази, а тому, на переконання суду, не може свідчити про активне сприяння розкриттю злочину. Тому твердження захисника обвинуваченого про активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення спростовані в судовому засіданні.

Отже, в судовому засіданні встановлено відсутність двох обов`язкових умов для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям, а саме активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення і повного відшкодування завданих нею збитків або усунення заподіяної шкоди. Тому, з огляду на викладене вище, суд вважає, що правові підстави для задоволення заявленого клопотання відсутні.

Керуючись статтями 284, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 384 Кримінального кодексу України, у зв`язку з дійовим каяттям відмовити.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: