У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 листопада 2020 року місто Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Синельниково Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 12 червня 2001 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 144 КК України 1960 року на 3 роки позбавлення волі;
- 28 листопада 2002 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України на 4 роки позбавлення волі;
- 03 березня 2007 року Білопольським районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України на 4 роки 2 місяці позбавлення волі;
- 18 липня 2012 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки 3 місяці позбавлення волі;
- 29 жовтня 2019 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 20 серпня 2020 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 (один) рік позбавлення волі.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим, призначеним вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2019 року, ОСОБА_5 остаточно призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

В провадженні вирішено питання речового доказу.
Згідно вироку суду, 06 серпня 2019 року приблизно о 19 год. 10 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи у вагоні електропотягу на станції метро «Мінська» КП «Київський метрополітен» в м. Києві, діючи повторно, з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю уваги з боку пасажирів та тим, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігав, з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, таємно викрав у вагоні вогнегасник з маркуванням «ТЧ-2/170562, ВВК-3,5», вартістю 995,79 грн., заподіявши КП «Київський метрополітен» в м. Києві шкоду на вказану суму.
Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить вирок Оболонського районного суду м. Києва 20 серпня 2020 року щодо нього змінити та пом`якшити призначене покарання, врахувавши його щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, претензій з боку потерпілої сторони, наявність на утриманні матері пенсійного віку, та того, що він не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра.
Вислухавши пояснення обвинуваченого та в його інтересах захисника на підтримку доводів апеляційної скарги щодо пом`якшення призначеного покарання, міркування прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_5 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.
Кримінальне провадження розглянуто судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, у зв`язку із чим висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, за викладених у вироку обставин, які ніким з учасників судового розгляду не оспорювалися і докази щодо яких не досліджувалися, апеляційним судом відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України не перевіряються.
За встановлених судом обставин кримінального правопорушення дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України.
Досліджуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 щодо суворості призначеного йому покарання, колегія суддів дійшла до таких висновків.
Як указують положення ст. 65 КК України, суд при призначення покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема, засудженими.
Як вбачається із вироку, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, на виконання приписів ст. ст. 65, 50 КК України, судом першої інстанції були враховані характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який, відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, дані, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема те, що обвинувачений неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується посередньо.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до положень ст. 66 КК України, суд першої інстанції визнав щире каяття обвинуваченого.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.
Саме з огляду на те, що ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі, і знову вчинив корисливий злочин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а тому вмотивовано обрав щодо нього вид покарання у виді позбавлення волі, а з урахуванням його щирого каяття, відсутності матеріальних претензій зі сторони КП «Київський метрополітен» в м. Києві, в тому числі обставин наведених ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, призначив покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 185 КК України.
При цьому, призначаючи ОСОБА_5 , на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, покарання за сукупністю злочинів, суд застосував принцип поглинення менш суворого покарання за цим вироком, більш суворим, призначеним вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2019 року у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, який ухвалою Київського апеляційного суду від 21 липня 2020 року залишений без змін, тобто набрав законної сили, і остаточно визначив ОСОБА_5 покарання у виді тих же 2 (двох) років позбавлення волі.
За наведеного, призначене судом першої інстанції ОСОБА_5 покарання, на переконання колегії суддів, в повній мірі відповідає встановленим обставинам у кримінальному провадженні, вимогам закону, є саме необхідним й достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами.
А тому апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 є безпідставною та задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20 серпня 2020 року стосовно ОСОБА_5 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3