ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001985 за апеляційними скаргами прокурора Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2020 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

В с т а н о в и л а:

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2020 року ОСОБА_9 визнано винним за ч.1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.
У відповідності до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_9 матеріальної шкоди у розмірі 18 336 грн. 66 коп. та моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти в розмірі 16 776 грн. 66 коп.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 25 000 грн.
В задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Судом також вирішено долю речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним за наступних обставин.
28 вересня 2018 року, приблизно о 15 год. 20 хв., ОСОБА_8 , керував транспортним засобом марки «Hyundai», державний номер НОМЕР_1 і рухався по проїзній частині вул. Озерної, в напрямку вул. Полтавської м. Павлограда Дніпропетровської області. На перехресті зазначених вулиць транспортний засіб марки «Газель», д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , рухався зі сторони проїзної частини вул. Полтавській на вул. Озерну м. Павлограда Дніпропетровської області.
У зв`язку із впевненістю порушення Правил дорожнього руху іншим водієм, кожен водій зупинив свій автомобіль на зазначеному перехресті, після чого між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виникла розмова з приводу Правил дорожнього руху та їх дотримання, що призвело до словесного конфлікту між чоловіками.
Будучи впевненим у своїй правоті в частині дотримання ним Правил дорожнього руху, та бажаючи це довести ОСОБА_9 , ОСОБА_8 вийшов із салону свого автомобіля марки «Hyundai», підійшов ближче до автомобіля марки «Газель», де за кермом перебував ОСОБА_9 , та продовжив розмову з останнім, внаслідок чого виникло неприязне ставлення до ОСОБА_8 з боку ОСОБА_9 .
Маючи власну думку стосовно дотримання Правил дорожнього руху, під час сварки, на ґрунті неприязного ставлення до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , знаходячись за кермом автомобіля марки «Газель», керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на заподіяння тілесного ушкодження, через відчинене скло з боку водія, умисно наніс один удар кулаком лівої руки в область нижньої губи ОСОБА_8 , який стояв біля вказаного автомобіля, після чого ОСОБА_9 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер вчинюваних дій, приблизно о 15 год. 25 хв. 28 вересня 2018 року, взяв із салону свого автомобіля марки «Газель» металевий лом- монтировку, та утримуючи її у правій руці, вийшов з автомобіля і наніс нею один удар в область лівої сідниці ОСОБА_8 , та один удар по лівій руці ОСОБА_8 , спричинивши тим самим останньому тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому верхньої третини ліктьової кістки лівого передпліччя зі зміщенням, яке за своїм характером відноситься до ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я на термін понад три тижні (більш ніж як 21 день); гематоми нижньої губи та лівої сідниці, яке за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить скасувати вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що зміст обвинувального акту не відповідає обставинам, які були встановлені в ході розгляду даного кримінального провадження в судовому засіданні, оскільки ОСОБА_9 не скоював злочин, який йому інкримінують, навпаки він став жертвою нападу на нього з боку ОСОБА_8 , отримавши тілесні ушкодження.
Зазначає, що ОСОБА_9 на протязі всього часу розслідування і розгляду даного кримінального правопорушення надавав слідчому і суду правдиві показання про обставини подій, які відбулися 28 вересня 2018 року по вул. Озерній м. Павлограда, які узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_11 і даними слідчого експерименту, проведеного за участі останньої і його показання були послідовними і не суперечили одне одному.
Вказує, що слідчим досудове розслідування проведено поверхнево, не повно, упереджено, однобоко, неправильно кваліфіковані дії ОСОБА_12 , не доведена суб`єктивна сторона злочину - прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, адже ОСОБА_12 також зазнав нападу на нього з боку ОСОБА_13 , який висловлювався на адресу ОСОБА_12 словами погроз, казав нецензурні слова на його адресу, підійшов до його автомобіля і наніс декілька ударів правою і лівою рукою в область обличчя ОСОБА_9 . Останній про це повідомляв слідчого при розслідування кримінального провадження. Але слідчий взагалі відкинула всі доводи обвинуваченого свідка і упереджено склала обвинувальний акт, в якому не відобразила місце скоєння злочину, неправомірні дії ОСОБА_13 по відношенню до обвинуваченого, не прийняла мір до об`єктивного з`ясування всіх обставин події, не надала направлення для проходження медичного обстеження. Односторонність розслідування даного провадження полягає також в тому, що підозрі і в обвинувальному акті відображені лише дії самого ОСОБА_12 по спричиненню тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , пошкодження деталей автомобіля ОСОБА_13 , а дії самого ОСОБА_13 взагалі не відображені в підозрі і в обвинувальному акті, а саме те, що він наніс декілька ударів в обличчя ОСОБА_12 і пошкодив дзеркало на автомобілі Чорнодіда.
Звертає увагу, що в обвинувальному акті не вказано місце скоєння злочину, де саме був вчинений злочин, і по справі відсутня монтировка, або лом, або палиця, тобто знаряддя злочину, на яку посилається прокурор в обвинувальному акті, вона ніким не вилучалась ні при первісних слідчих діях, ні в ході всього проведення розслідування і взагалі по справі відсутній предмет, тобто знаряддя вчинення злочину, і воно не долучено до матеріалів провадження в якості доказу.
Також захисник зазначає, що ОСОБА_9 вважає, що не скоював злочин проти ОСОБА_14 і позовних вимог не визнає.

- обвинувачений ОСОБА_9 з урахуванням до апеляційної скарги просить скасувати вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2020 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що не скоював злочин, який йому інкримінують, навпаки став жертвою нападу на з боку ОСОБА_8 , отримавши тілесні ушкодження, а суд поверхнево, не повно, а головне упереджено, однобоко розглянув дане кримінальне провадження.
Вважає, що його показання як на досудовому розслідуванні, так і в суді взагалі не були взяті до уваги, хоча вони є правдивими і послідовними. Стороною обвинувачення не було взято до уваги той факт, що ОСОБА_8 зупинився на перехресті вказаних вулиць і першим підійшов до його автомобіля, таким чином саме ОСОБА_8 спровокував конфлікт. Також вважає не доведеною суб`єктивну сторону злочину - прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, адже він також зазнав нападу на нього з боку ОСОБА_8 , який висказував на його адресу слова погроз, нецензурні слова підійшов до автомобіля і наніс декілька ударів правою і лівою рукою в область обличчя.
Звертає увагу, що слідством не встановлений предмет знаряддя злочину, на який вказує і суд у вироку, яким можна було б спричинити потерпілому такі тілесні ушкодження, які призвели до перелому руки. Що собою являло це знаряддя, ніхто не міг пояснити, і цей предмет не вилучався і не був визнаний речовим доказом. Також зазначає, що судом не встановлено місце скоєння злочину.
Вказує обвинувачений і на те, що суд взяв до уваги показання свідка ОСОБА_15 , а відкинув показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_16 , оскільки, як він вважає, цей свідок є незалежним і не зацікавленим.
Таким чином, апелянт вважає, що суд не довів його вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а наведені судом у вироку докази є сумнівними, суперечливими, які ніким не спростовані, обвинувачення побудоване на припущеннях.

- прокурор просить вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2020 року стосовно ОСОБА_9 в частині стягнення моральної шкоди скасувати. Ухвалити новий вирок, яким стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 35 000 тис. грн. В іншій частині вирок місцевого суду залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції, вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 в частині стягнення коштів в відшкодування заподіяної моральної шкоди, визначаючи розмір грошового відшкодування, не в повній мірі врахував глибину та характер пережитих потерпілим душевних страждань, пов`язаних з протиправними діями обвинуваченого, істотністю вимушених змін у їх житті, наслідки, що наступили. А саме в порушенні життєвого укладу, оскільки перебуваючи на лікуванні потерпілий не міг вести повноцінний спосіб життя,відчував фізичні страждання, душевні страждання у зв`язку з спричиненням тілесних ушкоджень, був позбавлений можливості виконувати роботу по господарству і надавати допомогу дружині, яка має онкологічне захворювання, що підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами.

На апеляційну скаргу прокурора захисником ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 були подані заперечення, в яких останній вважає апеляційні вимоги прокурора в частині збільшення позовних вимог необґрунтованими, а тому просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

На подані апеляційні скарги потерпілим ОСОБА_8 були подані заперечення, в яких останній виражає свою незгоду як з поданими по справі апеляціями, так і з вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2020 року, просить його скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 3 років без застосування ст. 75 КК України та стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення та заперечувала проти задоволення апеляцій сторони захисту.
Обвинувачений та його захисник, кожен окремо, підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити, заперечували проти задоволення апеляції прокурора.
Потерпілий не підтримав подані апеляційні скарги, разом з цим також висловив свою незгоду з вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2020 року через м`якість призначеного обвинуваченому покарання та замалий розмір моральної шкоди, стягненої на його користь, хоча апеляційну скаргу ним подано не було.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто в тому числі ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.
Законним є судове рішення, постановлене за умови правильного застосування кримінального закону і дотримання при проваджені у справі кримінально-процесуального закону.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.
Відповідно до вимог ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Посилання в апеляційних скаргах сторони захисту на те, що судове слідство у справі проведено неповно і необ`єктивно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені зібраними у ній доказами, є необґрунтованими.
Матеріалами провадження підтверджено, що судове слідство у ньому проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у справі не допущено. Відповідно не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження органами досудового розслідування та судом обставин кримінального провадження.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, за який він засуджений, підтверджується сукупністю доказів, які зібрані з додержанням вимог кримінального процесуального закону та перевірені під час розгляду кримінального провадження, яким суд дав належну оцінку.
Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним за ч. 1 ст. 122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні зазначеного злочину за вказаних у вироку обставин та кваліфікація його дій за ознаками ч. 1 ст. 122 КК України ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених судом доказах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами і, зокрема, даними, що містяться в показаннях учасників судового провадження та даними досліджених в судовому засіданні документів. Будь-яких підстав, які б викликали сумнів у викладених висновках суду перевіркою матеріалів провадження не виявлено. Оскільки наведені докази зібрані у встановленому законом порядку і узгоджуються між собою, підстав піддавати сумніву їх достовірність та допустимість колегія суддів не вбачає.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження, технічного носія інформації фіксування судового провадження та журналу судового засідання встановлено, що суд першої інстанції провів всебічне, повне й неупереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосередньо перевірив при судовому розгляді наявні у кримінальному провадженні докази, допитав обвинуваченого, потерпілого, свідків, експерта, перевірив письмові докази, яким дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.
На підтвердження винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, суд обґрунтовано послався на показання під час судового розгляду потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , судового експерта ОСОБА_20 , а також на матеріали письмових документів, а саме: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань з кримінального провадження № 0001985, протокол огляду місця події від 28 вересня 2018 року та фототаблиці до нього, протокол проведення слідчого експерименту від 04 жовтня 2018 року за участі потерпілого ОСОБА_8 , протокол проведення слідчого експерименту від 08 грудня 2018 року за участі свідка ОСОБА_15 , протокол огляду від 11 грудня 2018 року та фототаблиці до нього, протокол огляду від 11 жовтня 2018 року та фототаблиці до нього, висновок експерта № 323 від 11 грудня 2018 року щодо тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_8 .
Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального діяння, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Наведеними доказами, яким суд дав належну оцінку, спростовуються викладені в апеляційних скаргах захисника та обвинуваченого доводи про те, що в діях ОСОБА_9 відсутній склад інкримінованого йому кримінального правопорушення, та що у провадженні немає об`єктивних доказів, які вказують на його вину.
Як убачається з матеріалів провадження, потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що 28 вересня 2018 року він їхав на автомобілі «Хюндай» по вул. Озерній в м. Павлограді зі швидкістю 40 км/год. На червоний сигнал світлофору з лівої сторони повертав автомобіль «Газель», який виїхав на його смугу, внаслідок чого він різко загальмував. Обвинувачений почав звинувачувати його у скоєнні аварійної ситуації та з вікна виражався на його адресу нецензурною лайкою. Він здав назад, підійшов до обвинуваченого, який сидів в автомобілі. ОСОБА_9 наніс йому удар кулаком в обличчя. Він хотів рукою відбити руку обвинуваченого і зачепив дзеркало на автомобілі останнього. Тоді ОСОБА_9 вийшов з машини з металевим ломом-монтировкою та замахнувся на нього. Він став відходити назад, а ОСОБА_9 у цей час почав наносити йому удари. Перший удар прийшовся на сідницю, від другого удару він, ОСОБА_8 ухилився назад, а третій удар був націлений йому у голову, тому він підставив руку, і ОСОБА_9 вдарив його по руці. Знаючи, що він є колишнім працівником міліції, обвинувачений сказав йому, що таких, як він, ОСОБА_8 треба вбивати. Внаслідок удару, завданого ОСОБА_9 , у нього був перелом руки, йому зробили операцію, місяць він пролежав у лікарні. Дані пояснення підтверджуються й показами свідка ОСОБА_15 , яка в судовому засіданні показала, що у вересні місяці 2018 року вона йшла додому по вул. Полтавській в м. Павлограді та повертала на вул. Озерну. Вона бачила, як їхав автомобіль «Хюндай» з вул. Полтавської в м. Павлограді. Далі вона побачила, як зупинилися автомобіль «Хюндай» та мікроавтобус. З автомобіля марки «Хюндай» вийшов водій та підбіг до автомобіля «Газель», водій якого сидів у середині автомобіля. Чоловіки довго сварилися. Потім водій автомобіля «Газель» вийшов з предметом схожим на металевий лом і вдарив ним водія автомобіля «Хюндай» по руці.
Вищезазначені показання цілком відповідають і поясненням свідка ОСОБА_17 , який повідомив, що 28 вересня 2018 року надійшов виклик про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася на вул. Озерній в м. Павлограді. Коли приїхав на виклик, то побачив, що на обох автомобілях були відламані дзеркала. ОСОБА_8 тримався за руку. ОСОБА_9 сказав, що наніс ОСОБА_8 удар по руці залізним предметом. Вказаний залізний предмет був у автомобілі ОСОБА_9 . Він спілкувався з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . На руці у ОСОБА_8 була травма та рука була у крові. Залізний предмет, яким ОСОБА_9 наносив удари, був довжиною приблизно 60-70 см.
Всі вищенаведені свідчення узгоджуються і з показаннями свідка ОСОБА_18 про те, що 28 вересня 2018 року надійшов виклик про дорожньо-транспортну пригоду на вул. Озерній в м. Павлограді. Коли вони під`їхали, то ОСОБА_9 хвалився, що він вдарив монтировкою ОСОБА_8 по руці. На обох автомобілях були пошкодження. ОСОБА_8 тримався за руку. ОСОБА_9 кричав, що ненавидить поліцію. Вони викликали слідчу групу. ОСОБА_9 показав їм предмет, яким він наніс удар ОСОБА_8 . Предметом, яким ОСОБА_9 наносив ОСОБА_8 удари, була залізна монтировка довжиною приблизно 60 см.
Не суперечать викладеному раніше і покази свідка ОСОБА_19 , який суду пояснив, що знаходився у складі слідчо-оперативної групи. До них надійшов виклик. Коли вони приїхали, то побачили два автомобіля на перехресті вул. Озерна та Полтавська в м. Павлограді. З`ясувалося, що водій автомобіля «Газель» порушив Правила дорожнього руху, внаслідок чого у водіїв виник конфлікт та водій автомобіля «Газель» наніс удар по руці водію автомобіля марки «Хюндай». У потерпілого була скривавлена рука.
Судовий експерт ОСОБА_20 у судовому засіданні суду першої інстанції підтвердив свій висновок та пояснив, що за обставин, на які вказує обвинувачений ОСОБА_9 , малоймовірно заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .
Із матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження при скоєнні злочину, у показаннях потерпілого та свідків не вбачається. Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілий чи свідки, які були допитані судом під присягою, з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначеному кримінальному правопорушенні. Тому колегія суддів не вбачає в діях суду першої інстанції будь-яких порушень законодавства під час відправлення ним правосуддя у даному кримінальному провадженні. А та обставина, що слідство і суд по-іншому оцінюють докази, зокрема, показання потерпілого та свідків, висновок експертизи та інших письмових доказів, порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та його захистом, не свідчить про необ`єктивність слідчих органів і суду, на що є посилання в поданих стороною захисту апеляціях.
Правильність та об`єктивність вищезазначених доказів підтверджується також матеріалами письмових документів, які містяться в матеріалах провадження, а саме:
- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань з кримінального провадження № 0001985, згідно якого 29 вересня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчим Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області були внесені відомості про інкримінований обвинуваченому ОСОБА_9 злочин, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 122 КК України, а саме 28 вересня 2018 року до Павлоградського ВП звернувся ОСОБА_8 про те, що 28 вересня 2018 року, приблизно о 15 год. 20 хв., на перехресті вул. Озерна та вул. Полтавська в м. Павлограді, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, після зауваження, ОСОБА_9 за використанням металевої монтіровки спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому верхньої третини ліктьової кістки лівого передпліччя зі зміщенням, гематоми нижньої губи та лівої сідниці /а.с. 83 /;
- протоколом огляду місця події від 28 вересня 2018 року та фототаблицями до нього, яким встановлено, що місцем огляду є частина місцевості, розташована на перехресті вул. Озерна та вул. Полтавська в м. Павлограді. Зафіксовані загальний вигляд місця події та обстановки на місці події; взаємне розташування транспортних засобів марки «Газель» та «Хюндай» на місці події; загальний вигляд транспортних засобів марки «Хюндай» та «Газель»; детальний вигляд пошкодженого лівого дзеркала заднього вигляду транспортного засобу марки «Хюндай»: уламки скла пошкодженого дзеркала транспортного засобу марки «Хюндай»; вигляд пошкодженого лівого дзеркала заднього вигляду транспортного засобу марки «Газель» /а.с. 85-89 /;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 04 жовтня 2018 року, з якого убачається, що ОСОБА_8 відтворив обставини події, які відбулися 28 вересня 2018 року, приблизно о 15 год. 20 хв., на перехресті вул. Озерної та вул. Полтавської в м. Павлограді. ОСОБА_8 відтворив на статисті механізм нанесення тілесних ушкоджень, зокрема яким чином ОСОБА_9 наніс йому удар металевим предметом по його лівій руці /а.с. 90-92 /;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 08 грудня 2018 року, де свідок ОСОБА_15 відтворила обставини події, які відбулися 28 вересня 2018 року на перехресті вул. Озерної та вул. Полтавської в м. Павлограді, зокрема як ОСОБА_9 під час сварки, тримаючи у правій руці предмет схожий на лом, вдарив ОСОБА_8 по лівій руці 2-3 рази та розбив скло автомобіля «Хюндай» /а.с. 94-97 /;
- протоколом огляду від 11 грудня 2018 року та фототаблицями до нього, яким проведений огляд добровільно наданої потерпілим ОСОБА_8 для огляду сорочки чоловічої в клітину зі стрічками сірого, білого та зеленого кольору. На лівому рукаві в області передпліччя із задньої сторони мається пошкодження тканини довжиною 1 см. проведений огляд куртки чоловічої чорного кольору. На лівому рукаві куртки в нижній частині на відстані 1, 5 см. від шва та 19, 5 см. від краю рукава мається наскрізне пошкодження тканини довжиною 0, 8 см. Куртка та сорочка вилучені до Павлоградського ВП ГУНП /а.с. 104-108 /;
- протоколом огляду від 11 жовтня 2018 року та фототаблицями до нього, згідно з яким проведений огляд добровільно виданого ОСОБА_9 дзеркала заднього виду у пошкодженому стані. На час огляду встановлені дві складові дзеркала, відокремлені в результаті пошкодження. Зафіксовані загальний вигляд двох складових лівого дзеркала бокового виду та пошкодження /а.с. 109-114 /;
- висновком експерта № 323 від 11 грудня 2018 року, з якого убачається, що у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому верхньої третини ліктьової кістки лівого передпліччя зі зміщенням, гематоми нижньої губи та лівої сідниці. Враховуючи характер тілесних ушкоджень, їх локалізацію, виявлені тілесні ушкодження утворилися по ударному механізму від дії тупого твердого предмету (предметів) з місцем прикладання діючої сили у вищезазначені області. Тілесне ушкодження у вигляді відкритого перелому верхньої третини ліктьової кістки лівого передпліччя зі зміщенням за своїм характером відноситься до ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я на термін понад три тижні (більш ніж як 21 день) згідно п. 2.2.1 в) п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень». Тілесні ушкодження у вигляді гематоми нижньої губи та лівої сідниці за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень згідно п. 2.3.2. б) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості ушкоджень». Виявлені тілесні ушкодження утворилися по ударному механізму від дії тупого твердого предмету (предметів) з місцем прикладання діючої сили у вищезазначені області. Тілесне ушкодження у вигляді гематоми нижньої губи могло бути спричинене при нанесенні одного удару кулаком. Тілесне ушкодження у вигляді гематоми лівої сідниці, могло бути спричинене при нанесені одного удару металевою монтировкою. Враховуючи кількість та локалізацію виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень, вони могли утворитися не менш ніж від трьох травматичних дій. Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_8 , могли утворитися в термін вказаний в ухвалі суду про призначення судово-медичної експертизи та в наданій медичній документації, тобто 28.09.2018 року. Тілесне ушкодження у вигляді відкритого перелому в/3 ліктьової кістки лівого передпліччя зі зміщенням, могло бути спричинене при нанесенні одного удару монтировкою по руці потерпілого. Враховуючи характер, кількість та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, механізм їх утворення не суперечить тому, як вказав під час проведення слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_8 /а.с.121-123 /.
Вивченням матеріалів справи не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення вищевказаних доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.
Що ж стосується наведених в апеляційних скаргах сторони захисту доводів про те, що судом не були взяті до уваги показання обвинуваченого в частині його непричетності до інкримінованого злочину, які, до того ж, підтверджуються й показами свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_16 , а також протоколом слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_11 , колегія суддів вважає їх необґрунтованими та погоджується з судом першої інстанції, який критично віднісся до відповідних свідчень обвинуваченого та цілком правильно визнав їх такими, що не підтверджуються, а взагалі спростовуються іншими доказами по кримінальному провадженню. Суд апеляційної інстанції також вважає це певною лінією захисту з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене правопорушення.
Колегія суддів повністю погоджується і з позицією суду першої інстанції в частині критичної оцінки показів свідка ОСОБА_11 з підстав того, що як дружина обвинуваченого вона має зацікавленість щодо його долі, виду і строку покарання. Крім того, протокол проведення слідчого експерименту від 11 жовтня 2018 року за участю свідка ОСОБА_11 судом вірно не взято до уваги, оскільки він спростовується висновком судово-медичного експерта № 323 від 11 грудня 2018 року, відповідно до якого, враховуючи механізм утворення тілесного ушкодження у вигляді відкритого перелому верхньої третини ліктьової кістки лівого передпліччя зі зміщенням, воно не могло утворитися при обставинах, на які вказала під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_11 , а саме при нанесенні ОСОБА_8 3-4 ударів передпліччям (ліктем) лівої руки по дзеркалу заднього виду транспортного засобу.
Покази ж свідка ОСОБА_16 суд правомірно визнав неспроможними, оскільки як знайомий обвинуваченого він з особистої зацікавленості міг допомогти обвинуваченому уникнути покарання шляхом спотворення дійсних обставин злочину. До того ж, вказаний свідок не був допитаний під час досудового розслідування і не був відкритий стороні обвинувачення в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом.
Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов мотивованого висновку про те, що свідчення як ОСОБА_11 , так і ОСОБА_16 спростовуються показами у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_15 , які прямо вказали на обвинуваченого як особу, яка наносила удари предметом, схожим на металевий «лом» по руці ОСОБА_8 .
Аналізуючи позицію обвинуваченого ОСОБА_9 , співставляючи її з обвинуваченням, що йому інкримінується, а також з показами учасників судового провадження та з іншими доказами, дослідженими судом, які повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, колегія суддів робить висновок про те, що вищезазначені покази та інші наведені судом докази мають характер логічних, послідовних та об`єктивних. Зазначені докази винуватості ОСОБА_9 є такими, що доповнюють одне одного, є належними, достовірними, допустимими, достатніми та такими, що не суперечать Конституції та нормам КПК України.
З урахуванням наведеного, виходячи з того, що доводи захисника та обвинуваченого не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявними в матеріалах кримінального провадження доказами у всій своїй сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційних скарг останніх про необхідність скасування вироку як винесеного з суттєвими порушеннями процесуальних норм та призначення нового розгляду у суді першої інстанції задоволенню не підлягають.
Колегія суддів вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності, врахувавши поведінку всіх учасників під час вчинення злочину, суд дійшов обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_9 в умисному спричиненні середньої тяжкості тілесного ушкодження і правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 122 КК України. За таких обставин вважати, що ОСОБА_9 невмотивовано засуджено за вказані злочинні дії, немає підстав. Тому доводи як захисника, так і обвинуваченого є необґрунтованими, оскільки на підставі тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку злочину.
Так як вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження слідчими органами та судом обставин справи, немає підстав вважати, що у справі допущена суттєва неповнота досудового або судового слідства, яка викликає необхідність скасування вироку в частині засудження ОСОБА_9 за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України з подальшим призначенням нового судового розгляду, на чому наполягає в своїй апеляції захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_9 .
Що ж стосується призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для його вибору суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші обставини, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.
З огляду на матеріали кримінального провадження, суд при призначенні покарання обвинуваченому в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, які згідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, є особою з інвалідністю третьої групи, а також відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання в межах санкції статті у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки, без ізоляції його від суспільства, із звільненням від покарання відповідно до ст. 75 КК України з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст.76 КК України, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Таким чином, на думку колегії суддів, вимоги закону суд першої інстанції виконав і належним чином обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання. Наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, підтверджені відповідними документами. При призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та дані про особу ОСОБА_9 , й призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Що стосується вимог апеляційної скарги прокурора в частині збільшення розміру стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого моральної шкоди до 35 000 гривень, до того ж з урахуванням того, що прокурор просив стягнути цю суму з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_21 , в той час як у даному кримінальному провадженні потерпілим є ОСОБА_8 , апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на наступне.
Так, суд першої інстанції з дотриманням вимог чинного законодавства під час вирішення цивільного позову у даному кримінальному провадженні, належним чином обґрунтував порядок стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, майнового стану обвинуваченого, глибини фізичних та душевних страждань потерпілого, ступеня вини обвинуваченого, яка встановлена під час розгляду даної справи, з урахуванням вимог розумності та справедливості.
Як видно з вироку, при вирішенні питання щодо розміру стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого в частині морального відшкодування суд урахував настання небажаних для потерпілого наслідків у вигляді порушення життєвого укладу, оскільки перебуваючи на лікуванні потерпілий не міг вести повноцінний образ життя, відчував фізичні страждання, фізичний біль, був позбавлений можливості виконувати роботу по господарству і надавати допомогу дружині, яка має онкологічне захворювання, а також отримувати заробітну плату і утримувати сина-студента.
Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог потерпілого та стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого 25 000 гривень на відшкодування моральної шкоди. З правильністю такого рішення погоджується і колегія суддів, оскільки при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховано характер, обсяг і ступінь моральних страждань, заподіяних потерпілому, порушення його нормальних життєвих зв`язків, засад розумності, виваженості та справедливості, та відповідає вимогам чинного законодавства.
Таким чином, виходячи з системного аналізу матеріалів кримінального провадження можливо зробити висновок, що суд першої інстанції під час ухвалення даного обвинувального вироку виходив першочергово з загальних засад кримінального процесуального законодавства, у зв`язку з чим було постановлено законне та обґрунтоване рішення, яке підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги в даному кримінальному провадженні такими, що не підлягають задоволенню.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його судовому розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2020 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

______________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4