ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2193/20 Справа № 201/3106/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
особи, щодо якої вирішується питання
про застосування примусових заходів
медичного характеру ОСОБА_7 ,
законного представника ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000166 21 січня 2020 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2020 року клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000166 21 січня 2020 року стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, задоволено та застосовано до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом в умовах КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради.

Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Згідно з висунутим обвинуваченням 20 січня 2020 року приблизно о 10 год. 47 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: м. Дніпро, вул. В.Вернадського, 27, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів і особистої зацікавленості, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, підійшов до тимчасово встановленої на фасаді будівлі, що є пам`яткою архітектури місцевого значення, інформаційної дошки, що належить Управлінню з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради, вартість якої складає 416,66 грн.,та лівою і правою рукою силою зірвав її з фасаду будівлі, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду Управлінню з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради, на суму 416,66 грн.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду змінити, виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на спрямованість умислу, мету і мотив його дій при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. В іншій частині ухвалу суду залишити без зміни.
Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що згідно дослідженого судом першої інстанції висновку експертизи ОСОБА_7 у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, страждав і на теперішній час страждає на хронічне душевне захворювання у формі шизофренії параноїдальної. З зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформульованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину. Звертає увагу, що висновки суду першої інстанції про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, а відтак є свідченням неправильного застосування такого закону.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити в повному обсязі.
Законний представник ОСОБА_8 , особа, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_9 в судовому засіданні не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд вважає їх достатньо обґрунтованими.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Тобто, осудність - це юридична передумова вини і кримінальної відповідальності, обов`язкова ознака суб`єкта злочину, та лише психічно здорова людина свідомо обирає варіанти поведінки, здатна розуміти те, що чинить і тому може бути відповідальною за свої діяння. В той час, як неосудність виключає можливість притягнення особи до кримінальної відповідальності, оскільки при такому стані особа під час вчинення діяння не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної психіки, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, зокрема, висновку судово-психіатричної експертизи № 63 від 27 березня 2020 року ОСОБА_7 у період часу вчинення інкримінованих йому правопорушень страждав і на теперішній час страждає тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності у формі шизофренії параноїдальної і за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Висновки суду першої інстанції, що ОСОБА_7 скоїв суспільно-небезпечне діяння у стані неосудності є правильними з огляду на наявність тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності у формі шизофренії параноїдальної, яким він страждав в період інкримінованого йому діяння та в даний час страждає, що позбавляло його можливості усвідомлювати свої дії і керувати ними в період інкримінованих діянь, а також останній не може усвідомлювати свої дії та керувати ними і на сьогоднішній день, тому суд обґрунтовано, відповідно до вимог ч. 2 ст. 513 КПК України, застосував примусові заходи медичного характеру.

Водночас, суд першої інстанції помилково зазначив в своїй ухвалі про спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки, як обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі прокурора, мотив злочину, вмотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини і прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає в неправильному тлумаченні закону, яке суперечить його точному змісту.

З цих підстав апеляційний суд вважає, що доводи прокурора підлягають задоволенню, а тому з ухвали суду першої інстанції необхідно виключити посилання на спрямованість умислу, мети і мотиву дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити з ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій останнього при вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4