Справа № 204/6099/20
Провадження № 1-в/204/1150/20
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
за участі: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
представника установи ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі заяву засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, вироком Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17.05.2016 його було засуджено за ч.4 ст.296, ч.1 ст.122 КК України до 4 років позбавлення волі

щодо звільнення від покарання на підставі ст.81 КК України
ВСТАНОВИВ:
До Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшла заява засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.
Засуджений в судовому засіданні заяву підтримав та просив її задовольнити. Пояснив, що вину він визнав, щиро кається, став на шлях виправлення, оскільки має заохочення.

Представник Дніпровської установи виконання покарань №4 просив відмовити в задоволенні заяви. Зазначив, що ОСОБА_5 за час відбування покарання характеризується посередньо, не завжди дотримується встановлених правил поведінки, порушує режим, за що неодноразово проводились профілактичні бесіди. За сумлінне ставлення до праці має заохочення правами начальника установи. Зазначив, що засіданням комісії від 23.09.2020 було вирішено не направляти до суду подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , оскільки той не довів свого виправлення.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви. Зазначив, що засуджений не довів своє виправлення, оскільки систематично порушує режим.
Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Вироком Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17.05.2016 ОСОБА_5 визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.122 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. Згідно з розпорядженням зазначений вирок набрав законної сили 25.10.2016.

Початок утримання зазначеної особи під вартою 17.01.2018, кінець строку відбування покарання 15.01.2022.
Відповідно до витягу з наказу №525 від 19.01.2018 ОСОБА_5 зарахований до складу господарчої обслуги установи.
Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Станом на 29.09.2020 засуджений ОСОБА_5 відбув більше двох третин призначеного йому покарання.

Згідно з характеристикою, наданою адміністрацією Дніпровської установи виконання покарань №4, ОСОБА_5 з 19.01.2018 відбуває покарання у складі господарчої обслуги ДУВП №4. За період відбування покарання характеризується посередньо, не завжди дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня, правил внутрішнього розпорядку установи, за що неодноразово проводились профілактичні бесіди. За сумлінне ставлення до праці та стимулювання у засудженого правомірної поведінки має заохочення правами начальника установи. Працевлаштований підсобним робітником. До праці ставиться сумлінно, виконує норми виробітку, виявляє корисну ініціативу. Вину у скоєному злочині усвідомив, глибоко кається.

Підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведенням засудженого свого виправлення. Доведення засудженого свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Суд зазначає, що сумлінна поведінка та ставлення до праці, як і виконання вимог адміністрації установи, є обов`язком кожного засудженого, а основною підставою для застосування ст.81 КК України щодо засудженого є доведення ним свого виправлення.

Аналізуючи питання щодо виправлення засудженого, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

З матеріалів особової справи, наданої на огляд суду, вбачається, що засуджений за час відбування покарання характеризується посередньо, допускав порушення режиму, за що мав неодноразові профілактичні бесіди, що на переконання суду свідчить про відсутність сумлінної поведінки засудженого, при цьому за сумлінне ставлення до праці та стимулювання у засудженого правомірноїповедінки має два заохочення.

Суд також звертає увагу на той факт, що відповідно до матеріалів особової справи засудженого, вбачається, що 23.09.2020 було засідання МВР Дніпровської УВП №4, на якій розглядалося питання щодо подання до суду матеріалів на предмет застосування щодо засудженого ОСОБА_5 ст.81 КК України. Відповідно до виписки з протоколу №18 засудженому було відмовлено в направленні до суду матеріалів, оскільки засуджений не довів своє виправлення.

Таким чином, виконуючи рекомендації постанови Пленуму ВСУ від 26.04.2002 №2, приділивши особливу увагу не лише поясненням засудженого, а ще й поясненням представника органу, який відає виконанням покарання, враховуючи наявність порушень режиму суд не вбачає виправлення засудженого, підтвердженого сумлінною поведінкою, а тому не знаходить підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що засуджений не довів своє виправлення, не досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів, а тому у задоволенні заяви необхідно відмовити.
Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.371, 372, 376, 392, 537, 539 КПК України

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи діб з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1