Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/138/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.01.2021 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому Кіровоградської області апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 грудня 2020 року.

Цією ухвалою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жданівка Донецької області, українця громадянина України, який не працює, неодружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, має повну загальну середню освіту, не має місця реєстрації, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 07 лютого 2021 року включно.
Визначено розмір застави в сумі 63 060 гривень.
В разі внесення застави покладено на ОСОБА_6 обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 грудня 2020 року, щодо ОСОБА_6 обвинуваченого за ч. 2 ст. 187 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 07 лютого 2021 року включно, визначено розмір застави в сумі 63 060 гривень. В разі внесення застави покладено на ОСОБА_6 обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Своє рішення суддя мотивував тим, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 враховані обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_6 не одружений, не має утриманців, не має місця реєстрації, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків. Не працює, тобто не має постійного джерела доходу.
ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за яке передбачено у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років із конфіскацією майна.
Наведене свідчить про наявність ризиків, встановлених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які вказують на можливість обвинуваченим у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Вказані обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в подальшому триманні обвинуваченого під вартою, а тому суд дійшов висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 строком на 60 днів, тобто до 07 лютого 2021 року включно, так як більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та завдань кримінального провадження.
Відповідно до ч. 5 ст. 182, ч. 3, ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи суспільну небезпеку кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , його особу, матеріальний стан, шкоду завдану потерпілій, суд дійшов висновку щодо визначення застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 63 060 гривень.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції та обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Обгрунтовує свої вимоги тим, що у рішенні суду не наведено доказів, які б доводили наявність ризиків передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Також, посилається на те, що судом не враховано перебування в провадженні слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві, кримінального провадження стосовно службових осіб Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградського області щодо перевищення службових повноважень стосовно ОСОБА_6 після його затримання.

Вказує, що перебуваючи під вартою, він позбавлений можливості надати суду докази, які спростовують існування ризиків зазначених в ухвалі суду та надання доказів непричетності до інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_8 в його інтересах, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

У провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР 24.06.2020 року за №0004174 за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначивши, що ризики застосування запобіжного заходу тримання під вартою не відпали, враховуючи тяжкість покарання обвинувачений може ухилитися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки раніше судимий, окрім того, не має джерела доходу. Є ризик впливу на потерпілого та свідків, які не допитані в судовому засіданні.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 грудня 2020 року, стосовно ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 07 лютого 2021 року включно. Визначено розмір застави в сумі 63 060 гривень.

Рішенням Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження щодо окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Отже, ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягає перегляду в апеляційному порядку.

Оскільки на даний час, нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, не приведене законодавцем у відповідність із Конституцією України та Рішенням Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 року, колегія суддів вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду справ даної категорії, керуватись загальними засадами кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 на більш м`який, є правильним.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за яке передбачено у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років із конфіскацією майна.

Судом першої інстанції правильно враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 не одружений, не має утриманців, не має місця реєстрації, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків. Не працює, тобто не має постійного джерела доходу. Окрім того, проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказані обставини свідчить про наявність ризиків, встановлених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які вказують на можливість обвинуваченим у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Отже, підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою обвинуваченому - відсутні.

Враховуючи суспільну небезпечність кримінального правопорушення, якє інкримінуються обвинуваченому, суворість можливого покарання ОСОБА_6 місцевим судом правильно визнано за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя у разі зміни обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Наведені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що виправдовують потребу у триманні обвинуваченого під вартою та є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою як досудового так і судового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не встановлено відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

У матеріалах справи відсутні будь-які дані стосовно того, що відпали або зменшились ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, отже підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

Оскільки строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою закінчується та до спливу цього строку судове провадження не може бути завершене з об`єктивних причин, місцевий суд дійшов правильного висновку про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого.

При цьому, місцевий суд відповідно до положення ч. 5 ст. 182, ч. 3, ч. 4 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дійшов правильного висновку про необхідність визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Врахувавши суспільну небезпеку кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , його особу, матеріальний стан, шкоду завдану потерпілій, суд дійшов правильного висновку щодо визначення застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 63 060 гривень.

Рішення суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора є правильним, оскільки доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 , перебувати на волі.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Посилання апелянта на те, що перебуваючи під вартою, він позбавлений можливості надати суду докази, які спростовують існування ризиків зазначених в ухвалі суду та надання доказів непричетності до інкримінованого йому кримінального правопорушення, на переконання колегії суддів є неспроможними, метою яких є уникнення кримінальної відповідальності.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано перебування в провадження слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві, кримінального провадження стосовно службових осіб Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградського області щодо перевищення службових повноважень стосовно ОСОБА_6 після його затримання, є безпідставними, оскільки не зменшують ступінь ризиків, встановлених судом.

Твердження апелянта про можливість застосування до нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою є необґрунтованими та на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням обставин кримінального провадження та доданих до клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

Будь-яких інших переконливих доводів щодо незаконності рішення суду в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом.

За таких обставин апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 грудня 2020 року, якою стосовно ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 07 лютого 2021 року включно, визначено розмір застави в сумі 63 060 гривень та в разі внесення застави покладено обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_9