Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження 1-кп/641/86/2020 Справа № 641/788/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року м.Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
за участі прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
м. Харкова, громадянина України, з вищою освітою, працюючого в
ТОВ «Харзбут» на посаді начальника відділу з питань регіонального розвитку, одруженого, маючого на утриманні малолітніх дітей
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2
та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,
зареєстрованого та проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

01.12.2017 року близько 08 год. 00 хв., керуючи технічно справним автомобілем «Дєу-Матіз», д.р.н. НОМЕР_1 рухався по пр-ту Героїв Сталінграду з боку вул. Морозова в напрямку пр-ту Гагаріна в м. Харкові, зі швидкістю 30 км/год.
Рухаючись по пр-ту Героїв Сталінграду в районі буд. № 5, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким зупинився автобус, що рухався в попутному напрямку у правій смузі, та на якому перебував пішохід, не зменшив швидкість руху автомобіля і не переконався у відсутності пішохода, чим згідно висновків судових автотехнічних експертиз № 45/46/18 та № 47/48/18 від 17.01.2018 року, грубо порушив вимоги п.п. 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України згідно з якими: п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека» та п. 18.4 «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», не зменшив швидкість руху та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який перетинав проїжджу частину справа наліво відносно руху автомобіля по пішохідному переходу.
Внаслідок дорожньо-транспортної події ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1467-А/17 від 05.01.2018 року, було завдано середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я у вигляді закритого осколкового перелому хірургічної шийки лівої плечової кістки.
Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_6 , які знаходяться в причинному зв`язку з подією та наслідками, виразилася в тому, що він, керуючи транспортним засобом, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким зупинився автобус котрий рухався в попутному напрямку у правій смузі та на якому перебував пішохід, не прийняв своєчасних заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , що спричинило вищевказані наслідки.
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні вину за ч. 1 ст. 286 КК України визнав в повному обсязі, вимоги за уточненим цивільним позовом визнав частково, а саме завдану моральну шкоду в розмірі 2000 грн. Пояснив, що 01.12.2017 року приблизно 08 год. він керуючи автомобілем «Дєу-Матіз», д.р.н. НОМЕР_1 рухався по пр-ту Героїв Сталінграду з боку вул. Морозова в напрямку пр-ту Гагаріна в м. Харкові, зі швидкістю близько 30 км/год. Під час руху в районі буд. № 5, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким зупинився автобус котрий рухався в попутному напрямку у правій смузі, він побачив хлопця та дівчину, які стояли на узбіччі та не збиралися переходити дорогу, але раптово хлопець почав перебігати проїзджу частину, та щоб не здійснити наїзд на пішохода, він здійснив маневрування, однак уникнути зіткнення йому не вдалося. В результаті чого його автомобіль вдарив хлопця, який упав на проїзджу частину. Також пояснив, що він відразу ж підійшов до хлопця, який був блідий, однак свідомість не втрачав та запропонував йому допомогу, на останній попросив його відвезти до лікарні, після чого вони сіли до автомобілю та поїхали до лікарні №17. Однак, на вул. Морозова його автомобіль був зупинений працівниками поліції. Після чого потерпілого на автомобілі швидкої медичної допомоги було доставлено в лікарню, до якої приїхав і він для того щоб надати потерпілому кошти на лікування, так як розумів свою вину та хотів допомогти потерпілому. Окрім того, не зважаючи на те, що його відповідальність була застрахована, він отримавши кредит, відразу ж надав грошові кошти потерпілому на лікування. Також пояснив, що має на утриманні двох малолітніх дітей, один з яких є інвалідом, який відвідує школу - інтернат, який знаходиться в іншому кінці міста, та він щодня відвозить дитину на навчання, у зв`язку з чим просив не позбавляти його права керування транспортним засобом.
Крім того, винуватість ОСОБА_6 також підтверджується наступними доказами.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що 01.12.2017 року він близько 08 год. знаходився на пр-т Героїв Сталінграду в районі буд. № 5 в м. Харкові, та перед автобусом, який зупинився на правій смузі руху він почав преходити проїзжну частину по нерегульованому пішохідного переходу, та відчув сильний удар автомобілем «Дєу Матіз», від чого він упав та відчув різкий біль. Після удару він знаходився на дорозі, коли до нього підійшов водій автомобіля, обвинувачений ОСОБА_6 ,, та запропонував йому поїхати до лікарні, на що останній погодився, після чого ОСОБА_10 допоміг йому встати та пройти до автомобіля. Після удару ОСОБА_4 відчував сильний біль та погано розумів події, та декілька разів втрачав свідомість. Після того, як він сів до автомобіля ОСОБА_6 , останній поїхав з місця дорожньо-транспортної пригоди та сказав, що вони ідуть до лікарні, однак до якої саме потерпілий не розумів. Під час руху автомобіля він втрачав свідомість та боявся, що ОСОБА_10 може його викрасти з метою приховування скоєного, однак потерпілий не виказував таких побоювань останньому, не просив зупинити автомобіль та не запитував про місце призначення. Через деякий час автомобіль в якому вони рухалися був зупинений працівниками поліції, після чого на автомобілі швидкої медичної допомога він був доставлений до лікарні. Також пояснив, що ОСОБА_10 згодом також приїхав до лікарні де спілкувався з матір`ю потерпілого, та в подальшому надав грошові кошти, які ним були витрачені на лікування. В результаті дій ОСОБА_10 йому було спричинено перелом кінцівки, та проведено 2 оперативні втручання, але й до теперішнього часу стан його здоров`я залишається задовільним, у зв`язку з тим, що пошкоджена кінцівка не функціонує належним чином. Також, зазначив, що позовні вимоги за уточненим цивільним позовом в редакції від 10.06.2020 року підтримує та просить їх задовольнити.
Показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що 01.12.2017 року він близько 8 год. знаходився на пр-т Героїв Сталінграду в районі буд. № 5 в м. Харкові, та почув звук удару, після чого побачив чоловіка, який впав на дорогу та автомобіль що зупинився поруч. Він зрозумів, що автомобіль «Део матиз» сірого кольору збив чоловіка, який лежав на проїзній частині. Спочатку йому здалося, що чоловік втратив свідомість, так як декілька секунд він не рухався. Однак, коли до нього підійшов водій автомобіля, та допоміг підвестися, він побачив як потерпілий повільно за допомогою водія пішов до автомобіля, сів на переднє пасажирське сидіння, після чого автомобіль поїхав з місця пригоди. Коли автомобіль проїздив повз нього, йому здалося що потерпілий втратив свідомість, бо він був нахилений до передньої панелі автомобіля, у зв`язку з чим він подумав, що водій можливо має намір викрасти потерпілого з метою приховування події. Після чого він відразу ж зателефонував до поліції та повідомив про те що сталося.
Аналізуючи свідчення обвинуваченого, потерпілого та свідка, які були допитані під час судового розгляду, суд розцінює їх показання як правдиві, оскільки вони стабільні, фактично узгоджуються між собою, перед допитом свідок попереджався про кримінальну відповідальність за завідомі неправдиві показання. Крім того, свідчення самого обвинуваченого та свідка в цілому відповідають іншим доказам, а саме даними протоколу огляду місця події, висновками експертиз, іншим дослідженим в судовому засіданні доказам, які підтверджують винуватість ОСОБА_6 в скоєнні кримінального правопорушення при обставинах, визнаних судом встановленими, та викладених у вироку, а саме:
Протоколом огляду місця дорожньо-траспортної пригоди (далі - ДТП) від 01.12.2017 року встановлено, що місцем події є проспект Героїв Сталінграда, 5 в м. Харкові. Огляд проводився у хмарну погоду при дрібному дощі, температурі повітря +5 градусів по Цельсію, денному освітленні від вулиці Морозова до проспекту Гагаріна. Покриття проїжджої частини мокре, асфальтобетон. Дорожнє покриття для двох напрямків руху по дві смуги руху у кожному напрямку. На проїжджій частині нанесено подвійну лінію повздовжньої розмітки для розділення потоків транспорту, однорядна повздовжня розмітка та однорядна переривиста для розділення попутного напрямку руху. На місці зіткнення сліди шин або гальмування відсутні, автомобіль з місця пригоди прибирався. Оглядом встановлено автомобіль «Дєу-Матіз», д.р.н. НОМЕР_1 , який має пошкодження: деформація правого переднього крила, зчеси лако-фарбового покриття на передньому бампері справа. Стан шин, коліс, рульового управління та гальмівної системи транспортного засобу робочий. Розташування місця зіткнення, пішохідного переходу, вулиць, дорожніх знаків, світлофорних об`єктів та транспортного засобу після ДТП зафіксовані у схемі до протоколу огляду. Фототаблицею до протоколу огляду місця ДТП зафіксовані встановлені пошкодження транспортного засобу «Дєу-Матіз», д.р.н. НОМЕР_1 ( а.с. 100-106 т. 1 ).
Відповідно до висновку експерта № 1467-А/17 від 05.01.2018 року, у зв`язку з подіями 01.12.2017 року у ОСОБА_4 , мав місце закритий осколковий перелом хірургічної шийки лівої плечової кістки. Наявні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, можливо, в умовах дорожньо-транспортної пригоди, на яку вказано у постанові слідчого та відомо з історії хвороби. За ступенем тяжкості, наявні тілесні ушкодження у ОСОБА_4 , відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я ( а.с. 111 т.1).

З висновку судової автотехнічної експертизи № 47/48/18 від 17.01.2018 року вбачається, що у даній дорожній обстановці водій автомобілю «Дєу-Матіз» ОСОБА_6 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України. У даній дорожній обстановці водій автомобілю «Дєу-Матіз» ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода шляхом виконання вимог п.п. 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України. У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Дєу-Матіз» ОСОБА_6 вбачаються, невідповідності вимогам п.п. 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з вказаною ДТП( а.с. 118-120 т.1).
Також з висновку судової автотехнічної експертизи № 45/46/18 від 17.01.2018 вбачається, що у даній дорожній обстановці водій автомобілю «Дєу-Матіз» ОСОБА_6 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України. У даній дорожній обстановці водій автомобілю «Дєу-Матіз» ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода шляхом виконання вимог п.п. 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України. У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Дєу-Матіз» ОСОБА_6 вбачаються, невідповідності вимогам п.п. 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з вказаною ДТП( а.с. 122-124 т.1).
Згідно ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України, оцінив докази з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а також з точки зору їх узгодженості та взаємозв`язку, які в своїй сукупності є достатніми, щоб дійти обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та доведеності вини у його вчиненні.

Показання обвинуваченого ОСОБА_6 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

З урахуванням викладеного, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободі в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Згідно класифікації, передбаченої ст.12 КК України, ОСОБА_6 вчинив нетяжкий злочин, визнав себе винним та щиро розкаявся у вчиненому, що відповідно до ст.66 КК України визнається судом обставиною, що пом`якшує покарання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він офіційно працює на посаді начальника відділу з питань регіонального розвитку в ТОВ «Харзбут», одружений, має на утриманні малолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є інвалідом, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, характеризується позитивно, раніше не судимий.
Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_6 суд керується ст. 65 КК України та практикою Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність обставин що пом`якшує покарання, вчинення ОСОБА_6 злочину вперше, а також враховує вимоги ст. 50 КК України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, думку прокурора, який вважав за доцільне призначення покарання у виді обмеженням волі строком на 2 роки, із застосуванням ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання строком на 2 роки, і покласти обов`язки відповідно до ст. 76 КК України з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, призначити покарання у виді обмеження волі у межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, та із застосуванням ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання строком на 1 рік і покласти обов`язки відповідно до п.п. 1,2 ст. 76 КК України.

Разом з тим, враховуючи обставини дорожньо-транспортної пригоди, та зважаючи, на відвідування сином ОСОБА_8 КЗ «Харківський спеціальний навчально-виховний комплекс», та необхідністю перевезення дитини - інваліда до місця навчання з використанням транспортних засобів, суд приходить до висновку, що до обвинуваченого ОСОБА_6 можливо не застосовувати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову потерпілого ОСОБА_4 , суд виходить з наступного.

Так, потерпілим ОСОБА_4 заявлено позовні вимоги до ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 10195,85 грн., яка складається з 2595,85 грн. - витрати та лікування, 7600 грн. витрати на правову допомогу, а також моральної шкоди у розмірі 50000 грн.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до статей 1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статей 1194, 1195 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Види обов`язкового страхування в Україні визначено в ст. 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV (далі - Закон № 1961-ІV).

Відповідно до ст. 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7897776 від 01.11.2017, виданого ПАТ СК «ВУСО» застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_6 , забезпеченим транспортним засобом є автомобіль Daewoo Matiz д.р.н. НОМЕР_1 (а.с.128 т. 1 ).

Пунктом 4 полісу встановлено страхову суму відповідальності на одного потерпілого за шкоду завдану життю і здоров`ю в розмірі 200000 гривень, за шкоду завдану майну у розмірі 100000 гривень, п.5 визначено розмір франшизи в розмірі 1000 гривень.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-ІV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що позивач вимагав відшкодування шкоди тільки із завдавача, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована на підставі договору страхування цивільно-правової відповідальності зі страховиком, та заперечував проти залучення страхової компанії в якості співвідповідача у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_6 витрат на лікування у розмірі 2595,85 грн. не підлягають задоволенню, виходячи з того, що вказана сума не перевищує страхову суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, що визначено у полісі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України).

Вказана позиція є аналогічною і у вирішенні інших справ Європейського суду: рішення від 15 жовтня 2009 року у справі Антипенко проти Російської Федерації, постанова у справі від 14 лютого 2008 року Пшеничний проти Російської Федерації.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що внаслідок дорожньо - транспортної пригоди ОСОБА_4 було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у фізичному болі та душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, тривалим перебуванням на лікуванні і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, з урахуванням засад розумності та справедливості, приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 10000 грн., яка визначена з урахуванням всіх обставин справи.

Щодо позовних вимог потерпілого про стягнення з обвинуваченого на його користь витрат на правову допомогу слід зазначити наступне.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Так, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.

У відповідності до ч. 2 ст. 120 КПК України передбачено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

На підтвердження витрат на правову допомогу потерпілим було надано: договір про надання правової допомоги від 14.02.2018 року, акт виконаних робіт №1 від 19.06.2018 року, копії чеків на загальну суму 7600 грн., тобто потерпілим ОСОБА_4 документально підтверджено здійснені ним процесуальних витрати на правову допомогу у розмірі 7600 грн.

Виходячи з наведеного суд приходить до висновку про часткове задоволення цивільного позову ОСОБА_4 , а саме в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 7600грн., в іншій частині позовні вимоги вважає необхідним залишити без задоволення.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 не обирався.
Питання про процесуальні витрати суд вирішує відповідно до ст. 122, 124 КПК України, які передбачають, що у випадку винесення обвинувального вироку, суд стягує на користь держави документально підтверджені витрати про притягненню експерта. Згідно довідки від 17.01.2018 року про витрати на проведення експертизи № 47/48/18 становлять 1144 грн., довідки від 17.01.2018 року про витрати на проведення експертизи № 45/46/18 становлять 1144 грн., які повинні бути стягнуті з ОСОБА_6 на користь держави.
Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченому ч.1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.
У відповідності до ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем свого проживання;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації за місцем свого проживання про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.
Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої в наслідок вчинення кримінального правопорушення - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 , на користь потерпілого ОСОБА_4 , в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 (десять тисяч) грн., витрати на правову допомогу в розмірі 7600 (сім тисяч шістсот) грн., а всього в розмірі 17 600 (сімнадцять тисяч шістсот) грн.
В іншій частині позовні вимоги - залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи у сумі 2288 (дві тисячі двісті вісімдесят вісім) грн.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку вручається прокурору та обвинуваченому.
Інші учасники мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя - ОСОБА_1