ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 954/62/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/37/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія:ч.1 ст. 135, ч.2 ст.286 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участі прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

адвоката: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000345 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 19 серпня 2020 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Нововоронцовка, Нововоронцовського району, Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 135, ч.2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 19 серпня 2020 року визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 135, ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання:
-за ч. 1 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік;
-за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обраховано з моменту затримання у порядку виконання вироку суду.
Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави витрати за проведення експертиз у сумі 2198 грн.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 07.10.2019 року близько 20:55, керуючи автомобілем Ford Transit, р.н. НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони вул. Суворова по вул. Щасливій в смт. Нововоронцовка Нововоронцовського району Херсонської області, в районі буд. № 30, у напрямку пров. 8 Березня, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалася, порушуючи вимоги п.п. 2.3.б), 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості своєчасно не зменшив швидкість та не зупинився при виявленні пішоходів на проїжджій частині, у зв`язку із чим скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по проїзній частині в попутному напрямку у смузі руху автомобіля.
Унаслідок даної дорожньо-транспортної події пішоходу ОСОБА_9 , заподіяно тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, від яких він помер в лікарняному закладі.
Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Крім того, ОСОБА_7 , 07.10.2019 близько 20:55, керуючи автомобілем Ford Transit, р.н. НОМЕР_1 , та рухаючись зі сторони вул. Суворова по вул. Щасливій в смт Нововоронцовка Нововоронцовського району Херсонської області в районі буд. №30, порушуючи вимоги п.п. 2.3.б), 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який рухався по проїзній частині в попутному напрямку у смузі руху автомобіля. Унаслідок ДТП пішохід ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті, яка настала внаслідок відкритого осколкового перелому кісток черепа, забою головного мозку, крововиливу під оболонки мозку. Після здійснення наїзду на пішохода ОСОБА_9 водій ОСОБА_7 , в порушення вимог п. 2.10 (а), (г) Правил дорожнього руху України, не вжив усіх можливих заходів для надання першої медичної допомоги, не викликав карету швидкої медичної допомоги, не відправив потерпілого до лікувального закладу, не повідомив про дорожньо-транспортну подію орган поліції та не вживши усіх можливих заходів для забезпечення збереження слідів дорожньо-транспортної події, з метою уникнення відповідальності за скоєне, на автомобілі, причетному до ДТП, з місця події поїхав, чим завідомо залишив без допомоги потерпілого ОСОБА_9 , який перебував у небезпечному для життя стані та був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан та був зобов`язаний і мав змогу надати потерпілому допомогу.
Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 135 КК України, а саме як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через безпорадний стан, особою, яка мала змогу надати допомогу та сама поставила потерпілого в небезпечний для життя стан.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Вказує, що вирок суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження.
За твердженням захисника, обставини, наведені у вироку, як докази вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих злочинів насправді судом не встановлені, а вирок, ґрунтується на спотворених показаннях свідків, які під час судового розгляду кримінального провадження давали інші, ніж ті, що зазначені у вироку.
Покладені в основу вироку докази ні кожен окремо, а ні в сукупності, не доводять поза розумним сумнівом вину обвинуваченого.
В судовому засіданні обвинувачений надав пояснення про те, що о 20 год. 55 хв. 07.10.2019 року, він знаходився вдома та участі у ДТП не брав, того вечора повернувся додому близько 20.30 год., після того, як підвіз додому ОСОБА_10 .
Вказані обставини підтвердив свідок ОСОБА_10 , який в судовому засіданні надав пояснення про те, що в жовті 2019 року, близько 20 год. 10 хв., обвинувачений на власному автомобілі підвозив до його місця проживання, також свідок детально зазначив маршрут, яким вони рухалися, вказавши, що вони не рухалися по вул. Щасливій, за місцем проживання свідка, вони прибули о 20.25-20.30 год., після чого ОСОБА_7 поїхав додому в сторону траси, тобто в протилежному напрямку до вул. Щасливої, де відбувся наїзд на потерпілого. Повідомив свідок і про те, що цієї ж ночі він був доставлений до приміщення відділу поліції для допиту, де в той час обвинуваченого не бачив. На уточнююче запитання суду, свідок вказав, що час, який необхідний для подолання відстані від його місця проживання до місця ДТП, за умови руху на автомобілі, становить не більше 3 хвилин.
Із показів свідка вбачається, за встановлених у вироку фактичних обставин, обвинувачений не перебував на місці події, оскільки після того як відвіз свідка, ОСОБА_7 поїхав не в сторону населеного пункту, а в сторону траси, неподалік від якої проживає. Звертає увагу і на те, що обвинувачений направився додому за пів години до подій, викладених в обвинувальному акті, що на переконання захисника, є суттєвим відрізком часу, з огляду на невелику площу смт. Нововоронцовка.
Стверджує, що покази ОСОБА_10 у вироку судом повністю спотворено та викладено у вигляді, який повністю суперечить показанням, наданим свідком та які зафіксовано засобами технічної фіксації судового засідання.
Покази потерпілого ОСОБА_11 у вироку викладено вибірково. Так, потерпілий в судовому засіданні вказав, що обставини скоєння кримінальних правопорушень йому стали відомі зі слів його матері, при цьому остання у даному кримінальному провадженні не допитувалася, а існування розписки, на яку здійснює посилання суд, нічим не підтверджується.
Виклавши покази потерпілого, суд не зазначив, що вони являються показаннями з чужих слів, а саме зі слів обвинуваченого ОСОБА_7 , нібито сказаними ОСОБА_11 та зі слів матері останнього, яка не допитувалася, та питання про її допит не розглядалося.
Захисник вважає, що покази потерпілого є недопустимими відповідно до положень ч.6 ст. 97 КПК України.
Зазначає, що викладені у вироку докази або взагалі не містять відомостей щодо предмета доказування у кримінальному провадженні, або викликають сумніви з точки зору допустимості, які на думку апелянта, не мають значення в доказуванні, втім суд першої інстанції здійснив формальне посилання на ці докази, вказавши, що вони в своїй сукупності доводять обставини, викладені в обвинувальному акті.
Стверджує, що свідок ОСОБА_12 в ході судового допиту не зміг послідовно викласти обставини, що йому відомі, як очевидцю наїзду на потерпілого, оскільки не зміг самостійно вказати, з якої сторони дороги вони йшли з потерпілим безпосередньо перед ДТП та якою частиною автомобіля сталося зіткнення.
Показання свідка ОСОБА_12 є суперечливими, викликають сумніви, оскільки суперечать іншим дослідженим доказам.
Звертає увагу, що ОСОБА_12 вказував про те, що ні він, ні потерпілий алкогольних напоїв не вживали, що суперечить показам свідка ОСОБА_13 та висновку СМЕ №97 від 01.11.2019 року, якою в крові потерпілого виявлено концентрацію етилового спирту 1,68 проміле, а в сечі 1,87 проміле.
Наголошує, що в ході слідчого експерименту, результати проведення якого зафіксовані у протоколі від 19.12.2019 року, свідок давав інші пояснення, а ніж під час надання показань в судовому засіданні, зокрема про те, що транспортний засіб, який здійснив наїзд на потерпілого, рухався по лівій стороні дороги, тобто по зустрічній смузі руху.
Твердить, що суд посилаючись на показання свідка ОСОБА_12 , як на належний доказ, встановив обставини, які нібито вказав даний свідок, з інших джерел, не навівши мотиви свого рішення.
Є суттєвим і той факт, що свідок не помітив жодних ідентифікуючих ознак автомобіля, причетного до ДТП, крім того, що це був білий мікроавтобус.
Транспортний засіб, яким належить обвинуваченому, у відповідності до приписів ст. 229 КПК України свідку для впізнання не пред`являвся, при цьому, жодна обставина, зазначена свідком не вказує на участь як самого обвинуваченого та його автомобіля у ДТП, що є предметом даного кримінального провадження.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованих правопорушень, обґрунтований, зокрема, протоколом огляду місця ДТП від 07.10.2019 року відповідно до якого виявлено та вилучено фрагмент пластику, а також постановою про визнання речовим доказом зазначеного фрагменту пластику, в якій зазначено, що даний фрагмент пластику являється фрагментом від бокового дзеркала автомобіля «Ford Transit» р.н. НОМЕР_1 . Проте з моменту вилучення вказаного предмету, а саме з 07.10.2019 року, він залишався у спецпакеті і не був предметом жодного дослідження.
Під час досудового розслідування не призначалася та не проводилася судово-трасологічна експертиза ні щодо походження пошкоджень на автомобілі, ні щодо того, чи являється вилучений фрагмент пластику фрагментом від дзеркала заднього бокового виду конкретного автомобіля. Жодного доказу того, що даний фрагмент являється фрагментом дзеркала автомобіля, в матеріалах справи відсутній, та судом не досліджувався.
Наголошує, що в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 вказав, що автомобіль який здійснив наїзд на потерпілого, вдарив останнього боковим дзеркалом, внаслідок чого воно не зламалося, а вивернулося в іншу сторону, та автомобіль покинув місце пригоди в такому вигляді.
На уточнююче запитання захисника, свідок підтвердив, що дзеркало залишилося у вивернутому вигляді на автомобілі.
На переконання захисника, перелічені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що висновок суду про те, що даний фрагмент пластику є фрагментом автомобіля, належного обвинуваченому є припущеннями, які не підтверджені жодним доказом, а посилання на такий висновок є порушенням вимог ч.3 ст. 373 КПК України, відповідно до якої обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, у вироку не відображено належним чином показання слідчого ОСОБА_14 , допитаного в якості свідка, який пояснив, що автомобіль у ОСОБА_7 був вилучений у обвинуваченого без ухвали слідчого судді та заяви про добровільну видачу.
При відпрацюванні всіх власників білих мікроавтобусів в межах смт. Нововоронцовка, не було жодних відомостей про те, що саме ОСОБА_7 на власному транспортному засобі, знаходився на місці ДТП.
Стверджує, що з огляду на ту обставину, що стороною обвинувачення не надано доказів, які б доводили вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, суд шляхом формального переліку досліджених матеріалів кримінального провадження та явного спотворення свідків, дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого та призначення йому покарання у виді позбавлення волі.
У зв`язку з чим, на думку адвоката, вирок ґрунтується на висновках суду, які не відповідають фактичним обставинам.
Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.
Адвокат ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту.
Потерпілі в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про дату та час апеляційного розгляду кримінального провадження, заяву про відкладення судового засідання на адресу суду не подавали.
Неприбуття потерпілих не перешкоджає апеляційному розгляду відповідно до приписів ч.4 ст. 405 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Мотиви Суду.
Апеляційний розгляд кримінального провадження у відповідності до приписів ч.1 ст. 404 КПК України здійснюється в межах апеляційної скарги.
Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Частинами 1, 6 ст. 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження забезпечено принцип змагальності сторін та свободи у поданні ними суду своїх доказів.
Як видно із вироку, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст. 135 КК України ґрунтується на доказах, які безпосередньо досліджені судом та оцінені з точки зору належності, допустимості та достатності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження забезпечено принцип змагальності сторін та свободи у поданні ними суду своїх доказів.
Докази, надані сторонами кримінального провадження суд першої інстанції безпосередньо і неупереджено дослідив у повному обсязі, обставин, які б завадили сторонам скористатися своїми процесуальними правами у наданні інших доказів, за результатами апеляційного перегляду не встановлено.
За результатами апеляційного розгляду, не встановлено наявності будь-яких перешкод у сторін кримінального провадження, щодо надання доказів, та у змагальному процесі можливості відстоювати свою правову позицію.
Зі змісту вироку слідує, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст. 135 КК України, суд обґрунтував показами потерпілого, свідків, письмовими доказами, в тому числі протоколами проведення слідчих дій, а також висновками експертиз, які безпосередньо досліджені судом першої інстанції.
Дав суд належну оцінку і показанням самого обвинуваченого ОСОБА_7 , на свій захист та навів мотиви, чому не прийняв їх до уваги.
Так, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги покази потерпілого ОСОБА_11 .
Із вироку та технічного запису фіксації судового засідання вбачається, що потерпілий пояснив, що після отримання повідомлення від слідчого про ДТП, в результаті якої загинув його батько, приїхав до смт. Нововоронцовка, де зустрівся з ОСОБА_7 . В ході розмови ОСОБА_7 повідомив, що жалкує з приводу скоєного, розповів, що саме і як сталося, сказав, що не побачив пішоходів, а після наїзду побоявся повернутися на місце пригоди, готовий понести витрати на поховання, просив вибачення. Надалі ОСОБА_7 надав допомогу сім`ї загиблого, двічі возив тіло батька на експертизу до м. Берислава.
Матеріали провадження не містять доказів того, що потерпілий має підстави оговорити обвинуваченого.
Показання потерпілого узгоджуються з іншими доказами у справі.
На підтвердження достовірності показань потерпілого про те, що ОСОБА_7 надавав допомогу у доставці тіла потерпілого на експертизу, вагомо свідчить те, що лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_9 було отримано саме ОСОБА_7 10.10.2019 року.
Посилання апелянта на те, що показання потерпілого є недопустимим доказом, як показання з чужих слів, колегія суддів відхиляє, оскільки вбачається, що потерпілий розповів суду про ті обставини, які він сприймав особисто, безпосередньо в ході розмови з ОСОБА_7 , а те , що ОСОБА_7 під час розгляду провадження відмовився давати відповіді на питання щодо повідомлених потерпілим обставин, не ставить під сумнів допустимість та достовірність показань потерпілого.
Колегія суддів звертає увагу, що в ході допиту обвинуваченого в суді, він підтвердив ту обставину, що після ДТП спілкувався з родиною загиблого, та відмовився відповідати на те питання, чи надавав він гроші сім`ї ОСОБА_15 , однак стверджувально не заперечував цю обставину.
Питання про безпосередній допит матері потерпілого за фактом отримання нею грошових коштів від обвинуваченого, сторонами кримінального провадження, в тому числі захисником, не порушувалося.
Твердження адвоката про те, що покази потерпілого викладені вибірково, а обставини скоєння кримінального правопорушення йому стали відомі зі слів його матері є безпідставними. Суд не зобов`язаний у вироку дослівно відтворювати показання учасників судового провадження, а зміст викладених у вироку показань потерпілого відповідає змісту, показань зафіксованих на технічному носії інформації. Потерпілий вказав, що сам ОСОБА_7 йому розповів про обставини ДТП та пояснив чому він покинув місце ДТП.
Знайшли належну оцінку суду у вироку і показання свідків. Доводи апеляційної скарги про те, що суд у вироку спотворив показання свідка ОСОБА_10 та інших свідків, слід визнати безпідставними.
В судовому засіданні 16.07.2020 року було допитано свідка ОСОБА_10 , показання якого змістовно викладені у вироку, так як вони були повідомлені свідком.
Із технічного запису фіксації судового засідання слідує, що ОСОБА_10 надав пояснення про те, що близько восьмої, на початку дев`ятої години вечора, він попросив ОСОБА_7 його підвезти. На автомобілі вони рухалися по такому напрямку: вул. Бериславська, проїхали курган, виїхали на трасу, по ній спустилися вниз по дорозі, звернули на вул. Суворова, проїхавши по ній до вул. Петровського, де на перехресті звернули на останню, проїхавши по зазначеній вулиці на перехресті вул. Петровського та Кірова, де свідок вийшов, а обвинувачений поїхав в напрямку траси.
Свідок чітко вказав, що ОСОБА_7 привіз його за вказаним місцем приблизно о 20.25-20.30 год. По вул. Щорса (наразі Щаслива), тобто де сталася ДТП, вони не рухалися, час потрібний для подолання відстані від місця, де його висадив обвинувачений, до місця події, за умови руху на автомобілі, становить приблизно 3 хвилини. Близько першої години ночі, його доставили до відділу поліції, де він надав показання.
Зміст показів свідка ОСОБА_10 викладені у вироку в цілому відповідають наданим під час судового розгляду показам, що зафіксовані на технічному записі судового засідання.
При цьому показання свідка про те, що від місця куди ОСОБА_7 привіз свідка, він поїхав в сторону траси, тобто не в напрямку місця події, не спростовує обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні наїзду на пішохода о 20.55 год.
Також суд першої інстанції, підставно врахував покази свідка ОСОБА_12 який був очевидцем наїзду на потерпілого. Свідок показав, що він разом із загиблим ОСОБА_9 , прямували до магазину по вул. Щасливій, підіймались по ній вверх, рухалися неподалік один одного, потерпілий йшов позаду нього. В той час, автомобіль, який рухався позаду них здійснив наїзд на ОСОБА_9 , внаслідок чого від удару транспортного засобу, він опинився на землі, втратив свідомість, однак ще був живий, свідок викликав швидку. Тобто з показань свідка видно, що він з потерпілим і автомобіль рухалися у попутному напрямку.
Свідок ОСОБА_12 зазначив, що удар автомобіля був сильний, оскільки було чутно звук, внаслідок контакту автомобіля і тіла людини. Вказав, що після наїзду, автомобіль не зупинився, продовжив рухатися далі, однак він подавав знаки (махав руками) аби транспортний засіб залишився на місці події.
Свідок вказав, що контакт між автомобілем і тілом потерпілого відбувся саме лівою частиною (там, де місце водія) транспортного засобу. Автомобіль був білого кольору, форми «бусик» (мікроавтобус).
Суд першої інстанції безпосередньо в судовому засіданні, усунув неузгодженість в показаннях свідка, та чітко встановив конкретний напрямок, траєкторію та місце руху (частину дороги) пішоходів і ці відомості узгоджуються з іншими доказами, покладеними в основу вироку, в т.ч. і з протоколом слідчого експерименту від 19.12.2019 року зі свідком ОСОБА_12 , протоколом огляду транспортного засобу від 08.10.2019 року.
Твердження захисника щодо сумнівності та неузгодженості показань свідка з іншими доказами слід визнати безпідставними.
Посилання захисника на виявлення у загиблого етилового спирту, як на підставу поставити під сумнів достовірність показань свідка ОСОБА_12 , який заперечував факт вживання алкоголю з загиблим, не є прийнятними. Вбачається ОСОБА_12 вказував, що разом з потерпілим не вживав алкогольні напої, однак не виключав ту обставину, що потерпілий міг цього дня раніше вживати алкоголь. Показання свідка щодо вживання алкоголю, не ставлять під сумнів достовірність показань свідка щодо обставин наїзду на потерпілого, які узгоджуються з іншими доказами.
Покази свідка щодо механізму наїзду транспортним засобом на потерпілого саме лівою частиною автомобіля, узгоджуються з відомостями зафіксованими у протоколі огляду автомобіля «Ford Transit» р.н. НОМЕР_1 білого кольору транспортного засобу від 08.10.2019 року предметом огляду якого був автомобіль «Ford Transit» р.н. НОМЕР_1 білого кольору, в ході проведення слідчої дії, встановлено зовнішні пошкодження транспортного засобу, а саме: вм`ятина на капоті зі сторони водія, пошкодження на лобовому склі зі сторони водія, пошкодження дзеркала зі сторони водія. Також на капоті зі сторони водія виявлено дві плями бурого кольору, схожих на кров.
Посилання апелянта на те, що автомобіль належний ОСОБА_7 вилучений без ухвали слідчого судді та за відсутності заяви про добровільну видачу, не можуть бути прийняті до уваги як підстави для визнання протоколу огляду автомобіля недопустимим доказом.
Вбачається із досліджених судом доказів, що ОСОБА_7 добровільно самостійно приїхав на власному автомобілі до відділу поліції для проведення огляду дав дозвіл на проведення огляду, огляд проведено у його присутності та у присутності понятих, огляд здійснювався у межах візуальної фіксації наявних на автомобілі зовнішніх пошкоджень, обшук автомобіля не проводився, протокол огляду підписаний ОСОБА_7 без будь-яких зауважень.
Факт присутності ОСОБА_7 під час огляду автомобіля до його закінчення, в суді підтвердили свідок ОСОБА_16 , який був понятим при приведенні огляду, слідчий ОСОБА_14 , який був допитаний щодо обставин проведення огляду.
Посилання обвинуваченого про те, що огляд автомобіля було проведено в його відсутності, так як в цей час він проходив освідування на стан сп`яніння, спростовуються протоколом огляду, показаннями зазначених свідків. З цих доказів вбачається, що огляд автомобіля проводився 08.10.2019 року з 01.20 год до 02.00 год., тоді як огляд на стан сп`яніння ОСОБА_7 проводився 08.10.2019 року о 02.35 год, що вбачається з висновку про результати медичного огляду, тобто вже після проведення огляду автомобіля.
Для з`ясування допустимості доказів, отриманих під час огляду в іншому володінні особи, якщо наявність та/або добровільність згоди володільця ставиться стороною під сумнів, суд має виходити із сукупності всіх обставин, що супроводжували цю слідчу дію, враховуючи, але не обмежуючись, наявністю письмового підтвердження такої згоди.
Сукупність встановлених судом обставин проведення огляду автомобіля, що був викликаний тим, що водій зник з місця ДТП, які підтверджені покладеними в основу вироку докази, вагомо свідчить про те, що ОСОБА_7 добровільно, без будь-якого примусу, доставив автомобіль для його огляду, всі його дії у сукупності підтверджують надання його згоди на огляд автомобіля. Кримінальним процесуальним законом не передбачено, що така згода має бути висловлена лише у письмовій заяві. Апеляційний суд вважає, при здійсненні огляду були дотримані умови та процесуальні гарантії, які захищають здатність ОСОБА_7 висловлювати свою справжню думку при наданні такої згоди.
З висновку експерта судової автотехнічної експертизи з дослідження технічного стану автомобіля №19-375 від 10.12.2019 року вбачається, що гальмівна система автомобіля Ford Transit р.н. НОМЕР_1 до моменту ДТП була справна і забезпечувала водієві технічну можливість здійснювати гальмування з відомою йому ефективністю аж до зупинки, встановлено також і те, що в зазначеній системі не малося несправностей, які могли б зумовити раптове для водія відведення автомобіля або відмову системи.
Експерт, як видно, здійснив безпосередньо огляд та дослідження автомобіля, при цьому був присутній і ОСОБА_7 . Експерт зазначив, що зовнішнім оглядом досліджуваного автомобіля встановлено, що він має пошкодження та сліди аварійного ударно-динамічного характеру сконцентрованого в основному в передній лівій частині транспортного засобу у вигляді руйнування лівого дзеркала заднього виду, пошкодження лобового скла та вигинів металу капоту. Виходячи з особливостей зафіксованих пошкоджень, вони об`єктивно виникли внаслідок ДТП при контактуванні з тілом людини.
Згідно із висновком експерта №19-853 від 21.12.2019 року ОСОБА_7 в умовах події, згідно заданими слідством вихідними даними, шляхом виконання пунктів 12.2 та 12.3 ПДР, мав технічну можливість запобігти настанню дорожньо-транспортної пригоди (а.п. 138).
З лікарського свідоцтва №109 від 10.10.2019 року вбачається, що ОСОБА_9 в результаті наїзду на нього транспортного засобу був доставлений до Нововоронцовської ЦРЛ, де і помер, у зв`язку із забоєм головного мозку, відкритим переломом кісток черепу.
Відповідно до висновку експерта №97 від 01.11.2019 року підтверджено, що виявлені при експертизі трупа ОСОБА_9 тілесні ушкодження могли утворитися в результаті наїзду транспортного засобу з подальшим відкиданням на дорожнє покриття і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
Належну оцінку суду отримали і відомості, зафіксовані у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 07.10.2019 року та схемі місця ДТП та фото таблицею до нього, підписаними слідчим, понятими. Під час слідчої дії зафіксоване місце ДТП, відсутність слідів гальмування, знайдений фрагмент пластику від бокового дзеркала автомобіля.
Слідчий ОСОБА_14 повідомив суду, що огляд місця дорожньо-транспортної пригоди проводився за участі понятих. На місці ДТП, біля бордюру, було знайдено частину дзеркала автомобіля, який був вилучений, поміщений до сейф-пакету і запечатаний. Протокол прочитав вголос понятим, зауважень від них не надходило, вони все вивчили і підписали. Потім до протоколу нічого не дописував.
ОСОБА_17 та ОСОБА_18 в суді підтвердили, що були понятими під час огляду місця ДТП, біля бордюру було знайдено і вилучено фрагмент дзеркала заднього виду. Протокол був складений після того, як все було оглянуто, слідчий склав протокол, який вони підписали без зауважень.
Посилання апелянта на те, що свідку ОСОБА_12 не було пред`явлено автомобіль ОСОБА_7 для впізнання, а тому є припущенням, що саме ОСОБА_7 на своєму автомобілі здійснив наїзд на пішохода, не можна прийняти до уваги, оскільки винуватість ОСОБА_7 підтверджується сукупністю покладених в основу вироку доказів. Так, свідок ОСОБА_12 описав колір та форму автомобіля, що здійснив наїзд на потерпілого та місце контакту з тілом потерпілого, ці покази узгоджуються із наявністю характерних ушкоджень на автомобілі ОСОБА_7 , що за кольором за формою відповідає тим, які назвав свідок. А із показань потерпілого вбачається, що ОСОБА_7 йому особисто розказав про обставини наїзду на пішохода.
Вказівка суду при висвітленні показів свідка ОСОБА_12 у вироку про те, що дзеркало заднього виду транспортного засобу «зламалося» не є помилкою, як б свідчила про «спотворення» показів свідка, як про те вказує захисник, а відтак і не може слугувати підставою однією з поміж інших підстав, наведених в апеляційній скарзі, для скасування вироку суду.
ОСОБА_12 і хоча прямо в судовому засіданні не вказав, що зазначений елемент автомобіля зламався, однак зазначив про його деформацію, внаслідок ДТП. Ця обставина, повідомлена свідком, знайшла своє відображення в письмових доказах, а саме протоколі огляду місця ДТП від 07.10.2019 року в ході якого було виявлено та вилучено фрагмент пластику від бокового дзеркала автомобіля, факт виявлення та вилучення якого на місці події підтвердили поняті ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які були допитані в судовому засіданні в якості свідків.
Крім того, ця ж обставина підтверджується і протоколом огляду транспортного засобу від 08.10.2019 року та фототаблицею до нього в якому зафіксовано, в тому числі графічно, шляхом фотографування, факт пошкодження дзеркала зі сторони водія.
Суд першої інстанції оцінив сукупність доказів, які були надані сторонами, забезпечив дотримання принципу змагальності.
За результатами апеляційного перегляду не встановлено будь-яких обставин, які б свідчили про створення перешкод стороні захисту у наданні нових доказів.
Суд апеляційної інстанції зважає на те, щозаперечуючи, що виявлений на місці події фрагмент пластику є фрагментом від дзеркала автомобіля ОСОБА_7 та вказуючи на недоліки досудового розслідування кримінального провадження, сторона захисту з дотриманням принципу змагальності сторін не заявляла клопотань про призначення судово-трасологічної експертизи в межах кримінального провадження та не навела доводів на спростування цієї обставини.
В той час, як досліджені судом докази та встановлені обставини, у своїй сукупності вагомо свідчать про причетність ОСОБА_7 до скоєння інкримінованих кримінальних правопорушень.
Суд у відповідності до приписів закону, з посиланням на докази, яким дав належну оцінку встановив причинно-наслідковий зв`язок між порушення ОСОБА_7 вимог п.п. 2.3 б, 12.2, 12.3, п. 2.10 а , г ПДР та суспільно-небезпечними наслідками, які настали у вигляді смерті ОСОБА_9 , внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про необхідність правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочинів як на досудовому розслідуванні, так і судовому розгляді, зокрема й права обвинуваченого на захист при збиранні, дослідженні та оцінці доказів, які б могли істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, та перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення щодо ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду не виявлено. Докази у кримінальному провадженні зібрані та досліджені з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.
Вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання в апеляційній скарзі захисником не оспорюється, а тому з огляду на межі апеляційного розгляду, у відповідності до приписів ч.1 ст. 404 КПК України, судом апеляційної інстанції не переглядається.
В ході апеляційного розгляду, за результатами ретельної перевірки доводів апеляційної скарги захисника, колегією суддів не встановлено підстав, які б слугували підґрунтям для скасування вироку суду першої інстанції та призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції відповідно до приписів ст. 415 КПК , як про те просить апелянт.
Висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам, вони підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Покази обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що в момент ДТП він перебував вдома і непричетний до цієї події, судом підставно не прийняті до уваги, оскільки вони суперечать фактичним обставинам події, які установлені судом, та сукупності покладених в основу вироку доказам.
Істотних порушень вимог КПК, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни вироку, під час апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст. 404,405, 407, 419, 376 ч 2 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 19 серпня 2020 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом 3-х місяців може бути оскаржена до Верховного суду.

Судді: ( три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4