Номер провадження: 11-кп/813/1988/20
Номер справи місцевого суду: 522/3250/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_9 - ОСОБА_10 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_11 ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24.07.2020 р., по об`єднаному кримінальному провадженню №0003647 від 06.06.2016 року, №0001262 від 28.03.2016 року, №0002088 від 23.07.2016 р., якою відносно:

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Октємберян Вірменія, громадянки України, офіційно не працевлаштованої, з середньою освітою, не заміжньої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимої,

- обвинуваченої у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 146 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ОСОБА_9 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Пенджикент Ленінобадської області Таджикістану, громадянки України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованої, не заміжньої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимої,

- обвинуваченої у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ОСОБА_11 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Бородіно Тарутинського району Одеської області, громадянки України, офіційно не працевлаштованої, не заміжньої, з неповною середньою освітою, проживаючої без реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимої:

- 12.03.2004 Тарутинським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 510 грн.;

- 27.01.2010 Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 190 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнена від покарання з випробуванням, іспитовий строк 1 рік;

- обвинуваченої у скоєнні злочинів, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч. 2 ст. 185 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 24.07.2020 р. було відмовлено в задоволенні клопотань сторони захисту та відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , по об`єднаному кримінальному провадженню №0003647 від 06.06.2016 року, №0001262 від 28.03.2016 року, №0002088 від 23.07.2016 р., продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22.09.2020 року.
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, зазначив, що відповідно до ст. 177 КПК України, вважає доведеним наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені, з огляду на тяжкість покарання, яке їм загрожує у випадку доведеності їх вини: можуть здійснити дії на спроби переховування від суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 не мають офіційного джерела прибутку, міцних соціальних зв`язків, а ОСОБА_11 крім того, має судимість; можуть незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, яких ще не допитано, оскільки оспорюють обвинувачення, не відшкодували потерпілим заподіяну шкоду; можуть вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на висунутий їм обсяг обвинувачення, відсутність офіційного джерела доходів, заробляння на прожиття злочинним шляхом.
Суд першої інстанції, врахувавши доведені ризики, обставини кримінального провадження, його суспільний інтерес, данні про особи обвинувачених, дійшов висновку про те, що інші менш суворі види запобіжних заходів на даний час не зможуть забезпечити мети заходів забезпечення кримінального провадження, досягнення якої вимагається Національним законодавством, що узгоджується з Рішенням ЄСПЛ «Бєлоусов проти України».
Окрім того, суд зазначив, що обставини злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 свідчать про суспільний інтерес конкретного кримінального провадження, який, з огляду на презумпцію невинуватості, переважає над особистою волею обвинувачених.
Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб яки їх подали.

В апеляційних скаргах захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 , зазначив, що ухвала підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду обставинам кримінального провадження, та через істотні порушенням вимог кримінального процесуального закону, з огляду на наступне:
- прокурором, в обґрунтування продовження строку тримання під вартою, заявлено про існування ризиків, тяжкість злочину, імовірний вплив на потерпілих та перешкоджання слідству, але зазначене не підтверджено доказами, які могли б впевнити у законності тривалого утримання обвинуваченої під вартою;
- судом першої інстанції не був здійснений аналіз ризиків, формально зазначених прокурором із урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи обвинуваченої, як того вимагають норми чинного законодавства України та практика ЄСПЛ;
- судом першої інстанції не надана правова оцінка доказам, якими прокурор зобов`язаний був мотивувати наявність обґрунтованого обвинувачення, яке є необхідною умовою для продовження строку тримання під вартою;
- висновки суду першої інстанції не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду;
- суд першої інстанції, в супереч вимогам КПК України, не надав оцінку погіршенню стану здоров`я обвинуваченої ОСОБА_9 , яка має всі необхідні довідки та наявності міцних соціальних зв`язків, які теж підтвердженні необхідними документами.
Посилаючись на викладене, захисник ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати відносно обвинуваченої запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , зазначив, що не погоджується із оскаржуваною ухвалою, вважає її постановленою з істотним порушенням вимог КПК України, та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав:
-стадія судового розгляду кримінального провадження фактично не розпочата, оскільки обвинувальний акт досі не проголошено, жодних дієвих та ефективних заходів, направлених на швидкий, об`єктивний та неупереджений розгляд кримінального провадження, судом першої інстанції не вживається, а лише формально продовжуються строки тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 , що свідчить про істотне порушення її конституційних прав і свобод;
-ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченій ОСОБА_7 кримінальних правопорушень не може бути врахована судом першої інстанції при застосуванні та продовженні строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на положення ст. 62 Конституції України, якою закріплений принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину доти, доки її вина не буде встановлена обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили;
-заявлені у кримінальному провадженні ризики на даний час втратили свою актуальність, оскільки жоден з них впродовж тривалого часу не обґрунтовувався стороною обвинувачення та не підтверджувався жодними доказами;
- обвинувачена ОСОБА_7 має постійне місце проживання та родину у м. Одесі, сприяє розслідуванню кримінального правопорушення, окрім того на даний час усі докази вилучені, необхідні експертизи проведені та свідки допитані, що виключає можливість будь-якого перешкоджання кримінальному провадженню з боку обвинуваченої;
-сторона державного обвинувачення не звертається до суду із клопотанням про продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, натомість це питання вирішується судом першої інстанції за власною ініціативою, яку прокурор лише формально підтримує.
Посилаючись на викладене, захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, в частині продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у продовженні строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 з та звільнити її з-під варти.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_12 зазначив, що ухвала підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду обставинам кримінального провадження та через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, з огляду на наступне:
- судом першої інстанції не був здійснений аналіз ризиків, формально зазначених прокурором із урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи обвинуваченої, як того вимагають норми чинного законодавства України та практика ЄСПЛ;
- прокурором, в обґрунтування продовження строку тримання під вартою, заявлено про існування ризиків, тяжкість злочину, імовірний вплив на потерпілих та перешкоджання слідству, але зазначене не підтверджено доказами, які могли б впевнити у законності тривалого утримання обвинуваченої під вартою;
- судом першої інстанції не надана правова оцінка доказам, якими прокурор зобов`язаний був мотивувати наявність обґрунтованого обвинувачення, яке є необхідною умовою для продовження строку тримання під вартою;
- судом винесено необґрунтоване, незаконне рішення, всупереч законним правам та інтересам обвинуваченої, висновки якого не підтверджуються доказами.
Посилаючись на викладене, захисник ОСОБА_12 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині продовження ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та звільнити її з-під варти.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисники підтримали доводи апеляційних скарг в інтересах обвинувачених, та просили їх задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Щодо руху справи.
Зазначені апеляційні скарги захисників надійшли до суду апеляційної інстанції 31.08.2020 р. та протоколом автоматизованого розподілу визначено склад суду під головуванням судді ОСОБА_13 , суддів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.09.2020 р. задоволено заяви про самовідвід суддів ОСОБА_13 (головуючий суддя), суддів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 від участі у розгляді вказаного кримінального провадження, а матеріали кримінального провадження №11-кп/813/1988/20 передані до апарату апеляційного суду для визначення іншого складу суду в порядку ст. 35 КПК України.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 04.09.2020 р. визначено колегію суддів у складі суддів ОСОБА_16 (головуючий суддя), суддів ОСОБА_4 та ОСОБА_17
08.09.2020 р. ухвалою Одеського апеляційного суду задоволено заяви про самовідвід суддів ОСОБА_17 та ОСОБА_16 та справу знову передано до апарату апеляційного суду для визначення іншого складу суду в порядку ст. 35 КПК України.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 16.09.2020 р. визначено колегію суддів у складі ОСОБА_2 (головуючий суддя), суддів ОСОБА_4 та ОСОБА_18 , проте суддя ОСОБА_18 помилково включений до автоматизованого розподілу, оскільки раніше була задоволена його заява про самовідвід від участі у розгляді кримінального провадження, інші судді кримінальної палати також не можуть приймати участі у розгляді об`єднаного кримінального провадження №0003647 від 06.06.2016 року, №0001262 від 28.03.2016 року, №0002088 від 23.07.2016 р., відповідно до наявних в матеріалах провадження довідок, а судді цивільної палати, які можуть приймати участь у розгляді провадження, перебували у відпустці, підтвердженням чого є також довідки, що містяться в матеріалах провадження.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 28.09.2020 р. визначено колегію суддів у складі ОСОБА_2 (головуючий суддя), суддів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Заслухавши доповідь судді, доводи та заперечення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

З огляду на що, Рішенням Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 р. положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, а ухвала Київського районного суду м. Одеси від 19.06.2020 р. підлягає апеляційному оскарженню.
Як вбачається з матеріалів провадження, а також копії обвинувального акту, на розгляді в Київському районному суді м. Одеси перебуває об`єднане кримінальне провадження №0003647 від 06.06.2016 року, №0001262 від 28.03.2016 року, №0002088 від 23.07.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_19 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказана норма не зазначає про обов`язкову наявність клопотання прокурора, а лише зобов`язує суд повторно розглянути питання доцільності такого продовження.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 р. (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24.07.2020 р., на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особам обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Проте, зважаючи на обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 злочинів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, які скоєнні за попередньою змовою групою осіб, повторно, переслідуючи єдиний злочинний намір, спрямований на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднанні із насильством небезпечним для життя і здоров`ю особи, деякі з них направленні на протиправне заподіянні смерті іншій людині, а також можливої міри покарання, яка може їм бути призначена у разі визнання винними (у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі), колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики переховування від суду, впливу на потерпілих перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_7 не одружена, не має на утриманні неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштована, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.
Твердження захисника ОСОБА_8 щодо наявності у обвинуваченої постійного місця проживання у м. Одесі та наявність у останньої міцних соціальних зв`язків, матеріалами провадження, а також апеляційної скарги не підтверджується.
Беручи до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, не має міцних соціальних зв`язків та будучи обізнана про ступінь тяжкості інкримінованих їй злочинів та покарання, яке загрожує в разі визнання її винуватою, апеляційний суд вважає, що ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КК України не зменшився та продовжує існувати, а саме, обвинувачена може здійснити спроби переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
Крім того, колегія суддів вважає що ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачена може впливати на свідків та потерпілих у кримінальному проваджені, продовжує існувати, оскільки у кримінальному провадженні не допитані всі свідки та потерпілі.
Також, колегія суддів, вважає доведеним ризик того, що обвинувачена може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_7 офіційно не працевлаштована, що свідчить про відсутність джерел доходів та обвинувачується у вчиненні низки корисливих злочинів направлених на незаконно заволодіння чужим майном.
Отже, доводи захисника ОСОБА_8 про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених прокурором ризиків є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами провадження.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчинених злочинів, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинуваченої ОСОБА_7 на даний час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_11 , апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_11 не одружена, не має на утриманні неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштована, не має місця реєстрації та постійного місця мешкання, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.
Беручи до уваги, що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, не має міцних соціальних зв`язків та будучи обізнана про ступінь тяжкості інкримінованих їй злочинів та покарання, яке загрожує в разі визнання її винуватою, апеляційний суд вважає, що ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КК України не зменшився та продовжує існувати, а саме, обвинувачена може здійснити спроби переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
Крім того, колегія суддів вважає що ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачена може впливати на свідків та потерпілих у кримінальному проваджені, продовжує існувати, оскільки у кримінальному провадженні не допитані всі свідки та потерпілі.
Також, колегія суддів, вважає доведеним ризик того, що обвинувачена може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_11 офіційно не працевлаштована, що свідчить про відсутність джерел доходів, обвинувачується у вчиненні низки корисливих злочинів направлених на незаконно заволодіння чужим майном, крім того остання має не зняту, та не погашену судимість за вчинення корисливих злочинів.
Отже, доводи захисника ОСОБА_12 про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених прокурором ризиків є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами провадження.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчинених злочинів, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинуваченої ОСОБА_11 на даний час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 , апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_9 не одружена, не має на утриманні неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштована, не має місця реєстрації та постійного місця мешкання, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків. Інших даних щодо особистого сімейного життя обвинуваченої, в тому числі, які підтверджують міцність її соціальних зв`язків матеріалами справи та апеляційної скаргу, не підтверджено.
Беручи до уваги, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, не має міцних соціальних зв`язків та будучи обізнана про ступінь тяжкості інкримінованих їй злочинів та покарання, яке загрожує в разі визнання її винуватою, апеляційний суд вважає, що ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КК України не зменшився та продовжує існувати, а саме, обвинувачена може здійснити спроби переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
Крім того, колегія суддів вважає що ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачена може впливати на свідків та потерпілих у кримінальному проваджені, продовжує існувати, оскільки у кримінальному провадженні не допитані всі свідки та потерпілі.
Також, колегія суддів, вважає доведеним ризик того, що обвинувачена може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_9 офіційно не працевлаштована, що свідчить про відсутність джерел доходів та обвинувачується у вчиненні низки корисливих злочинів направлених на незаконно заволодіння чужим майном.
Отже, доводи захисника ОСОБА_10 про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених прокурором ризиків є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами провадження.
Посилання захисника ОСОБА_10 про погіршення стану здоров`я обвинуваченої ОСОБА_9 , апеляційний суд оцінює критично, оскільки захисником не надано документів щодо стану здоров`я обвинуваченої та будь-яких інших документів, які б об`єктивно свідчили про критичний стан обвинуваченої та вказував на обставини, які відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України виключають можливість застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

В свою чергу, апеляційний суд зазначає, що надання медичної допомоги, особам взятим під варту здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 №239/5/104, відповідно до якого, у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного перелік та керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Таким закладом охорони здоров`я є Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Одеській області, однак захисником не надано доказів того, що ОСОБА_9 зверталась за медичною допомогою, та їй було відмовлено у наданні такої, або така допомога, якої вона потребує в умовах лікувального закладу вказаного типу не може бути наданою.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчинених злочинів, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинуваченої ОСОБА_9 на даний час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Окрім того, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли останній перебував у процесуальному статусі підозрюваного.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 обвинувачення, а також існування ризиків, того, що обвинувачені, які міцних соціальних зв`язків не мають, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке їм загрожує в разі визнання їх винним у скоєнні інкримінованих злочинів, можуть вчинити спроби переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілих та свідків в кримінальному провадженні, виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу, та дають апеляційному суду підстави прийти до висновку про обґрунтованість рішення районного суду про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинувачених.
Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинувачених у вчиненні ними особливо тяжких злочинів, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою. Застосування до ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинувачених та виконання ними своїх процесуальних обов`язків.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 залишенню без змін.

Крім того, судова колегія також враховує, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18.09.2020 р. по об`єднаному кримінальному провадженню №0003647 від 06.06.2016 року, №0001262 від 28.03.2016 року, №0002088 від 23.07.2016 р. відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб.
При цьому, колегія суддів знаходить слушними доводи апеляційних скарг захисників щодо тривалого судового розгляду кримінального провадження, під час якого обвинувачені постійно перебувають під вартою.
Так, апеляційний суд вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.
Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , пояснень сторони захисту та прокурора, свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачені тримаються під вартою, але судовий розгляд не розпочатий по суті обвинувального акту та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 370, 376, 392, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24.07.2020 р., якою ОСОБА_7 , обвинуваченій у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченій у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_11 , обвинуваченій у скоєнні злочинів, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 185 КК України був продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22.09.2020 року залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду зазначеного кримінального провадження відповідно до вимог ст. 28 КПК України.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_20 ОСОБА_4