30.11.2020
Ленінський районний суд м.Харкова
УХВАЛА
Іменем України
30 листопада 2020р. Справа №642/687/18-к Провадження 1-кп/642/143/20

Суд у складі: Головуючого судді: ОСОБА_1

Секретаря: ОСОБА_2

За участі: Прокурора ОСОБА_3 .

Захисник ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 121 ч.2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Статтею 331 КПК України визначено:

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Прокурор вважає необхідним продовжити запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, т.я. на теперішній час ризики які були враховані під час обрання запобіжного заходу продовжують існувати.

Захисник ОСОБА_6 заперечував проти позиції прокурора, т.я. на сьогоднішній день можливо змінити запобіжний захід на домашній арешт, що не буде перешкоджати розгляду кримінального провадження Крім того, прокурор не надав клопотання не доведено суду наявні ризики, якиб свідчили про необхіність продовження запобіжного заходу.

Обвинувачений погодився з позицією захисту.

З урахуванням думки сторін, суд вважає:

Згідно ст.12 КК України, кримінальне правопорушення в якому звинувачується обвинувачений ОСОБА_5 уявляє суспільну небезпечність та відноситься до тяжких злочинів, які вчинення проти життя та здоров`я людини.

П.1, 3, 5, ч.1 ст.177 КПК України, визначені ризики, які враховуються при обранні запобіжного заходу, саме:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
3)перешкодити кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити.
Згідно з практики Європейського суду з прав людини, згідно якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

З аналізу вказаних норм закону, суд враховує, покарання, яке може бути застосовано до обвинуваченого у разі визнання його винуватим, а також що обвинувачення висунуто обвинуваченому ОСОБА_5 , стосуються життя та здоров`я потерпілої фізичної особи. Крім того, обвинувачений звинувачується у діях які спричинили смерть потерпілого, що свідчить з урахуванням особи обвинуваченого про схильність до заподіяння тілесних ушкоджень фізичної особи.

Проте, обвинувачений раніше неодноразово був засуджений та має непогашену судимість саме за злочини відносно здоров`я та життя людини, що стало причиною зміни обвинувачення за ознаками повторності, що свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення аналогічних кримінальних правопорушень щодо здоров`я та життя людини.

Отже, суд не може погоджується з правовою позицією захисту, щодо можливості обрання запобіжного заходу домашній арешт. Захистом не надано доказів, що обвинувачений не вчинить інших кримінальних правопорушень під час дії домашнього арешту, що свідчило про відсутність п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином, суд вважає, обґрунтованими доводи прокурора про існування ризиків для продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу, а тому є доцільним продовжити запобіжні заходи щодо обвинуваченому на період, визначений ч.3 ст.331 КПК України.

Керуючись ст. 331, 327, 376 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Запобіжний захід - тримання під вартою продовжити на 60 днів обвинуваченому - ОСОБА_5 до «24.00» год. 29 січня 2021р. з триманням обвинуваченого в установі виконання покарань України.

Копію ухвали направити до виконання установи виконання покарань України.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського Апеляційного суду, протягом 7ми днів.

Головуючий суддя: ОСОБА_1