Єд. унік. № 0544/668/2012
Провадження № 1-в/243/401/2020
УХВАЛА
Іменем України

15 грудня 2020 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Слов`янського міськрайонного суду Донецької області заяву ОСОБА_3 про визнання законності підстав його звільнення по відбуттю покарання,

ВСТА НОВИВ:

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області 07.12.2020 року звернувся ОСОБА_3 із заявою, в якій просить винести судове рішення про визнання законності підстав його звільнення по відбуттю покарання.

Заявник посилається на те, що він відбував покарання в Макіївській виправній колонії Донецької області та 24.11.2020 року був звільнений по закінченню строку відбуття покарання. Після звільнення він прибув на постійне місце мешкання: АДРЕСА_1 .

Заявник та прокурор були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду клопотання, однак у судове засідання не з`явилися, надали заяви з проханням розглядати заяву за їх відсутності та задовольнити її.

У п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України визначено, що суд має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви та протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Згідно п.4 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами, зокрема, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20.02.2012 ОСОБА_3 був засуджений за ч. 1 ст. 115, ч.1 ст.71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років, строк покарання визначено обчислювати з 24.11.2011 (а.с.216-221). Згідно повідомлення начальника Артемівського СІЗО Донецької області № 13671 від 23.03.2012 ОСОБА_3 вибув до Калінінської виправної колонії № 27 (а.с.231).
Під час відбування ОСОБА_3 покарання у Калінінській ВК № 27, місто було захоплене незаконними збройними формуваннями та на теперішній час перебуває на тимчасово непідконтрольній українській владі території.
Згідно довідки про звільнення № 57008 24.11.2020 року ОСОБА_3 було звільнено по відбуттю строку покарання та 05.12.2020 року ОСОБА_3 поставлений на облік в Слов`янському ВП ГУНП в Донецькій області як раніше засуджена особа, про що є відмітка в довідці про звільнення (а.с.234).
Таким чином з матеріалів справи вбачається, що призначене судом покарання у виді 9 років позбавлення волі відбуте у повному обсязі у відповідності до вироку суду від 20.02.2012 року.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.
Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Верховного Суду від 22.10.2018 року у справі № 235/2357/17, документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
При цьому, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, вважають судді ЄСПЛ, Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».
Таким чином, суд вважає, що невизнання законності підстав звільнення ОСОБА_3 призведе до серйозних обмежень його прав, оскільки він буде позбавлений права належного оформлення соціальних потреб, а саме паспорта громадянина України, довідки внутрішньо переміщеної особи, влаштування на роботу тощо.
Крім того, в практиці Міжнародного суду ООН були сформульовані виключення вони отримали назву «Намібійські винятки». Згідно ним, документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У 1971 році Міжнародний суд ООН у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Суд вважає, що зазначені принципи можливо застосовувати у діях, які викладені у вищезазначеному документі - «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії», і також можуть бути застосовані у даному випадку.
Таким чином, зазначене клопотання засудженого ОСОБА_3 про визнання законності підстав його звільнення по відбуттю покарання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_3 про визнання законності підстав його звільнення по відбуттю покарання задовольнити.

Визнати законність підстав звільнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з Макіївської виправної колонії Донецької області 24.11.2020 року, по відбуттю строку покарання, призначеного вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20.02.2012 року.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її проголошення

Ухвала складена та підписана у нарадчій кімнаті у єдиному примірнику.

Суддя
Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1