ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/7765/20 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/3742/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Інші справи та матеріали
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_8 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2020 року у відношенні ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою суд відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення.
В обґрунтування прийнятого рішення суд вказав на те, що проаналізувавши поведінку засудженої, яка перебуває в місцях позбавлення волі з 15.11.2010 року, її ставлення до праці, характеристику за весь час відбування покарання в сукупності, враховуючи кількість заохочень й стягнень, зокрема, що з 2014 року засуджена має 7 заохочень та 2 стягнення у 2015 році, які у встановленому законом порядку зняті та погашені, беручи до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженої ОСОБА_8 в цілому, вбачається, що засуджена ОСОБА_8 на даний час стає на шлях виправлення, проте відповідно до вимог ст.81 КК України вона не довела свого виправлення. Тому до неї не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В апеляційній скарзі засуджена просить скасувати оскаржувану ухвалу та застосувати до неї положення ст. 81 КК України , звільнивши умовно-достроково.
Звільнення з установи відбування покарання якомога скоріше є дуже важливим для засудженої, оскільки вона хоче побачити свою єдину доньку, яку не бачила багато років, та з якою хоче відновити стосунки і мати сім`ю. Саме заради доньки своєю сумлінною поведінкою, ставленням до праці вона намагалася довести своє виправлення. За час перебування у Чорноморській виправній колонії м. Одеси №74 вона позитивно характеризувалась, мала 7 заохочень, 2 стягнення, які погашені у встановленому законом порядку, зробила належні висновки, має 4 розряд швачки, на виробництві мала високі показники, закінчила при установі ПТУ та отримала дипломи (швачки, перукара-модельєра, закрійника). Крім того, була відповідальною за виробничий сектор, приймала активну участь у господарчих роботах, належним чином виконувала покладені на неї обов`язки. В 2019 році відмовилася від застосування до неї ст. 82 КК України, оскільки намагалася довести своє виправлення, щоб звільнитися умовно-достроково. Після звільнення засуджена має намір працювати на швейному виробництві, так як має 30-тирічний досвід у цій галузі.
Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши думку захисника, який підтримав апеляційну скаргу засудженої, думку прокурора, який просив ухвалу районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженої без задоволення, перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженої задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до приписів п. 3 ч. 3ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовнодостроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

В той же час, відповідно до ч.2 ст. 81 КК України, обов`язковою складовою для прийняття судом рішення про безумовне умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного вироком суду кримінального покарання, є сумлінна поведінка та ставлення до праці засудженого, як умова доведеності виправлення останнього.

За змістом зазначеної норми сумлінну поведінку слід розуміти як комплекс зразкового дотримання режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації колонії, відсутність порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених.

Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Сумлінне ставлення до праці проявляється у поліпшенні кількісних та якісних показників виконуваної робити, підвищення виробничої кваліфікації, бережливому ставленні до обладнання та інструментів, додержання охорони праці та техніки безпеки.

Крім того, у роз`ясненнях Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які викладені в постанові Пленуму Верховного суду України «Про умовнодо-строкове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002, відповідно до яких суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії.

Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.

Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

З досліджених під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції даних встановлено наступне:

ОСОБА_8 засуджено вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 грудня 2011 року за п.п. 6, 12 ч. 2 ст115 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією частини всього майна, належного їй на праві власності.
Ухвалою апеляційного суд Миколаївської області від 29 березня 2012 року зазначений вирок залишено без змін.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2016 року засудженій ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення з 09.11.2010 року по 29.03.2012 року в строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 09 листопада 2010 року.
Кінець строку відбування покарання 19 червня 2024 року.
Зі змісту характеристики на засуджену, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби №1 ОСОБА_9 , погодженої заступником начальника установи з соціально-виховної та психологічної роботи підполковником внутрішньої служби ОСОБА_10 та затвердженої в.о. начальника ДУ «Качанівська виправна колонія (№54)» ОСОБА_11 слідує, що засуджена ОСОБА_8 у місцях позбавлення волі знаходиться з 15 листопада 2010 року.
За час перебування в Миколаївському слідчому ізоляторі характеризувалась посередньо. Стягнень та заохочень не мала.
З 12 квітня 2012 року відбувала покарання в Державній установі «Чорноморська виправна колонія (№74)», де мала два стягнення, які погашені в законному порядку. З метою стимулювання правослухняної поведінки сім разів заохочувалась адміністрацією установи.
З 11 серпня 2020 року відбуває покарання в державній установі «Качанівська виправна колонія (№54)», де режим тримання не порушувала, дисциплінарних стягнень не мала, адміністрацією установи не заохочувалася.
В установі працевлаштована швачкою з відрядною формою оплати праці. До виконання поставлених завдань ставиться задовільно. Порушення правил техніки безпеки не допускає.
У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктна. Намагається дотримуватися правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Намагається дбайливо ставитися до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд, використовувати їх тільки за призначенням. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Намагається виконувати роботи з самообслуговування, має середній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться посередньо. Намагається не допускати порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Професія», «Правова просвіта», «Фізкультура і спорт», «Духовне відродження», але активної участі у їх реалізації не проявляє. Соціально-користі зв`язки підтримує з рідними шляхом телефонних розмов, стосунки задовільні.
За вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.12.2011 року вину у скоєному злочині визнала, позову не має.
З Рішення виправної колонії від 22 грудня 2016 року вбачається, що в зміні умов тримання ОСОБА_8 відмовлено, як особі, яка не стає на шлях виправлення.
Рішенням комісії виправної колонії від 03.07.2019 року в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким відмовлено, враховуючи заяву засудженої.
З вказаною характеристикою засуджена ОСОБА_8 ознайомлена під підпис.
Згідно довідки про заохочення та стягнення засудженої ОСОБА_8 , вбачається, що засуджена з 2014 року має 7 заохочень, зокрема, за сумлінну поведінку і ставлення до праці, за добросовісне відношення до праці, за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та Правилами внутрішнього розпорядку, а також 2 стягнення у 2015 році у вигляді попередження за порушення вимог пожежної безпеки та несумлінне ставлення до виконання покладених обов`язків, які у встановленому законом порядку зняті та погашені (а.с. 40 т. 2 Особової справи).
При цьому на засіданні дисциплінарної комісії ДУ «Качанівська виправна колонія (№ 54)» 23.09.2020 року розглядалося питання щодо застосування до засудженої ст. 81 КК України, на якому було прийнято рішення не направляти матеріали до суду для вирішення питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 як особи, яка не довела своє виправлення та повторно розглянути питання про можливість умовно-дострокового звільнення не раніше ніж через рік, про що свідчить витяг з протоколу № 30 від 23.09.2020 року (а.с. 41 т. 2 Особової справи).

Згідно рапорту начальника відділення № 1 від 25 вересня 2020 року за невиконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК та ПВР, а також не дотримання трудового розпорядку та вимог безпеки праці, вбачається прохання розглянути питання щодо недоцільності заохочення засудженої ОСОБА_8 (а.с. 43 т. 2 Особової справи).

На підставі подання щодо квартального оцінювання поведінки засудженої 25.09.2020 року дисциплінарною комісією прийнято рішення не заохочувати засуджену (а.с. 42 т. 2 Особової справи).

Крім того, колегія суддів враховує те, що ОСОБА_8 відбуває покарання за п.п. 6, 12 ч. 2 ст115 КК України, тобто за вчинення умисного вбивства з корисливих мотивів за попередньою змовою, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином.

Також з матеріалів особової справи вбачається, що засуджена протягом всього періоду відбування покарання допускала порушення правил відбування покарання, мала 2 стягнення, при цьому вони погашені. Має 7 заохочень.

За змістом ст. ст. 100, 154 КВК України, ст. ст. 81 процес виправлення засудженого для висновків про можливість його умовно-дострокового звільнення повинен мати послідовний характер.

Таким чином,встановлені судовим розглядом дані щодо обставин відбування ОСОБА_8 покарання свідчать про те, що наразі відсутні достатні підстави для висновку щодо необхідності умовно-дострокового звільнення засудженої, адже відсутні факти, які б свідчили, що її поведінка та ставлення до праці набули таких позитивних, послідовних та сталих змін, що свідчать про її виправлення, та навпаки встановлено, що більшу частину строку відбування покарання засуджена характеризувалася посередньо/задовільно, оскільки рішенням комісії Державної установи «Качанівська виправна колонія (№54)» від 23.09.2020 ОСОБА_8 у направленні матеріалів до суду для вирішення питання про її умовно-дострокове звільнення відмовлено, як особі, яка не довело свого виправлення.

Таким чином правильним є висновок суду, що умовно-дострокове звільнення засудженої ОСОБА_8 є передчасним.

Посилання в апеляційній скарзі засудженої на дані щодо її поведінки, зокрема отриманих нею заохочень, її працевлаштування вже комплексно досліджені судом першої інстанції при розгляді клопотання про умовно-дострокове звільнення, а підстав для надання ним іншої оцінки колегія суддів не вбачає.

Також, є необґрунтованим посилання в апеляційній скарзі засудженої на наявність у неї доньки, яку засуджена не бачила багато років та має намір відновити з нею стосунки як на підставу для задоволення апеляційної скарги, оскільки судом досліджуються лише обставини які свідчать про сумлінну поведінку та ставлення до праці засудженої, як умова доведеності її виправлення.

Отже, викладені в оскарженій ухвалі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає вірними ,так як вони ґрунтуються на ретельному дослідженні поведінки засудженої за весь час відбування нею покарання та зважаючи на усі вказані обставини в їх сукупності, колегія суддів не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали за доводами апеляційної скарги та відмовляє у задоволенні апеляційної скарги засудженого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2020 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий
Судді