ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2553/20 Справа № 184/757/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції )
захисника ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції )
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 10 липня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні заяви засудженої ОСОБА_7 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання,-
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 10 липня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви засудженої ОСОБА_7 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що засуджена не довела своє виправлення, не досягла такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів, її поведінка не може свідчити про її виправлення, оскільки згідно наявної в матеріалах справи характеристики, засуджена ОСОБА_7 на даний час працевлаштована до виробничої майстерні установи, швачкою, за період відбуття покарання в Державній установі Покровський виправний центр №79 характеризується задовільно, заохочень та стягнень не мала, норма виробітку в середньому становить менше 50% при повній ставці, не завжди дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, а також виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, у роботі самодіяльних організацій, не проявляє корисну активність в організації їх роботи. Крім того, при розгляді питань про можливість заміни невідбутої частини більш м`яким відповідно до ст. 82 КК України та про можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України, - рішеннями комісій відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі засуджена просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що засуджена за період відбування покарання стягнень немає, дотримується встановлених правил та розпорядку дня в установі, має завжди охайний вигляд, до прибирань в кімнаті та відділенні ставиться відповідально, спальне місце завжди в охайному вигляді, працевлаштована на швейний цех установи, де працює швачкою, до праці ставиться сумлінно, постійна сидяча робота призвела до погіршення стану здоров`я засудженої, яка потребує хірургічного втручання, однак на лікування не вистачає коштів.
Крім того, засуджена зазначає, що вона щиро розкаїлася у вчиненому, частково відшкодувала шкоду потерпілим, та має двоє синів, які потребують її допомоги, оскільки чоловік її помер.

Позиції учасників судового провадження.
Засуджена та її захисник в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити в повному обсязі.

Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала її безпідставною, а ухвалу суду законною та обґрунтованою і просила залишити її без змін, а скаргу без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга засудженої не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).
За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 повно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженої, її поведінку за весь час відбуття покарання, її відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженої та відсутність передбачених законом підстав для її умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 відбуває покарання по даній справі за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 19.06.2017 року за ч.ч. 1, 2 ст. 190 КК України до 02 років 1 місяця обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднана відбута частина покарання за вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 12.02.2015 року, остаточний строк покарання становить 02 роки 02 місяці обмеження волі.
Як вбачається з наявної в матеріалах справи характеристики, ОСОБА_7 відбуває покарання в Державній установі «Покровський виправний центр (№79)» з 17.05.2019 року, на даний час працевлаштована до виробничої майстерні установи, швачкою, за період відбуття покарання в Державній установі «Покровський виправний центр (№79)» характеризується задовільно, заохочень та стягнень не мала, норма виробітку в середньому становить менше 50% при повній ставці, не завжди дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, а також виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, у роботі самодіяльних організацій, не проявляє корисну активність в організації їх роботи.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що при розгляді питань про можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до ст. 82 КК України, та про можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України, рішеннями комісій ОСОБА_7 відмовлено.
Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження і надав їм відповідну оцінку, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви засудженої про умовно-дострокове звільнення засудженої, оскільки відсутність заохочень, низька норма виробітку за весь час відбування засудженої призначеного покарання, не підтверджує того, що засуджена стала на шлях виправлення, така поведінка засудженої не може бути підставою для її умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і не находить підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Достатніх даних на підтвердження необхідності застосування щодо засудженої ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення остання не навела в апеляційній скарзі та не надала при її розгляді.
Доводи ОСОБА_7 про те, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження є безпідставними, та само по собі не є підставою для застосування відносно неї умовно-дострокового звільнення. Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по провадженню законного та обґрунтованого рішення.
Крім того, необхідно зазначити, що потреба в плановому хірургічному лікуванні може бути забезпечена в умовах відбуття засудженою покарання, оскільки згідно аб. 2 п. 5 розділу IІ. Наказу МОЗ України та МЮ України № 1348/5/572 від 15 серпня 2014 року «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі» у випадку необхідності направлення засудженого до лікарняного закладу або до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку медичний працівник медичної частини УВП готує медичну довідку про стан здоров`я такого засудженого, в якій визначає строк, протягом якого керівництво УВП має направити засудженого на лікування.
Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Апеляційний суд, виходячи з положень ст. 81 КК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш мяким" від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженої до вчиненого нею злочину, щодо праці, додержання ним вимог режиму, дані про особу за весь період перебування в установі відбування покарань, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджена ОСОБА_7 за весь період відбування покарання не довела свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.
Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
З огляду на вищевикладене доводи засудженої не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності поданої заяви, а також не свідчать про доведення засудженою свого виправлення та про наявність підстав для її звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 10 липня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні заяви засудженої ОСОБА_7 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4