Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
Справа № 695/1999/20
номер провадження 1-кс/695/62/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 лютого 2021 рокум. Золотоноша

Слідчий суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 за участю:

секретаря ОСОБА_2

слідчого ОСОБА_3

володільця майна ОСОБА_4

представник володільця майна ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області, погоджене з прокурором Золотоніської місцевої прокуратури про арешт майна,
ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 звернулась до суду з погодженим прокурором Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_6 клопотанням про арешт майна.
Клопотання обґрунтовано наступним.

Досудовим розслідуванням встановлено, що близько 01 год. 15 хв., 24.08.2020 невстановлена особа, перебуваючи на території ПрАТ Золотоніського АТП 12112, яке розташоване за адресою: Черкаська область, м. Золотоноша, вул. Обухова, 68 Б, здійснила підпал автобусів, внаслідок чого згоріло 11 автобусів марки ПАЗ.

По даному факту СВ Золотоніського відділу поліції відкрито кримінальне провадження №0000775 від 24.08.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Згідно з даними рапорту старшого о/у УСР в Черкаській області, було отримано оперативну інформацію про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , може бути причетний до вчинення підпалу автобусів та за місцем свого проживання може зберігати речові докази по справі.

28.01.2021 року в період часу з 06 год. 20 хв. по 11 год. 40 хв. на підставі ухвали слідчого судді від 20.01.2021 року, працівниками поліції СУ ГУНП в Черкаській області було проведено обшук в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 .

У ході обшуку, було виявлено:

- Зброя Taurus NHZ6791 у чохлі 1 шт.;

- Магазин 20 Taurus 2 шт;

- Патрони 9*21 58 шт.;

- флеш-носії 4 шт, 3 шт. чорного кольору та один білого кольору;

- мобільний телефон «Самсунг» - 1 шт.;

- картка на сім-карту № НОМЕР_1 1 шт.;

- картка на сім-карту № НОМЕР_2 1 шт.;

- сім картка № НОМЕР_3 1 шт.;

- Дозвіл №5355 на Taurus NHZ6791 калібр 9*21 на ОСОБА_4 1 шт.;

- дозвіл №5204 на МКМ-072 СБ калібр 7,62-39 NKIMO-8963

- зброя МКМ 072СБ калібр 7-6239 у чорному чохлі,

- магазин до МКМ - 1 шт.;

- патрони 762*39 2 шт.;

- мобільний телефон Самсунг червоного кольору 2 шт.;

- мобільний телефон Самсунг чорного кольору 2 шт.;

- айпад моделі RC07108 чорного кольору 1 шт.;

- мобільний телефон Бравіс світло золотистого кольору 1 шт.;

- мобільний телефон Самсунг чорного кольору 1 шт.;

- мобільний телефон Леново білого кольору 1 шт.;

- мобільний телефон без моделі чорного кольору 1 шт.;

- мобільний телефон Iphone сірого кольору 1 шт.;

- мобільний телефон Самсунг чорного кольору 1 шт.;

- мобільний телефон Самсунг білого кольору 1 шт.;

- мобільний телефон Iphone 12, у чохлі чорного кольору 1 шт.;

- мобільний телефон золотистого кольору у чохлі 1 шт.,

- сервер відеонагляду NIKVISION корпус чорного кольору 1 шт.;

- ключі від автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 1 шт.;

- автомобіль TOYOTA LAND CRUISER д.н.з. НОМЕР_4 1 шт.

У подальшому частина вказаних речей була повернута власнику, а саме автомобіль, ключі до автомобіля, мобільний телефон Iphone 12, телефон «Самсунг», зброя, набої та два дозволи на зброю.

Постановою від 29.01.2021 вилучені предмети було визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Орган досудового розслідування вважає, що існує достатня сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на віднайдених 5 флеш-носіях; мобільному телефоні «Самсунг Дуос»; 2-ох утримувачах для сім-карт; 1-й сім-карті «Київстар»; 2-ох мобільних телефонах «Самсунг» червоного кольору; 2-ох мобільних телефонах «Самсунг» чорного кольору; айпаді; мобільному телефоні «Бравіс»; мобільному телефоні «Самсунг»; мобільному телефоні «Леново»; мобільному телефоні без надпису; мобільному телефоні «Айфон»; 2-ох мобільних телефонах «Самсунг»; мобільному телефоні «Айфон 6», сервері відео нагляду NIKVISION може зберегтися інформація про вказане вище кримінальне правопорушення та така інформація може бути використана як доказ по кримінальному провадженні, а тому, у відповідності до ст.. 98 КПК України вказані речі відповідають критеріям, які встановлені для речових доказів, а їх подальше використання може призвести до знищення слідів вчинення злочину або переховування знаряддя злочину, що суттєво вплине на хід досудового розслідування. Окрім цього наявна необхідність у проведенні ряду експертиз із вказаними речами з метою вилучення інформації, яка зберігається на них.
За таких обставин, при наявності критеріїв встановлених ст.. 98 КПК України, зазначені вище речі, на думку слідства, мають усі ознаки речових доказів та їх необхідно забезпечити шляхом накладення арешту на вилучене майно.
У судовому засіданні слідчий клопотання підтримала та наполягала на його задоволенні вказуючи при цьому, що забезпечити явку свідків неможливо, оскільки ті відмовились прибути до суду для допиту, так як бояться за свою безпеку.
У судовому засіданні володілець майна ОСОБА_4 та його представник, адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання категорично заперечували вказуючи при цьому, що обшук був проведений із суттєвими порушеннями норм КПК України та належних доказів, які б підтверджували причетність ОСОБА_4 до подій, що відбулися 24.08.2020 року, а саме підпалу автобусів, матеріали справи не містять, окрім того доказів, що вилучені під час обшуку речі мають якесь відношення до вказаного кримінального провадження та містять сліди його вчинення матеріали справи також не містять, а тому підстави для накладення арешту на вказане майно відсутні.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання виходить з наступного.

У провадженні Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000775 від 24.08.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

На підставі ухвали слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.01.2021 року був проведений обшук домоволодіння в якому проживає ОСОБА_4 ..

Із матеріалів клопотання вбачається, що орган досудового розслідування вважає, що вилучені під час обшуку речі мають значення для досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000775, а тому просить суд накласти на них арешт.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Статтею 171 КПК України встановлено вимоги до клопотання про арешт майна. Так частина друга вказаної статті визначає, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. Окрім того до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
У клопотанні про арешт вказаного майна зазначено, що останнє визнано постановою слідчого речовим доказом по справі.
Разом із тим матеріали клопотання не містять відповідної постанови про визнання вилучених речей речовими доказами по справі, а до матеріалів даного клопотання долучена постанова про визнання речовими доказами речей, які вилучались за іншою адресою та які не мають відношення до речей, на які просить слідчий накласти арешт у даному клопотанні.
Окрім того матеріали подання не містять жодного обґрунтування необхідності накладення арешту на зазначене майно, не зазначені ризики його втрати, не вказано які необхідно вчинити із ним слідчі дії та не зазначено їх відношення до вказаного кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч.2 ст.168 КПК України тимчасове вилучення електронних систем або їх частин .мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження .здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Разом із тим з ухвали слідчого судді від 20.01.2021 року не вбачається підстав для його проведення саме з метою відшукання будь-яких електронних інформаційних систем.

Окрім того, відсутні відомості, що вказане майно зберігає на собі сліди злочину чи може містити інформацію про обставини його вчинення, що не дає можливості віднести останнє до категорії речових доказів, які, відповідно до ст.98 КПК України можуть бути визнані речовими доказами, якщо:

- вони були знаряддям вчинення кримінального правопорушення;

- вони зберегли на собі сліди правопорушення;

- містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином вимоги п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України належним чином не виконано.
Частиною 1 ст. 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
За вказаних обставин клопотання не підлягає до задоволення, оскільки слідчий не довів необхідність такого арешту.

Згідно з п.п. 2, 3 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого та може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається із клопотанням.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна, оскільки у відповідності до п. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Між тим, слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не наводить у ньому достатніх і належних доказів тих обставин, які є визначальними та необхідними для накладення арешту на майно.

Також не доведено органом досудового розслідування і існування ризиків, визначених у абзаці другому ч. 1 ст. 170 КПК України або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце, як і не обґрунтовано належним чином мету застосування такого заходу забезпечення в даному кримінальному провадженні.

Крім того, матеріали провадження не містять будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на дане конкретне майно.

Також слідчий суддя звертає увагу на те, що до клопотання про арешти майна слідчий не долучив жодних доказів та не навів жодних доводів, що дозволяли б слідчому судді встановити розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Судовим розглядом встановлено, що кримінальне провадження триває та на даній стадії досудового слідства, жодній особі не повідомлено про підозру, а слідчим у клопотанні не доведені підстави вважати, що майно, на яке просить накласти арешт, загрожує знищення, що вони містить інформацію, яка може бути використана як доказ по даному кримінальному провадженні чи воно підлягає спеціальній конфіскації, або конфіскації, як виду покарання, або заходу кримінально-правового характеру щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Надані слідчим матеріали до клопотання, не підтверджують підстави, мету та не містять відповідного обґрунтування необхідності арешту майна, а також розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

При цьому, обов`язок доведення необхідності арешту покладається на слідчого, який звернувся з клопотанням про арешт майна.

Таким чином, ні з клопотання, ні з матеріалів, які обґрунтовують клопотання, в порушення вимог п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України не вбачається підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт вказаного майна. Окрім того у клопотанні відсутні докази наявності достатніх підстав чи розумних підозр вважати, що майно на яке слідчий просить накласти арешт, є доказом злочину і відповідає критеріям зазначеним у статті 98 КПК України.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Відтак, доводи слідчого щодо необхідності накладення арешту, оскільки існує обґрунтована підозра щодо вчинення особливо злочину, що безумовно може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження є необґрунтовані. Слідчим не наведено достатніх підстав вважати, що майно, на яке він просить накласти арешт, є предметом злочину, не надано слідчому судді відповідних доводів щодо мети застосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а також не вказано виконання яких саме завдань планує досягти слідчий при застосуванні такого виду заходів забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно.

Беручи до уваги вищевикладене, оцінюючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб, обґрунтованість необхідності обмеження у праві власності нерухомим майном, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого є необґрунтованим та таким що не підлягає задоволенню.

На підставі ст.,ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя
У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання слідчого Золотоніського районного відділу поліції ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_3 погодженого прокурором Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна, а саме: 5-ти флеш-носіїв, мобільного телефону «Самсунг Дуос»; 2-ох утримувачів для сім-карт; 1-ї сім-карти «Київстар»; 2-ох мобільних телефонів «Самсунг» червоного кольору; 2-ох мобільних телефонів «Самсунг» чорного кольору; айпаду; мобільного телефону «Бравіс»; мобільного телефону «Самсунг»; мобільного телефону «Леново»; мобільного телефону без надпису; мобільного телефону «Айфон»; 2-ох мобільних телефонів «Самсунг»; мобільного телефону «Айфон 6», серверу відео нагляду NIKVISION відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду області протягом п`яти діб.

Слідчий суддя Золотоніського

міськрайонного суду ОСОБА_1