Дата документу 11.01.2021 Справа № 335/4705/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/4705/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/294/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин України, маючий середню освіту, не працюючий, не одружений, дітей на утриманні не маючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у вигляді 120 годин громадських робіт.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

16 квітня 2020 року о 14 год. 20 хв. ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, перебуваючи біля входу до супермаркету «Варус» ТОВ «Омега», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Яценка, буд. 2, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав металевий візок для продуктів вартістю 816 грн. 62 коп., який належить ТОВ «Омега». Після викрадення зазначеного майна, ОСОБА_7 розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши ТОВ «Омега» матеріальний збиток на вищевказану суму.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом дій ОСОБА_7 , вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям, а також призначив йому не мінімальне покарання, передбачене санкцією статті.

Так, ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок вперше у нього немає не знятої або не погашеної судимості за раніше скоєне кримінальне правопорушення будь-якої тяжкості; щиро розкаявся повністю визнав свою вину, негативно оцінює скоєний проступок, вибачився перед потерпілою стороною, бажає виправити скоєний проступок, добровільно зізнався правоохоронному органу у вчиненому; активно сприяв розкриттю проступку допомагав правоохоронним органам у негайній добровільній видачі майна, здобутого злочинним шляхом, добровільно та відверто зізнався у вчиненому; повністю відшкодував шкоду шляхом добровільного негайного повернення майна.

Також зазначає, що ОСОБА_7 був затриманий з металевим візком, який одразу було повернуто власнику з проханням пробачити його дії, на стадії досудового розслідування він все розповів слідчому, надавав послідовні показання, сприяв встановленню істини, у зв`язку з чим, в обвинувальному акті зазначено щире каяття за обставину, що пом`якшує покарання.

Звертає увагу, що обвинувачений надав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності та не заперечував проти закриття кримінального провадження, розумів, що звільнення на підставі ст. 45 КК України не є реабілітуючою обставиною.

Разом з тим, суд першої інстанції проігнорувавши обвинувальний акт, доводи прокурора та захисника, всупереч наявних по справі доказів необґрунтовано відхилив щире каяття обвинуваченого та призначив покарання, яке значно погіршує становище обвинуваченого.

Просить скасувати ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 липня 2020 року та вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2020 року, звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України у зв`язку з дійовим каяттям, а кримінальне провадження закрити.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 185 КК України є обґрунтованими, відповідають обставинам справи, підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_7 у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Зі змісту апеляційної скарги захисника обвинуваченого вбачається, що її доводи фактично зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям та закриття кримінального провадження.

Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 45 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення кримінального правопорушення щиро покаялася, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям можливе в разі вчинення нею вперше злочину невеликої тяжкості.
З огляду на положення вищевказаної Постанови такою, яка вчинила кримінальне правопорушення уперше, вважається особа, котра раніше не вчиняла кримінальних правопорушень або раніше вчинила кримінальне правопорушення, що вже втратило правове значення.
Дійове каяття полягає в тому, що після вчинення кримінального правопорушення особа щиро покаялась, активно сприяла його розкриттю та повністю відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду. Відсутність хоча б однієї із зазначених складових дійового каяття виключає звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 45 КК України. Виняток можуть становити лише випадки вчинення кримінального правопорушення у чи замаху на нього, внаслідок яких не заподіяно шкоду або не завдано збитки.
Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.
Суд першої інстанції, вирішуючи клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям, наведених вище вимог закону дотримався.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_7 дійсно вперше вчинив кримінальний проступок, визнав себе винним та зазначив, що щиро розкаюється, сприяв органу досудового розслідування у розкритті кримінального проступку, відшкодував потерпілій стороні заподіяну шкоду, вибачився перед адміністратором магазину.

Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що після викрадення обвинуваченим металевого візка для продуктів, він був зупинений співробітниками поліції, які і вилучили у нього металевий візок.

Тобто фактично шкоду потерпілому було відшкодовано шляхом повернення вилученого саме працівниками правоохоронних органів, а не обвинуваченим.

До того ж, ОСОБА_7 не вчиняв жодних дій, які б допомогли органу досудового розслідування встановити невідомі їм обставини справи.

На переконання колегії суддів, лише фактичне визнання обвинуваченим своєї вини та формальне висловлення жалю з приводу вчиненого, не можуть свідчити про його щире каяття, оскільки заперечення факту заволодіння майном потерпілого, в умовах очевидності вчинення кримінального проступку саме обвинуваченим, зі сторони останнього було б нелогічним.

Також є безпідставними посилання апелянта на те, що ОСОБА_7 вибачився перед потерпілим, оскільки жодних доказів на підтвердження цього матеріали кримінального провадження не містять.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження щодо нього у зв`язку з дійовим каяттям.
Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання, в тому числі врахував, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, та прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливо лише з призначенням йому покарання у виді громадських робіт, і підстави для пом`якшення йому розміру призначеного покарання, відсутні.

Колегія суддів вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.

При цьому, як вбачається з вироку суду, за ч. 1 ст. 185 КК України ОСОБА_7 було призначене покарання в майже мінімальних межах санкції статті, що також не свідчить про несправедливість призначеного остаточного покарання через його суворість.

Доводи апеляційної скарги вищевказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Що стосується вимог апеляційної скарги захисника про скасування ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 липня 2020 р. (а.с. 52-53), якою судом першої інстанції під час судового розгляду було відмовлено у задоволенні клопотання захисту про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України та закриття кримінального провадження, то вказане судове рішення відповідно положень ст. 392 КПК України апеляційному оскарженню не підлягає, з огляду на що колегія суддів розглядає доводи в обґрунтування вказаної апеляційної вимоги, як включені в апеляційну скаргу на вирок суду заперечення, які за наведених вище підстав колегія суддів вважає необґрунтованими.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4