Номер провадження: 11-кп/813/1860/20
Номер справи місцевого суду: 504/1817/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
про відмову у відкритті провадження

06.08.2020 року м. Одеса

Суддя-доповідач Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши в порядку ст.398 КПК України апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 липня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000409 від 28 квітня 2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 липня 2020 року у підготовчому судовому засіданні було задоволено клопотання прокурора ОСОБА_4 та до ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронних засобів контролю. Крім того, на обвинуваченого покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Перевіривши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 в порядку ст.398 КПК України, суддя-доповідач дійшов висновку про те, що слід відмовити у відкритті апеляційного провадження за нею з наступних підстав.

Частина перша ст. 24 КПК України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку передбаченому цим кодексом.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Так, частинами 1 та 2 ст.392 КПК України передбачено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме:

1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу;

2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру;

3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до постановленого рішення Конституційним судом України 13.06.2019 року по справі № 3-208/2018(2402/18) № 4-р/2019, за конституційною скаргою ОСОБА_6 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

У своєму рішенні Конституційний Суд дійшов висновку, що положення частини другої статті 392 Кодексу в частині неможливості окремого апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою не гарантують особі ефективної реалізації її конституційного права на судовий захист, не відповідають критеріям справедливості та співмірності (пропорційності), не забезпечують справедливого балансу інтересів особи та суспільства.

Разом з тим, оскаржуваною ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 липня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_5 , під час судового провадження до ухвалення вироку, не продовжувався строк тримання під вартою, а до нього був застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, а отже вказана ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Відповідно до ч.4 ст.399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Враховуючи те, що захисник ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на ухвалу, яка була постановлена під час судового провадження до ухвалення вироку суду та яка не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, суддя-доповідач дійшов до висновку про те, що необхідно відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою та повернути її особі, що її подала

Керуючись статтями ч.2 ст.392 , 398, 399, 419 КПК України, суддя-доповідач,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 липня 2020 року про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронних засобів контролю.

Копію ухвали разом з апеляційною скаргою невідкладно направити захиснику ОСОБА_3 .

Ухвала Одеського апеляційного суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Суддя-доповідач ОСОБА_2