Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/55/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2021 року. колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 вересня 2020 року, якою задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 про звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування № 0002786 від 05.11.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України закрито.

Цивільні позови потерпілої ОСОБА_7 , прокурора Олександрійської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Олександрійської міської ради Кіровоградської області - залишено без розгляду, та роз`яснено право на пред`явлення позову в порядку цивільного судочинства.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_9 згідно обвинувального акту обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Так, 04.11.2016 року ОСОБА_9 близько 18 год. 00 хв. керуючи автомобілем Hyundai Sonata, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в темну пору доби по автодорозі на проспекті Соборному в місті Олександрії Кіровоградської області, в напрямку від вулиці Героїв Сталінграда в бік площі Соборної, проявляючи особисту неуважність та безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки руху, позбавив себе можливості оцінювати вірно дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем, чим грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б) та д) ПДР: п. 1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, 2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну ..., технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), на нерегульованому перехресті проспекту Соборного та вулиці Софіївської (стара назва Луначарського) при виконанні розвороту на увімкнений зелений сигнал світлофора, грубо порушуючи вимоги п. 12.3 ПДР (п. 12.3 ПДР у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на увімкнений червоний сигнал світлофора перетинала проїзну частину дороги по проспекту Соборному по пішохідному переходу, визначеному дорожньою розміткою 1.14.5 згідно ПДР. В результаті наїзду пішохід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: гематом правої стопи, правого гомілко-ступневого суглобу; черепно-мозкової травми: гематоми правої очниці, правої скроні, струсу головного мозку; травми плечового поясу справа: гематоми правого надпліччя, перелому акроміального паростку правої ключиці, які гідно висновку судово-медичної експертизи №54 від 27.02.2017 року в комплексі відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, як такі, що викликали тривалий розлад здоров`я на термін понад 21 добу.

Ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_9 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження №0002786 від 05.11.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України закрито.
Рішення суду мотивовано тим, що кримінальне правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_9 відноситься до категорії нетяжких злочинів, кримінальне правопорушення вчинено 04 листопада 2016 року, обвинувачений новий злочин не вчинив, від досудового слідства та суду не ухилився, наполягає на звільненні його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, у зв`язку із чим суд прийшов до висновку про можливість звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.
В апеляційній скарзі із доповненням потерпіла ОСОБА_7 просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити ухвалу, якою притягнути ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності, задовольнити її цивільний позов, стягнути з ОСОБА_9 8 115 грн. 08 коп. матеріальної та 50000 грн. моральної шкоди та вирішити питання розподілу процесуальних витрат, шляхом стягнення на її користь витрат, пов`язаних із надання професійної правничої допомоги в сумі 45 000 грн.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що судом першої інстанції невірне застосування норм ч. 2 ст. 49 КК України. Так, відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.
Необхідно зазначити, що через рід діяльності обвинуваченого ОСОБА_9 , який є професійним футболістом мало місце затягування розгляду справи за клопотаннями останнього через його перебування у відрядженнях, що підтверджується матеріалами справи.

Так, кримінальне правопорушення було скоєно ОСОБА_9 04.11.2016 року, обвинувальний акт було передано до суду 27.04.2018 року та 02.09.2020 року судом було винесено оскаржувану ухвалу. Проте відповідне зловживання процесуальним правами з боку обвинуваченого було залишено поза увагою суду, що призвело до того, що особа винна у вченні проти неї, ОСОБА_7 , злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, уникла кримінальної відповідальності. Крім того, представник ОСОБА_11 діяв у супереч її, ОСОБА_7 , інтересам, не заперечуючи проти задоволення клопотання ОСОБА_9 та не звертаючи увагу на численні переноси судових засідань, що мали місце з вини ОСОБА_9 . Зазначені дії адвокат ОСОБА_11 не погоджував з нею. Крім того зазначає на відсутність з боку ОСОБА_9 дієвого каяття та добровільної компенсації завданих ОСОБА_7 , збитків, які вона понесла у результаті наїзду ОСОБА_9 . Наявність затягування судового розгляду справи з боку обвинуваченого, ОСОБА_9 , повинна тягнути за собою застосування ч. 2 ст. 49 КК України та повинна була мати наслідком відмову у задоволенні його клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. Крім того по вині ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_12 неодноразово були відкладені судові засідання, що також вказує на ухилення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності. Рішення суду про залишення її, ОСОБА_7 , цивільного позову суперечить вимогам чинного законодавства ст.ст. 127-130,326 КПК України. Пунктом 10 ч.1 ст. 56 КПК України, потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.
06.11.2018 року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області по справі № 398/1371/18., позов був прийнятий до розгляду. 11.12.2018 року представником - адвокатом ОСОБА_11 було подано уточнений цивільний позов та заявлено клопотання про залучення як цивільного відповідача ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське». У цивільному позові просила стягнути з ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 8 115,08 грн., моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., та понесені витрати з надання професійної правничої допомоги адвокатом ОСОБА_11 в розмірі 45 000,00 грн.
11.12.2018 року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області було винесено ухвалу, якою клопотання представника ОСОБА_11 було задоволено та уточнений цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди був прийнятий до розгляду, та до винесення спірної ухвали від 02.09.2020 року, у розрізі судового розгляду кримінальної справи, судом також здійснювався розгляд заявленого цивільного позову по суті, тому твердження у резолютивній частині ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, що її цивільний позов було залишено без розгляду фактично не відповідає дійсності. Отже, приймаючи рішення про залишення без розгляду цивільного позову потерпілого, суд першої інстанції допустив істотне порушення вказаних вище норм кримінального процесуального закону, які перешкоджали йому ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що вже саме по собі слід визнати достатньою підставою для скасування цього рішення - в частині залишення позову потерпілого без розгляду.
Не вирішення питання щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу порушує вимоги ст. 126 КПК України. Суд повинен був вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або судця має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо. Таким чином, ВП ВС вважає, що це питання може бути вирішене й ухвалою суду».

Заслухавши доповідача, потерпілу ОСОБА_7 та її представника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу із доповненням, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_10 , які також заперечували проти задоволення поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Загальні положення кримінального провадження під час звільнення особи від кримінальної відповідальності регламентовані положеннями ст. 285 КПК України.

Зокрема, ч.1 ст. 285 КПК України встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно п.2 ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно вимог п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Разом із тим, порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності встановлено ч.1 ст. 286 КПК України, а саме те, що звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. А також, ч. 4 цієї статті визначено, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Крім того, як передбачено ч.3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 16.12.2019 року захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 звернувся до суду з клопотанням (т.2 а.с.98), в якому просив звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, з підстав передбачених п.2 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, та закрити кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0002786 від 05.11.2016 року, в судовому засіданні від 02.09.2020 року обвинувачений ОСОБА_13 підтримав вказане клопотання.

З урахуванням вимог ч.4 ст. 286 КПК України, судом першої інстанції невідкладно розглянуто дане клопотання обвинуваченого і обґрунтовано задоволено його та як передбачено ч.3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою звільнив ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності та закрив кримінальне провадження.

Із вказаним судовим рішенням суду першої інстанції колегія суддів погоджується, вважає його законним та обґрунтованим.

Згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, санкція якого передбачає найсуворіше покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років.

Згідно обвинувального акту встановлено, що датою вчинення вказаного злочину є 04.11.2016 року.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно ч.4 ст. 12 КК України, нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Тому, строки давності притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України закінчились 04.11.2019 року, а також будь-які інші підстави для здійснення кримінального переслідування щодо ОСОБА_9 в даному кримінальному провадженні відсутні та згідно довідки від 04.01.2020 року до кримінальної відповідальності за новими злочинами не притягувався (т.2 а. с. 239). Від кримінальної відповідальності не ухилявся, що підтверджується обвинувальним актом та реєстром до нього.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції під час судового розгляду даного кримінального провадження 02.09.2020 року правильно застосував норми матеріального права та процесуального законодавства, та у відповідності до вимог ч.4 ст. 286 КПК України, невідкладно розглянув клопотання обвинуваченого і обґрунтовано задовольнив його, звільнивши обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, які передбачені ст. 49 КК України, а тому на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України правильно закрив кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0002786 від 05.11.2016 року стосовно ОСОБА_9 , саме з підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Щодо тверджень в апеляційній скарзі, що звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності та закриття провадження щодо нього є порушенням кримінально-процесуального законодавства, оскільки мало місце затягування розгляду справи за клопотаннями обвинуваченого, що в свою чергу є зловживанням процесуальними правами з боку останнього, апеляційний суд доходить висновку, що ці доводи є не обґрунтованими та безпідставними.

Так, в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції чітко вказав у чому саме обвинувачувався ОСОБА_9 , а також зазначив у мотивувальній частині судового рішення підстави і мотиви звільнення останнього від кримінальної відповідальності та закриття провадження у справі. Розгляд справи відкладався на законних підставах, а саме у зв`язку із клопотаннями захисника адвоката ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_9 та представника адвоката ОСОБА_11 , які підтверджуються матеріалами кримінального провадження та про, що враховано судом першої інстанції при винесенні вказаної ухвали.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, було дотримано вимог, як матеріального, так і процесуального права.

Колегією суддів перевірено законність підстав ухвалення такого рішення судом першої інстанції, і порушень, на які вказують представник потерпілої ОСОБА_7 та представник - адвокат ОСОБА_8 , не встановлено. Необгрунтованими та безпідставними є доводи потерпілої та її представника стосовно того, що на стадії досудового розслідування ОСОБА_9 ухилявся від досудового розслідування та повністю спростовуються обвинувальним актом та реєстром до нього.

Окрім того перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_9 , який підтримав клопотання захисника адвоката ОСОБА_10 подане до суду першої інстанції про звільнення його від кримінальної відповідальності та на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням визначеного п.2 ч.1 ст. 49 КК України, тобто фактично визнав обставини, зазначені в обвинувальному акті і не заперечував проти цього.

Проте, постановляючи ухвалу про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження щодо нього, суд першої інстанції не прийняв рішення про стягнення з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_7 процесуальних витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 118 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються із: витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Відповідно до вимог ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Згідно ч.1 ст. 126 КПК визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Отже, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті.

До такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 598/1781/17 та зазначила, що кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь - якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо. Таким чином, ВП ВС вважає, що це питання може бути вирішене й ухвалою суду.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження підтверджуючими документами процесуальних витрат на правову допомогу є: договір про надання правової допомоги №01-14/11/16 укладений з Адвокатським об`єднанням «Смирнов, Тарасевич та Партнери» (Т.1 а.с. 46-47); звіт про надану правову допомогу (до Договору №01-14/11/16 від 14.11.2016 р.) від 03.04.2018 р. на суму 45000 грн. (Т.1 а. с. 48); акт прийому передачі наданої правової допомоги №1 від 03.04.2018 р. (до Договору №01-14/11/16 від 14.11.2016 р.) (Т.1 а. с. 49); рахунок на оплату правової допомоги від 03.04.2018 р. №02//12/17 на загальну суму 45000 грн. (Т.1 а.с. 50); квитанція Приват Банку №1195-4102-5286-1456, яка підтверджує факт оплати АО «Смирнов, Тарасевич та Партнери» 45 000 грн. (Т.1 а. с. 51).

Таким чином, звільняючи обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закривши кримінальне провадження суд першої допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, так як не вирішив в ухвалі питання стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого, що є підставою для зміни ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Разом із тим враховуючи те, що в частині закриття провадження за ст.49 КК України колегія суддів залишає без зміни ухвалу суду першої інстанції, потерпіла не позбавлена можливості звернутися із цивільними позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди з обвинуваченого у порядку цивільного судочинства, що правильно зазначив у своїй ухвалі суд першої інстанції.

Враховуючи викладене колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, ухвала Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 вересня 2020 року стосовно ОСОБА_9 слід змінити в частині вирішення процесуальних витрат на правничу допомогу, в решті ухвала підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 вересня 2020 року стосовно ОСОБА_9 змінити в частині вирішення процесуальних витрат.

Стягнути з ОСОБА_9 процесуальні витрати на правову допомогу в розмірі 45000 грн. на користь потерпілої ОСОБА_7 .

В решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підписи)