УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2020 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника заявника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтопостач-Агро» про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 19 квітня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000096, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 лютого 2019 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України,
в с т а н о в и в:
09 червня 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва поштою надійшло клопотання ТОВ «Нафтопостач-Агро» в якому, посилаючись на положення ст. 174 КПК України, просило суд скасувати арешт накладений серед іншого на бензин марки А-92 об`ємом 46 905 л., що знаходиться в ємності № 30, 31 складу ППМ №2, розташованому за адресою: Київська область, м. Бориспіль, Соцмістечко, ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 19 квітня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000096, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 лютого 2019 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримала клопотання та просила задовольнити з підстав наведених у ньому.

Слідчий ОСОБА_4 , заперечувала проти задоволення клопотання, оскільки арешт на майно, накладений обґрунтовано та потреба в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження на даний час не відпала.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У судовому засіданні встановлено, що СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000096 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 лютого 2019 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 19 квітня 2019 року, накладено арешт на паливо-мастильні матеріали, які перебували у розпорядженні (зберіганні) ТОВ «Гарант Ойл Групп» (код 25392923, колишня назва - ТОВ «Ю.С.А.»), ТОВ «Вастон» (код 25392930), та які було вилучено 06.03.2019 року протоколом обшуку складу паливо-мастильних матеріалів № 2 за адресою: м. Бориспіль, вул. Соцмістечко, б. 1, територія в/ч НОМЕР_1 , а саме: - бензин марки А-92 об`ємом 35281 літрів, що знаходиться в ємкості № 30 на території складу; - бензин марки А-92 об`ємом 30334 літрів, що знаходиться в ємкості № 31 на території складу; - бензин марки А-95 об`ємом 23090 літрів, що знаходиться в ємкості № 38 на території складу.
25 червня 2019 року Київським апеляційним судом ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 19 квітня 2019 року, залишено без змін.
При цьому, як вбачається зі змісту ухвали слідчого судді від 19 квітня 2019 року, метою накладення на майно, є збереження доказів у кримінальному провадженні, оскільки вони мають ознаки доказів, та відповідають критеріям, встановлених ст. 98 КПК України, що дає достатні підстави вважати, що слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно.

У той же час, на переконання суду, на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не наділений процесуальними повноваженнями вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких і є накладення арешту на майно.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи те, що слідчим суддею не встановлено будь-яких нових обставин та доводів, яких не існувало на час накладення арешту на майно, за яких би на даний час відпала потреба у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження або ж було встановлено, що арешт накладено необґрунтовано, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити ТОВ «Нафтопостач Агро» в задоволенні їх клопотання про скасування арешту майна.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 167, 170, 173, 174, 309, 310, 376, 532 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтопостач-Агро» про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 19 квітня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000096, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 лютого 2019 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1