Справа № 211/4427/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року Колегія суддів Тернівського районного суду м. Кривого Рогу

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4
за участі: прокурора ОСОБА_5

обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 307 ч. 2; 307 ч. 3; 306 ч. 1; 306 ч. 2; 311 ч. 3; 263 ч. 1 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 307 ч. 1; 307 ч. 2; 307 ч. 3; 315 ч. 2; 15 ч.2, 307 ч. 2; 306 ч. 1; 306 ч. 2 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 307 ч. 2; 307 ч. 3; 311 ч. 3 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою від 09.09.2020 р. р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу обвинуваченому ОСОБА_6 , було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів по 07.11.2020р..

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в зв`язку з призначенням слідуючого судового засідання за межами його дії.

Обвинувачений ОСОБА_6 , заперечує проти клопотання прокурора, просив змінити тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, так як він 3 роки 5 місяців знаходиться у слідчому ізоляторі, має місце для проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та має дитину.

Захисник ОСОБА_11 просив змінити ОСОБА_6 запобіжний захід на домашній арешт, так як обвинувачений перебуває під вартою з травня 2017 р., і йому це зараховується як день за два, тобто він на цей час відбув практично 6 років 10 місців. Інші двоє обвинувачених не утримуються під вартою. Одна з них - ОСОБА_12 взагалі не має запобіжного заходу. Те, що його підзахисний буде ухилятися від суду прокурором не доведено. Верховний Суд в своїх рішеннях вказував, що обов`язково потрібно враховувати практику ЄСПЛ, стосовно захисту прав обвинувачених та вказував, що тривале тримання під вартою можна вважати тиском на обвинувачених. Протягом кількох підряд засідань вирішується лише питання про запобіжний захід без виконання інших процесуальних дій.

Вирішуючи клопотання, суд виходить зі слідуючого.

Суд, в обґрунтування обрання запобіжного заходу та продовжені строку тримання під вартою, посилався на те, що ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі до 15 років, не працює, може вчинити інші кримінальні правопорушення, переховуватись від органу досудового розслідування та суду, впливати на свідків, тобто перешкоджати кримінальному провадженню.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечує особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також і мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Але, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні у тому числі особливо тяжких злочинів, за які може бути призначено покарання на строк до 15 років позбавлення волі, обставини на які посилався суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовжені його дії не змінилися, суд вважає що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, - обвинувачений може: вчинити інші кримінальні правопорушення, переховуватися від суду, незаконно впливати на свідка, що ще не допитаний, чим перешкоджати кримінальному провадженню, судовий розгляд якого триває та яке є суспільним інтересом, що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність підстав щодо продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_6 , та встановлена наявність ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовження строку його дії, стороною захисту не наведено.

Вказані ризики, на які посилався слідчий суддя при обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та суд при продовженні строку його дії, продовжують існувати.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, у тому числі домашнього арешту, про що просить обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_11 , що підтримав підзахисного, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, продовжують існувати та не зменшилися.

Тому, суд вважає, що враховуючи також положення ст. 178 КПК України, відсутність наявності постійного місця проживання в м. Кривому Розі та Дніпропетровській області на момент взяття під варту, де він може перебувати, в тому числі під домашнім арештом, обвинуваченому ОСОБА_6 , слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів - по 27.12.2020р., а відповідно в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу - відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 197, 199, 201, 331 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 60 днів по 27.12.2020р..

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим з дня вручення її копії.

Головуючий:
Судді: