Справа № 347/807/20
Провадження № 11-кп/4808/309/20
Категорія ст.296 ч.1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000091 за апеляційною скаргою заступника військового прокурора Західного регіону України, ОСОБА_11 на вирок Косівського районного суду Івано Франківської області від 15 травня 2020 року, відносно ОСОБА_8 за ст. 296 ч.1 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, який проходив військову службу за контрактом на посаді начальника служби захисту інформатизації ІНФОРМАЦІЯ_2 у військовому званні «старший солдат», раніше не судимого,-

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , вважає вирок Косівського районного суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що суд першої інстанції визнав доведеним обвинувачення, у тому числі щодо скоєння злочину ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння, однак висновок суду щодо відсутності обтяжуючих обставин є таким, що суперечить мотивувальній частині вироку та не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Також вказує, що судом першої інстанції не надано оцінку тому факту, що на момент скоєння злочину обвинувачений був військовослужбовцем, який зобов`язаний поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негативних вчинків. Такі обов`язки на нього безпосередньо покладає Закон України «Про Дисциплінарний статус Збройних Сил України » (ст.4), вимоги якого він зобов`язаний додержуватися.

Просить вирок Косівського районного суду Івано Франківської області від 15.05.2020 року скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч.1 КК України та призначити йому покарання у виді 5 місяців арешту.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч.1 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що 11.03.2015 ОСОБА_8 з Міністерством оборони України в особі тимчасово виконувача обов`язків військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 укладено контракт про проходження військової служби на строк 3 роки, який продовжений за домовленістю сторін.

Відповідно до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.03.2015 ОСОБА_8 призначено на посаду механіка - радіотелефоніста відділення зв`язку та інформатизації ІНФОРМАЦІЯ_4 , у званні «солдат». 03.10.15 наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 старшого солдата ОСОБА_8 призначено на посаду начальника служби захисту інформатизації ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Проходячи військову службу за контрактом, старший солдат ОСОБА_8 відповідно до вимог ст.ст. 11, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків.

Проте, старший солдат ОСОБА_8 , у порушення вимог вказаних нормативних актів, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 09.03.2019, близько 16.00 год. ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухався автомобілем марки «Мазда» по вул. Дружби, що у с. Смодна Косівського району Івано-Франківської області, де побачив ОСОБА_10 , який рухався автомобілем у зустрічному напрямку.

У цей час, у ОСОБА_8 виник умисел на вчинення хуліганських дій відносно ОСОБА_10 .

Під`їхавши до автомобіля ОСОБА_10 , ОСОБА_12 вийшов із свого транспортного засобу та, перебуваючи у громадському місці, по вул. Дружби, 1, що у с. Смодна Косівського району Івано-Франківської області, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з хуліганських спонукань, проявляючи вседозволеність та зневажливе ставлення до загальноприйнятих норм поведінки, з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, висловлюючись нецензурною лайкою, тимчасово перекривши рух громадського транспорту на вказаному відрізку дороги, підійшов до автомобіля ОСОБА_10 та наніс руками удари по капоту транспортного засобу останнього, пошкодивши його, та через відчинене вікно зі сторони водія наніс декілька ударів по голові та обличчі ОСОБА_10 , який перебував у салоні автомобіля.

Надалі, ОСОБА_8 , перемістившись вказаним автомобілем на територію АЗС «Chipo», яка розміщена за адресою: вул. Дружби, 1, с. Смодна, Косівського району, Івано-Франківської області, куди направився ОСОБА_10 та, продовжуючи свої хуліганські дії, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, силоміць проти волі ОСОБА_10 витягнув останнього із салону автомобіля та повалив на землю. Після цього, ОСОБА_8 наніс численні удари ногами та руками у різні частини тіла ОСОБА_10 , внаслідок чого спричинив останньому легкі тілесні ушкодження та перешкоджав діяльності вищевказаного закладу.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор, підтримав подану апеляційну скаргу просив її задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 з приводу поданої апеляційної скарги прокурора, просили залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін;

- потерпілий ОСОБА_10 , з приводу поданої апеляційної скарги прокурора, покладається на розсуд суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК України, тобто є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 розглянуто в порядку ст.349 ч.3 КПК України, де судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинуваченим було подано письмову заяву від 15.05.2020 року, із змісту якої вбачається, що обвинувачений правильно зрозумів зміст обставин кримінального провадження, і у зв`язку із повним визнанням вини, вважав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, зібраних на досудовому розслідуванні, і що в подальшому він не матиме права оскаржити фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку. Інші учасники судового розгляду проти цього не заперечили.

Колегія суддів не вбачає порушень проведення судом судового розгляду в порядку ст.349 ч.3 КПК України, а тому вирок суду у цій частині не переглядатиметься судом апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 404 ч.1 КПК України.

Висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, та про КК України за обставин, викладених у вироку є обґрунтованим.

Прокурор в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 надто м`яке покарання, яке суперечить тяжкості скоєного кримінального правопорушення, передбаченого ст. 12 КК України.

Однак, на думку колегії суддів призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України, тобто дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що судом першої інстанції визнано обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності та повністю відшкодував потерпілому завдані збитки.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_8 по місцю проживання характеризується позитивно (а.п. 23), одружений, на утриманні має одну малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.п. 25), на «Д» обліку в психіатра та нарколога не перебуває (а.п. 35,36), вперше притягується до кримінальної відповідальності ( а.п. 37), заподіяна шкода потерпілому відшкодована, окрім цього з письмової заяви від потерпілого ОСОБА_10 , яка міститься в матеріалах кримінального провадження (а.п. 38) вбачається, що претензій матеріального чи морального характеру немає, просив його суворо не карати та призначити покарання у вигляді штрафу.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_8 є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання, виходячи з вимог ст. 50 КК України, тому доцільності в призначенні більш суворого покарання колегія не вбачає.

Отже, доводи апеляційної скарги прокурора з приводу невідповідності призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості спростовуються висновками наведеними у вироку суду першої інстанції.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено апеляційних підстав, передбачених ст. 409 КПК України для скасування вироку суду та постановлення нового, а тому подана апеляційна скарга прокурора є необгрунтованою, а покарання судом першої інстанції призначене без порушень кримінального та кримінального процесуального закону.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а вирок Косівського районного суду Івано Франківської області від 15 травня 2020 року без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора залишити - без задоволення, а вирок Косівського районного суду Івано Франківської області від 15 травня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч.1 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_5

ОСОБА_4