Справа № 635/3133/20
Провадження № 1-кд/635/2/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2020 року с. Покотилівка.
Харківський районний суд Харківської області у складі колегії суддів:
головуючий суддя ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретар судового засідання ОСОБА_4
прокурор ОСОБА_5
адвокат ОСОБА_6 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в с. Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Буди Харківського району Харківської області, громадянина України, має неповну середню освіту, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого за вироком суду присяжних Краснодарського крайового суду Російської Федерації від 03 липня 2003 року за п.п. «а», «в», «д», «з» ч. 2 ст. 105, п. «в» ч. 3 ст. 162, ст. 69 КК Російської Федерації до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, з відбуттям покарання у виправні колонії особливого режиму;
ВСТАНОВИВ:
02 червня 2020 року представник Міністерства юстиції України звернувся до суду із клопотанням про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України та просить визначити за Кримінальним кодексом України правову кваліфікацію діяння, у вчинені якого ОСОБА_7 визнано винним вироком суду присяжних Краснодарського крайового суду від 03 липня 2003 року; визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_7 згідно із Кримінальним кодексом України.
В обґрунтування клопотання посилається на те, що 27 квітня 2020 року наказом Міністерства юстиції України №1524/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який засуджений судом присяжних Краснодарського крайового суду від 03 липня 2003 року до покарання у вигляді довічного позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених п.п. «а», «в», «д», «з» ч. 2 ст. 105, п. «в» ч. 3 ст. 162 КК Російської Федерації. Останнє відоме місце проживання ОСОБА_7 в Україні є: АДРЕСА_1 . ОСОБА_7 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 6 УФСФВП Росії по Оренбурзькій області».
Представник Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, в клопотанні просив справу слухати за його відсутності.
Прокурор та захисник у судовому засіданні просили привести вирок відносно ОСОБА_7 у відповідність із законодавством України.
Дослідивши матеріали провадження за клопотанням, яке відповідає вимогам ч. 2 ст. 610 КПК України, та вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного.
Відповідно до правил ч. 1 ст. 7 КК України, громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Частиною 2 статті 1 КПК України регламентовано, що кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.
Пунктом b) ч. 1 ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року передбачено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11.

Згідно з п. п. а), с), d) ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган повинен враховувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими ніякі мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачити за вчинення злочину або злочинів.
Положеннями ч. ч. 3 та 4 ст. 610 КПК України визначено, що суд під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: 1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; 2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
За правилами ч. 1 ст. 610 КПК України передбачено, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до ч. 3 ст. 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження.
З дотриманням вимог ст. 6 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року та ч. 2 ст. 610 КПК України, Міністерством юстиції України до клопотання подано на розгляд суду всі необхідні документи.
Як убачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, ОСОБА_7 є громадянином України та відповідно до копії паспорту серії НОМЕР_1 , виданого 29 травня 1996 року Харківським РВ УМВС України в Харківській області, останнє місце його проживання зареєстровано в Україні за адресою: АДРЕСА_1 .
Вироком суду присяжних Краснодарського крайового суду від 03 липня 2003 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів передбачених пунктами «а», «в», «д», «з» ч. 2 ст. 105; пунктом «в» ч. 3 ст. 162 КК Російської Федерації та призначено покарання:
п. «в» ч. 3 ст. 162 КК РФ п`ятнадцять років позбавлення волі з конфіскацією майна;
п.п. «а», «в», «д», «з» ч. 2 ст. 105 КК РФ довічне позбавлення волі;
на підставі ст. 69 КК РФ за сукупністю вчинених злочинів остаточно призначити покарання в виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, з відбуванням покарання у виправні колонії особливого режиму.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 відраховується з 19 грудня 2002 року.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишено без зміни.
Ухвалою судової колегії Верховного Суду Російської Федерації від 19 листопада 2003 року вирок суду присяжних Краснодарського крайового суду від 03 липня 2003 року відносно ОСОБА_7 залишено без змін.
ОСОБА_7 відбуває покарання в ФКУ Виправна колонія № 6 УФСВП Росії по Оренбурзькій області, де характеризується негативно.
Як вбачається з вироку суду дії ОСОБА_7 кваліфіковані за п. «в» ч. 3 ст. 162 КК РФ, як напад з метою викрадення чужого майна, вчинене із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, вчинене групою осіб за попередньою змовою, із незаконним проникненням у житло, із застосуванням предметів, що використані в якості зброї, із спричиненням тяжкої шкоди здоров`ю потерпілих.
Також дії ОСОБА_7 кваліфіковані за пунктами «а», «в», «д», «з» ч. 2 ст. 105 РФ, як вбивство більше двох осіб; особи, яка свідомо для винуватого знаходиться у безпорадному стані; вчинене з особливою жорстокістю; поєднане з розбоєм.
Пунктом «в» ч. 3 ст. 162 КК Російської Федерації, передбачено, що за розбій вчинений з нанесенням тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна;
Пунктами а, в, д, з ч. 2 ст. 105 Кримінального кодексу Російської Федерації, передбачено, що за вбивство двох и більше осіб; малолітньої або другої особи, яка завідомо для винного знаходилася у безпорадному стані; вчинене з особливою жорстокістю; поєднане з розбоєм передбачено покарання у виді позбавлення волі від 8 до 20 років з обмеженням свободи на строк від 1 року до 2 років або довічного позбавлення волі, або смертна кара.
Дії ОСОБА_7 , кваліфіковані вироком суду присяжних Краснодарського крайового суду від 03 липня 2003 року за п. «в» ч. 3 ст. 162 КК Російської Федерації, виходячи з встановлених вироком обставин вчинення злочинів, відповідають кваліфікації за ч. 4 ст. 187 КК України, санкцією якої визначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років із конфіскацією майна;

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані вироком суду присяжних Краснодарського крайового суду від 03 липня 2003 року за пунктами «а», «в», «д», «з» ч. 2 ст. 105 КК Російської Федерації, виходячи з встановлених вироком обставин вчинення злочинів, відповідають кваліфікації за пунктами 1,2,4,6 ч. 2 ст. 115 КК України, санкцією якої визначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті.

Призначення покарання за ст. 69 КК РФ за сукупністю вчинених злочинів відповідає положенням ст. 70 КК України, яка регулює призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.
ОСОБА_7 остаточно призначено покарання в виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, з відбуванням покарання у виправній колонії особливого режиму.
Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_7 , за які його засуджено в Російській Федерації, є кримінальним правопорушенням згідно із законодавством України, а призначене ОСОБА_7 покарання за вироком суду присяжних Краснодарського крайового суду від 03 липня 2003 року за пунктами «а», «в», «д», «з» ч. 2 ст. 105; пунктом «в» ч. 3 ст. 162 КК Російської Федерації за своїм видом та розміром відповідає межам санкцій статей кримінального закону України, за якими кваліфікуються дії вчинені ОСОБА_7 , тому приводить у відповідність із законодавством України вирок суду присяжних Краснодарського крайового суду від 03 липня 2003 року у відношенні ОСОБА_7 .
ОСОБА_7 вважати засудженим за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді 15 років позбавлення волі без конфіскації майна; за пунктами 1,2,4,6 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного ув`язнення без конфіскації майна та з урахуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, остаточне покарання визначити за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді довічного ув`язнення без конфіскації майна, при цьому передбачене санкціями ч. 4 ст. 187 КК України та ч. 2 ст. 115 КК України додаткове покарання у виді конфіскації майна не підлягає застосуванню, оскільки такий вид додаткового покарання не виконується на території Російської Федерації у зв`язку із його скасуванням.
Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_7 обчислювати з 19 грудня 2002 року, як вказано у вироку суду присяжних Краснодарського крайового суду від 03 липня 2003 року.
Також, відповідно до положень п.с ч.1 ст.11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, компетентний орган повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі.
Визначення судом виду кримінально-виконавчої установи, в якій належить відбувати покарання засудженому, діючим законодавством України не передбачено.
Керуючись ст.11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, ст. 610 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відношенні ОСОБА_7 у відповідність із законодавством України задовольнити.
Вирок суду присяжних Краснодарського крайового суду від 03 липня 2003 року у відношенні ОСОБА_7 привести у відповідність із законодавством України.
Визначити, що кримінальне правопорушення, вчинене громадянином України ОСОБА_7 на території Російської Федерації, кваліфіковане вироком суду присяжних Краснодарського крайового суду від 03 липня 2003 року за пунктом «в» ч. 3 ст. 162 КК Російської Федерації відповідає ч. 4 ст. 187 КК України, та визначити покарання ОСОБА_7 у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі без конфіскації майна.
Визначити, що кримінальне правопорушення, вчинене громадянином України ОСОБА_7 на території Російської Федерації, кваліфіковане вироком суду присяжних Краснодарського крайового суду від 03 липня 2003 року за пунктами «а», «в», «д», «з» ч. 2 ст. 105 КК Російської Федерації відповідає пунктам 1,2,4,6 ч. 2 ст. 115 КК України, та визначити покарання ОСОБА_7 у виді довічного позбавлення волі без конфіскації майна.
Остаточне покарання ОСОБА_7 за вироком суду присяжних Краснодарського крайового суду від 03 липня 2003 року визначити відповідно до вимог ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді довічного ув`язнення без конфіскації майна.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 рахувати з 19 грудня 2002 року.
Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_7 час тримання під вартою з 19 грудня 2002 року.
Копію ухвали суду направити до Міністерства юстиції України та центрального органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором, протягом семи днів з моменту її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів:

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3