КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

з участю прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві справу за апеляцією засудженого ОСОБА_6 на постанову Центрального районного суду м. Сімферополя від 31 серпня 2009 року,

в с т а н о в и л а:

Постановою Центрального районного суду м. Сімферополя від 31 серпня 2009 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сімферополя, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлено його для відбування покарання у виді 1 (одного) року 6 місяців позбавлення волі, призначеного вироком Київського районного суду м. Сімферополя від 27.10.2008 року.
Також цією постановою оголошено розшук ОСОБА_6 .

Як зазначено у постанові суду, вироком Київського районного суду м. Сімферополя від 27.10.2008 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді одного року шести місяців позбавлення волі, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з ______________________________________________________________

Справа №11/824/67/2020 Головуючий у першій інстанції - ОСОБА_7
Категорія: скасування ст. 75 КК Доповідач - ОСОБА_1
випробуванням, з іспитовим строком два роки, з покладенням на нього обов`язків, згідно із ст. 76 КК України: повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Центральний МВ КВІ УДДУПВП в АР Крим звернувся до суду з поданням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно засудженого ОСОБА_6 , у якого 27.10.2008 року Київським районним судом м. Сімферополя було відібрано зобов`язання, згідно якого він зобов`язався протягом одного місяця після винесення вироку з`явитися до ВКВІ за місцем свого проживання, але, після надходження 28.11.2008 року матеріалів на виконання, по повісткам до кримінально-виконавчої інспекції засуджений не з`являється, а застосований до нього примусовий привід виконаний не був, оскільки засуджений за вказаною адресою більше півроку не проживає і встановити місце його знаходження не виявляється за можливе, та прийнятими заходами початкового розшуку місце знаходження засудженого не встановлено.
Визнавши обґрунтованим подання Центрального МВ КВІ УДДУПВП в АР Крим, суд першої інстанції скасував звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, з направленням його для відбування покарання у виді одного року шести місяців позбавлення волі, призначеного вироком Київського районного суду м. Сімферополя від 27 жовтня 2008 року, оскільки засуджений ОСОБА_6 , який, будучи обізнаним з покладеними на нього вироком суду обов`язками та надавши зобов`язання про явку до інспекції для постановки на облік протягом місяця після набрання вироком законної сили, до КВІ не з`явився, а заходи початкового його розшуку результатів на дали, привід відносно засудженого не виконаний і, згідно наданих рапортів, засуджений за вказаною у вироку суду адресою не проживає більше півроку та встановити його місце проживання не виявляється можливим, не виконує покладені на нього вироком суду обов`язки, що свідчить про його ухилення від відбування покарання та небажання стати на шлях виправлення.

В апеляції засуджений просить постанову судді скасувати та відмовити в задоволенні подання Центрального РП СМВ КВІ УДДУПВП в Автономній Республіці Крим про скасування покарання з іспитовим строком і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.
В обґрунтування своїх вимог зазначає про те, що в описовій і вступній частині оскаржуваної постанови є протиріччя, що свідчить про однобічність та неповноту судового розгляду. Так, у вступній частині постанови зазначено, що судом розглядається подання Центрального РВ СМВ КВІ УДДУПВП в Автономній Республіці Крим та учасником судового розгляду є представник Центрального РВ СМВ УДДУПВП в Автономній Республіці Крим ОСОБА_8 , а в описовій частині оскаржуваної постанови суд зазначає, що Центральний МВ КВІ УДДУПВП в Автономній республіці Крим звернувся до суду, і саме подання цього органу розглядається судом, підтримується представником (але іншого органу) та прокурором.
Також вказує, що порядок здійснення співробітниками підрозділів інспекції та органів внутрішніх справ контролю за поведінкою осіб, звільнених відповідно до статей 75-79 та 104 Кримінального кодексу України від відбування покарання з випробуванням, виконанням покладених на них судом обов`язків, в тому числі виконання приводу засуджених осіб, які не з`явились за викликом до інспекції, проведення початкових розшукових заходів засуджених осіб, місцезнаходження яких невідоме або які залишили постійне місце проживання з метою ухилення від здійснення контролю за їх поведінкою та виконання покладених на них судом обов`язків визначено Інструкцією «Про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань», затверджена наказом Державного департаменту України з виконання покарань Міністерства внутрішніх справ України від 19.12.2003 року № 270/1560 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 9 січня 2004 року за N 16/8615 із змінами і доповненнями від 07.12.2008 року (надалі Інструкція), а саме - розділом IV«Порядок здійснення контролю за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, та звільнених від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (статті 75-79, 83 Кримінального кодексу України (2341-14), статті 163-166 Кримінально-виконавчого кодексу України (1129-15)».

Між тим, з оскаржуваної постанови Центрального районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим від 31.08.2009 року вбачається, що в поданні Центрального РВ СМВ КВІ УДДУПВП в Автономній Республіці Крим (Центральний МВ КВІ УДДУПВП в Автономній республіці Крим), не вказані дані, як того вимагає п.п. 5.5 п. 5 розділу IV вказаної Інструкції, і відсутні посилання на аркуші особової справи засудженого як на підтвердження обґрунтування цього подання, а також не вбачається того факту, що з поданням до суду надійшли матеріали особової справи.
Отже, висновки суду ґрунтуються на припущеннях, які викладені в поданні кримінально-виконавчої інспекції, підтримані представником інспекції та прокурором, і не ґрунтуються на матеріалах особової справи засудженого ОСОБА_6 , оскільки вказані матеріали до суду інспекцією не надавались, судом в судовому засіданні не досліджувались та на вказані матеріали відсутні посилання в оскаржуваній постанові.
Тому у суду на час розгляду справи, прийняття рішення (оскаржуваної постанови) були відсутні достатні дані, які свідчать про те, що він на шлях виправлення не став, не з`являвся в кримінально-виконавчу інспекцію, та не дотримувався і не виконував покладені на нього судом обов`язки, і у зв`язку з цими припущеннями, поверховим, формальним розглядом справи (подання), не дослідженням матеріалів його особової справи, як засудженого, не забезпечення його явки в судове засідання, що призвело до порушення його прав на захист, у суду були відсутні підстави стверджувати про те, що він порушує порядок та умови виконання вироку, а також злісно ухиляється від виконання обов`язків, покладених на нього судом, і для задоволення подання.
Поряд з цим стверджує, що за вказаною у вироку адресою, а саме: АДРЕСА_1 , він проживав станом на 2007 рік аж до кінця липня 2012 року, де разом з ним проживала його сім`я, в т.ч. неповнолітня дитина, 2004 р.н., та мати ОСОБА_9 , яка є інвалідом

другої групи та потребує стороннього догляду, і яка до теперішнього часу проживає за вказаною адресою. Після оголошення йому вироку та призначення покарання і оголошення обов`язків він прибув до кримінально-виконавчої інспекції та з приводу виконання покарання контактував із співробітником інспекції, починаючи з листопада 2008 року по листопад включно 2010 року, коли співробітник інспекції йому повідомив, що строк покарання він відбув. В період відбування покарання він у січні 2009 року працевлаштувався та постійно проживав за вказаною у вироку суду адресою, будь-яких правопорушень в іспитовий строк не вчиняв і до адміністративної відповідальності не притягувався. Виклики до суду на вказану адресу, як йому особисто, так і його родичам (матері, сім`ї), не надходили, хоча його мати, як інвалід, постійно перебуває вдома, отримує платіжки за комунальні послуги, почтову кореспонденцію. Також і сусіди по будинку та квартирі, з якими знайомі він та його мати, жодного разу не повідомляли, що до них в квартиру прибували співробітники міліції і цікавились його проживанням в будинку, як не було таких візитів і до його матері. Одночасно з цим, проживаючи на території Автономної Республіки Крим, за вищевказаною адресою, він в січні 2009 року працевлаштувався та виконував на підприємстві обов`язки менеджера-експедитора, переміщаючись по всій території Автономної Республіки Крим, а в більшості випадків до м. Ялта. Наприкінці липня 2012 року він виїхав з Автономної Республіки Крим за кордон в Королівство Бельгія, залишивши територію України для тимчасового перебування на території цієї держави-королівства, де перебував по 09.07.2019 року. У лютому - березні 2013 року йому стало відомо, що він в Україні рахується у розшуку, але з приводу чого йому не було відомо. В подальшому до компетентних органів Королівства Бельгія з компетентних органів України надійшло клопотання від 29.05.2013 року про передачу його в Україну для відбуття покарання і 08.10.2014 року, у зв`язку з екстрадицією в Україну, його було арештовано, та з того часу відбувалась процедура екстрадиції. При цьому його скарга про передачу його до України, а не в анексований Росією Крим була розглянута судом та 12.01.2015 року було прийнято рішення, а 09.07.2019 року його в порядку екстрадиції в Україну конвоювали до міста Києва та доставили до Київського слідчого ізолятора.

Також вказує, що в оскаржуваній постанові суду стверджується, що він в судове засідання не з`явився, привід відносно нього не виконаний,

відповідно до наданого рапорту дільничного інспектора - за адресою, зазначеній у вироку суду, не проживає і де проживає невідомо, але у постанові не зазначено, що судові засіданні у зв`язку із його неявкою переносились, не зазначається чи повертались суду повістки, направлені на його ім`я і на вказану адресу, як такі, що він вибув з місця проживання (з відміткою поштаря про таке невручення), не зазначено також і про те, що опитувались сусіди, які зазначили, що він в будинку і у вказаній квартирі не проживає, не зазначено, що проводилось опитування його матері, яка постійно проживає в цій квартирі і знаходиться вдома, оскільки є інвалідом.
За таких обставин, постанова Центрального районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим від 31 серпня 2009 року, як незаконна та необґрунтована, прийнята з порушенням норм процесуального законодавства, підлягає скасуванню.

Інші учасники судового процесу дану постанову не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який вважав постанову суду законною та обґрунтованою, а апеляцію такою, що не підлягає задоволенню, засудженого та його захисника, які підтримали подану апеляцію та просили постанову суду скасувати, при цьому вказали про необізнанність з приводу наявності рішення про звільнення ОСОБА_6 від призначеного йому покарання по закінченню іспитового строку, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як визначено у ст. 163 КВК України (в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваної постанови), контроль за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, протягом іспитового строку здійснюється кримінально-виконавчою інспекцією за місцем проживання засудженого, а стосовно військовослужбовців - командирами військових частин.

Як встановлено у ст. 166 КВК України (в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваної постанови), якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, кримінально-виконавча інспекція вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання, після застосування до нього письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

Невиконанням обов`язків вважається таке, коли засуджений не виконав хоч один з обов`язків, які було покладено на нього судом.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначено в оскаржуваній постанові суду, вироком Київського районного суду м. Сімферополя від 27.10.2008 року ОСОБА_6 був засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді одного року шести місяців позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком два роки, з покладенням на нього обов`язків, згідно із ст. 76 КК України: повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Як зазначено в поданні, 28 листопада 2008 року Центральним МВ КВІ УДДУПВП в АР Крим даний вирок був прийнятий до виконання.
При цьому 27.10.2008 року Київським районним судом м. Сімферополя у ОСОБА_6 було відібрано зобов`язання, згідно якого він зобов`язався протягом одного місяця після винесення вироку з`явитися до ВКВІ за місцем свого проживання.
Проте, після надходження 28.11.2008 року матеріалів на виконання, по повісткам до кримінально-виконавчої інспекції засуджений ОСОБА_10 не з`являється, а застосований до нього примусовий привід виконаний не був, оскільки засуджений за вказаною адресою більше півроку не проживає і встановити місце його знаходження не виявляється за можливе, та прийнятими заходами початкового розшуку місце знаходження засудженого не встановлено.

Отже, наведені в поданні Центрального МВ КВІ УДДУПВП в АР Крим обставини, вказують на умисне невиконання ОСОБА_10 покладених на нього вироком суду, у зв`язку із застосуванням ст. 75 КК України, обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, з чим погодився суд першої інстанції, визнавши, що таким чином ОСОБА_10 не бажає стати на шлях виправлення, тому задовольнив вказане подання та скасував ОСОБА_6 звільнення від відбування покарання і направив його для відбування покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, призначеного вироком Київського районного суду м. Сімферополя від 27.10.2008 року.

З таким висновком місцевого суду погоджується і колегія суддів, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 78 КК України, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, а ці обставини об`єктивно підтверджуються зазначеними у постанові суду даними.

При цьому, що стосується доводів апелянта щодо різного найменування органу кримінально-виконавчої системи, який звернувся з поданням до суду та представник якого брав участь у його розгляді, то вказане жодним чином не впливає на правильність прийнятого судом рішення та може бути розцінено як описка у судовому рішенні.

Також і посилання апелянта про недослідження судом, під час розгляду подання про скасування ОСОБА_6 звільнення від відбування покарання з випробуванням, матеріалів його особової справи, є надуманими, адже ґрунтуються виключно на тому, що про таке не зазначено в оскаржуваній постанові та не міститься посилань на її конкретні аркуші справи, де містяться відповідні докази, що не може бути визнано беззаперечним фактом, оскільки суд у оскаржуваній постанові визнав обґрунтованим подання, саме встановивши, що засуджений ОСОБА_6 , який, будучи обізнаним з покладеними на нього вироком суду обов`язками та надавши зобов`язання про явку до інспекції для постановки на облік протягом місяця після набрання вироком законної сили, до кримінально-виконавчої інспекції не з`явився, а заходи початкового його розшуку результатів на дали, привід відносно засудженого не виконаний і, згідно наданих рапортів, засуджений за вказаною у вироку суду адресою не проживає більше півроку та встановити його місце проживання не виявляється можливим, - не виконує покладені на нього вироком суду обов`язки, що свідчить про його ухилення від відбування покарання та небажання стати на шлях виправлення.
При цьому встановлені судом першої інстанції у постанові обставини свідчать про те, що, на противагу твердженням апелянта, працівниками кримінально-виконавчої інспекції було проведено початкові розшукові заходи засудженого ОСОБА_6 , як то встановлено Інструкцією «Про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань», затвердженою наказом Державного департаменту України з виконання покарань Міністерства внутрішніх справ України від 19.12.2003 року № 270/1560 (із змінами і доповненнями), та які результатів на дали, привід відносно засудженого не виконаний, а, згідно наданих рапортів, засуджений за вказаною у вироку суду адресою не проживає більше півроку та встановити його місце проживання не виявляється можливим, що й стало підставою для внесення кримінально-виконавчою інспекцією до суду відповідного подання про скасування йому звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Доводи ОСОБА_6 в апеляції про те, що він постійно проживав за вказаною у вироку адресою, перебував на обліку в кримінально-виконавчій інспекції до листопада 2010 року, коли співробітник інспекції йому повідомив, що строк покарання він відбув, слід визнати безпідставними, оскільки жодних доказів на підтвердження цих обставин стороною захисту під час апеляційного розгляду надано не було, а натомість встановлено, що оскаржувана постанова про скасування ОСОБА_6 звільнення від відбування покарання з випробуванням була ухвалена вже 31 серпня 2009 року, тобто більше ніж за рік до закінчення встановленого вироком Київського районного суду м. Сімферополя від 27.10.2008 року ОСОБА_6 іспитового строку - два роки.

Також колегією суддів не можуть бути прийняті до уваги і доводи ОСОБА_6 щодо відсутності у оскаржуваній постанові даних про те, що він належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а судові засідання, у зв`язку із його неявкою, переносились, і суду повертались повістки, направлені на його ім`я і на вказану адресу, як такі, що він вибув з місця проживання (з відміткою поштаря про таке невручення), та даних опитування з цього приводу сусідів і його матері, яка постійно проживає в цій квартирі і знаходиться вдома, оскільки є інвалідом, так як відомості, на які посилається ОСОБА_6 , були зазначені в оскаржуваній постанові в достатній мірі щодо прийнятих судом заходів для його виклику у судове засідання та з огляду на те, що його привід у судове засідання не був виконаний, а відповідно до наданого рапорту дільничного інспектора - за адресою, зазначеною у вироку суду, він не проживає і де проживає невідомо, що й дало суду підстави для розгляду справи у його відсутність.

Отже, зважаючи на вищевикладене, така поведінка ОСОБА_6 , щодо нез`явлення до органу виконання покарань та при цьому ще й і зміні місця свого проживання, вказує на невиконання покладених на нього вироком суду обов`язків зокрема обов`язку повідомляти про зміну місця проживання і уникнення відбування покарання взагалі, а відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про невиконання ОСОБА_6 обов`язків, покладених на нього вироком суду, та обґрунтовано направив його для відбування призначеного покарання.

Таким чином, колегія суддів, визнаючи рішення суду щодо ОСОБА_6 законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог кримінально-процесуального законодавства, не вбачає підстав для його скасування, як про те ставиться питання в апеляції засудженого ОСОБА_6 .

При цьому, що стосується посилань ОСОБА_6 про перебування його в Королівстві Бельгія під екстрадиційним арештом з 08.10.2014 року по 09.07.2019 року, то вони не відповідають дійсності, оскільки за наданими захистом документами, а саме, згідно листа Міністерства юстиції України від 21.12.2019 року, компетентними органами Республіки Бельгія 14.04.2015 року задоволено запит Міністерства юстиції України про видачу в Україну ОСОБА_6 для виконання вироку Київського районного суду м. Сімферополя від 27.10.2008 року з урахуванням постанови Центрального районного суду м. Сімферополя АР Крим від 31.08.2009 року, але бельгійською стороною було відстрочено передачу ОСОБА_6 , у зв`язку з тим, що він відбував покарання на території Бельгії, а 09.07.2019 року був виданий з Королівства Бельгія до України, а відтак, відсутні підстави вважати вказаний термін екстрадиційним арештом та відповідно і для зарахування його ОСОБА_6 у строк відбування покарання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 365, 366, 382 КПК України (1960 року), колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляцію засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а постанову Центрального районного суду м. Сімферополя від 31 серпня 2009 року, якою ОСОБА_6 скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлено його для відбування покарання у виді 1 (одного) року 6 місяців позбавлення волі, призначеноговироком Київського районного суду м. Сімферополя від 27.10.2008 року, - без зміни.

Судді:

__________________ ___________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3