Справа №478/1701/20 пров. №1-в/478/350/2020
У х в а л а
І м е н е м У к р а ї н и
07 грудня 2020 року Казанківський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючої судді ОСОБА_1
за участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
представника ВК №93 ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у дистанційному режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Прибужани Вознесенського району Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, засудженого 01.12.2016 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.2 ст.289 КК України до позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна, початок строку: 14.05.2017 року; кінець строку: 14.05.2022 року,
про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання,
26 листопада 2020 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням в якому посилаючись на те, що за час відбування покарання в Казанківській ВК №93 характеризується добре, за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку має заохочення, мав стягнення, які у встановленому законом порядку погашено, кається у скоєному злочині, підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними. Вважає, що своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, просить застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі.
Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити.
Представник ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» в судовому засіданні посилаючись на те, що засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, просив відмовити в задоволенні клопотання.
На думку прокурора клопотання засудженого ОСОБА_5 є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.
Вислухав пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого ОСОБА_5 , суд приходе такого висновку.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно до вимог ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, тобто, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення (крім відбуття визначеної в законі частини строку покарання) є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбуття покарання, а також після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом особі, яка раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.
Відповідно до положень пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Виходячи з вказаної норми закону, умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
В силу ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01.12.2016 року ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст.289 КК України до позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації.
Відповідно до ст.12 КК України вказаний злочин за своєю правовою кваліфікацією відноситься до категорії тяжких злочинів.
Засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання у ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» з 26.05.2017 року.
Станом на 07.12.2020 року відбутий засудженим ОСОБА_5 строк покарання складає 3 роки 6 місяців і 23 дні, не відбутий строк покарання складає 1 рік 5 місяців і 07 днів.
Згідно довідки ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» від 02.12.2020 року засуджений ОСОБА_5 має 7 заохочень: подяка (10.12.2017 року) (арк.особ.спр.6); подяка (20.07.2017 року) (арк.особ.спр.7); подяка (22.10.2018 року) (арк.особ.спр.11); подяка (21.01.2019 року) (арк.особ.спр.21);зняття раніше накладеного стягнення (16.01.2020 року) (арк.особ.спр.58); подяка (15.04.2020 року) (арк.особ.спр.65); подяка (15.07.2020 року) (арк.особ.спр.68).
З зазначеної вище довідки вбачається, що засуджений ОСОБА_5 мав 2 стягнення: догана (31.05.2019 року) (арк.особ.спр.25); ДІЗО 5 діб (16.09.2019 року) (арк.особ.спр.36), які погашено та знято у встановленому законом порядку.
Відповідно до характеристики, затвердженої начальником ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» від 02.12.2020 року, засуджений ОСОБА_5 перебуваючи у СІЗО м. Миколаєва порушення встановленого режиму утримання не допускав, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався по незалежним від нього обставинам. Прибувши 26.05.2017 року до Казанківської ВК №93 був розподілений до відділення №2 та працевлаштований старшим днювальним на відділені. До праці ставиться сумлінно та відповідально, за що має ряд заохочень. Неухильно дотримується правил пожежної безпеки та безпеки праці, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Безвідповідально відноситься до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань, не вбачає суспільну необхідність у їх виконанні. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, але достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. У скоєному злочині розкаюється частково, визначену судом міру покарання вважає занадто суровою. У відносинах з представниками адміністрації колонії ввічливий, тактовний, виконує їх законні вимоги тільки під контролю. На профілактичному обліку не перебуває. Загальноосвітній рівень не підвищує, на заходи виховного впливу реагує посередньо, не завжди робить для себе правильні висновки. Участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає. У колективі засуджених скритний, брехливий, дружні стосунки підтримує із особами різної спрямованості. За характером: конфліктний, цілеспрямований, не спокійний, не врівноважений. Рівень розвитку інтелекту відповідає отриманій освіті. Зв`язки з родичами підтримує шляхом листування, отриманням посилок та передач, особистих побачень. Зовні не завжди охайний, вимог санітарії та гігієни дотримується тільки під контролем представників адміністрації, намагається утримувати у чистоті і порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку.
З витягу з протоколу №118 від 30.09.2020 року засідання адміністративної комісії Казанківської ВК №93 з питань застосування до засуджених заохочувальних норм, встановлення адміністративного нагляду вбачається, що комісією прийнято рішення про відмову засудженому ОСОБА_5 в застосуванні ст.81 КК України як такому, що не довів свого виправлення (арк.особ.спр.71).
Як видно з матеріалів особової справи засуджений ОСОБА_5 у 2013 році, був звільнений умовно-достроково, однак належних висновків для себе не зробив і продовжував вчиняти умисні злочини.
Отже, ОСОБА_5 засуджений за вчинення тяжкого злочину, за період відбування покарання мав 7 заохочень, разом із тим, 2 рази допустив порушення режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення за які погашено та знято у встановленому порядку, що, з урахуванням положень ст.6 КВК України не може свідчити про готовність ОСОБА_5 до самокерованої правослухняної поведінки.
При цьому, засуджений має позитивні зрушення, про що свідчить довідка (арк.особ.спр.73), яка міститься в матеріалах подання про те, що засуджений ОСОБА_5 з 30.09.2020 року року приймає участь в програмах диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення», однак період, протягом якого відбулися ці зрушення, є занадто нетривалим.
На підставі викладеного вбачається, що нестабільна поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання не може свідчити про його виправлення, оскільки позитивні зміни повинні прослідковуватись протягом всього строку відбування покарання, натомість, в поведінці засудженого ОСОБА_5 позитивні зрушення відбуваються протягом нетривалого проміжку часу, з урахуванням загального строку відбування покарання.
Таким чином, суд приходить висновку, що на час розгляду подання, засуджений ОСОБА_5 не готовий до самокерованої правослухняної поведінки і своєю поведінкою та ставленням до праці, з огляду на його особу, не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно - дострокове звільнення від відбування покарання.

Керуючись ст. ст.537, 539 КПК України, суд

П о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1