печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2020 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

провівши підготовче судове засідання на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000690, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.07.2019, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України, -

На підставі ч. 2 ст. 376 КПК України оголошується резолютивна частина ухвали,-

В С Т А Н О В И В :
На адресу Печерського районного суду м. Києва надійшов вказаний обвинувальний акт.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого звернувся до суду із клопотанням про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000690 прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в обвинувальному акті не зазначено в повному обсязі об`єктивну сторону інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а саме не зазначено, хто є його співучасником у даному кримінальному правопорушенні, і з ким саме він діяв за попередньою змовою групою осіб. До того ж, на думку захисника обвинуваченого, в обвинувальному акті не зазначено місце вчинення кримінального правопорушення, що виключає можливість визначення суду, до територіальної юрисдикції якого належить його розгляд. Крім того, обвинуваченому не зрозуміло суті обвинувачення, не зрозуміло, ким є особа ОСОБА_10 , яка зазначена в обвинуваченні, яка нібито надала свою згоду на співучасть у вчиненні злочину, в той же час з матеріалів обвинувального акта не вбачається, що особа ОСОБА_10 перебуває в статусі особи, відомості щодо якої не підлягають розголошенню (засекречені). Також вважав некоректно сформульованим, не чітким обвинувачення за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366 КК України, оскільки з нього не вбачається, у чому конкретно обвинувачується ОСОБА_8 у видачі службовою особою завідомо неправдивих документів чи у внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Прокурори проти задоволення клопотання сторони захисту заперечували та просили призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта. Зазначили, що матеріали відносно особи ОСОБА_10 виділені в окреме кримінальне провадження, оскільки остання є спеціальним суб`єктом кримінального провадження та відноситься до суб`єктів, підслідних Національному антикорупційному бюро України. Також вважали місцем вчинення злочину Печерський район м. Києва, оскільки заволодіння коштами сталось під час реконструкції адміністративних приміщень, що розташовані по вул. Шовковичній, 2 та вул. Шовковичній, 4 в м. Києві.

Представник потерпілого у судовому засіданні підтримав думку сторони обвинувачення.

Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, представника потерпілого, додатково вивчивши в нарадчій кімнаті обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування. Дія цього абзацу не поширюється на кримінальні провадження, що віднесені до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду згідно з правилами статті 33-1 цього Кодексу.

Як вбачається з обвинувального акта, визначити місце скоєння інкримінованого ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України (більш тяжке), не видається можливим внаслідок його специфіки (отримання можливості розпорядження грошовими коштами з моменту їх перерахування на рахунки, відкриті в банківських установах), а відтак, керуючись ст. ст. 32, 34 КПК України, суд дійшов висновку, що в даному випадку кримінальне провадження підсудне Печерському районному суду м. Києва, оскільки досудове розслідування закінчено Головним слідчим управлінням Національної поліції України, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Богомольця, 10, підстав для направлення обвинувального акта для визначення підсудності судом не встановлено.

Підстав для закриття кримінального провадження, передбачених ст. 284 КПК України, або зупинення провадження, немає.

Вирішуючи питання щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта, суд дійшов висновку, що судовий розгляд не може бути призначений.

Так, відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, і вказані вимоги є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Зокрема, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

У відповідності до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться не в межах повідомлення особі про підозру, а в межах висунутого їй обвинувачення відповідно до обвинувального акта, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.

Норми КПК України покладають на суд обов`язок роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення (ст. 348 КПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Суд вважає необгрунтованими посилання сторони захисту на необхідність повернення обвинувального акту прокурору внаслідок незазначення в ньому анкетних даних особи, яка визначена як особа ОСОБА_10 та співучасник злочину, оскільки положення ст. 291 КПК України не містять імперативної вимоги про зазначення в обвинувальному акті анкетних даних співучасників, яким не пред`являється обвинувачення в межах даного провадження.

Проте формулювання в обвинувальному акті обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366 КК України, є неконкретним.

Так, згідно диспозиції ч. 1 ст. 366 КК України, з об`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене відповідною статтею, може полягати у формі:

1) складання службовою особою неправдивих офіційних документів;

2) видачі службовою особою неправдивих офіційних документів;

3) внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей;

4) іншого підроблення службовою особою офіційних документів.

Як викладено в абз. 6 сторінки 9 (виклад фактичних обставин) та абз. 3 сторінки 25 (формулювання обвинувачення) обвинувального акта: « ОСОБА_8 , перебуваючи на посаді директора ТОВ «Вулвер», будучи службовою особою, яка наділена організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими повноваженнями управлінням суб`єкта господарювання, маючи право підпису банківських документів, вчинив складання та видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, що спричинили тяжкі наслідки, за наступних обставин».

Натомість, в останньому абзаці сторінки 17 (формулювання обвинувачення) обвинувального акта « ОСОБА_8 … обвинувачується … у видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей за попередньою змовою групою осіб, що спричинило тяжкі наслідки, за наступних обставин».

У першому абзаці сторінки 33 (формулювання обвинувачення) обвинувального акта зазначено, що «своїми умисними діями, що виразились у видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей за попередньою змовою групою осіб, що спричинили тяжкі наслідки, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366 КК України».

З наведеного формулювання обвинувачення неможливо встановити, що ОСОБА_8 обвинувачується за ч. 2 ст. 366 КК України у:

1) складанні, видачі завідомо неправдивих офіційних документів, внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей;

2) чи тільки у видачі завідомо неправдивих офіційних документів, внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а у їх складанні не обвинувачується.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи (рішення у справі «Девеер проти Бельгії» від 27.02.1980).

Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25.03.1999, а також рішення у справі «Даллос проти Угорщини» від 01.03.2001).

Європейський суд з прав людини у справі «Камасінські проти Австрії» (рішення від 19.12.1989) та у справі «Абрамян проти Росії» (рішення від 09.10.2008) зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.

Пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366 КК України викладене не конкретно і суперечить саме собі.

За таких обставин навіть при призначенні судового розгляду на підставі даного обвинувального акта залишається незрозумілим, яке саме обвинувачення суд на виконання положень ст. 348 КПК України має роз`яснити ОСОБА_8 після оголошення обвинувального акта (що в даному випадку становить об`єктивну сторону відповідного кримінального правопорушення).

Зазначені недоліки є суттєвими, призводять до порушення права на захист обвинуваченого, роблять неможливим ефективний допит свідків та інших учасників провадження.

Отже, вищевказані обставини, на переконання суду, свідчать про невідповідність обвинувального акта наведеним вимогам КПК України, а допущені при його складанні недоліки виключають можливість призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта, а тому, керуючись п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, виходячи із передбачених ч. 6 ст. 9, ч. 1 ст. 7 КПК України загальних засад кримінального провадження, з метою забезпечення учасникам судового процесу права на справедливий судовий розгляд справи, обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України, підлягає поверненню прокурору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 21, 314, 369 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000690, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.07.2019, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 днів до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3