Житомирський апеляційний суд
Справа №296/8262/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження №0003228 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 01 жовтня 2020 року, якою продовжено дію раніше застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів по 29 листопада 2020 року (включно), без визначення розміру застави, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем його проживання чи особистої поруки. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням вимог кримінального процесуального закону, без повного та всебічного з`ясування обставин справи. Зазначає, що поза увагою суду залишився той факт, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, раніше не судимий, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, характеризується позитивно, а також має інвалідність та потребує постійного безперервного проведення антиретровірусної терапії і замісної підтримуючої терапії. Вказує, що прокурором не було належним чином обґрунтовано наявності жодного з ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Вважає, що той факт, що ОСОБА_8 колись був судимим, не може бути виправданням продовження тримання його під вартою. Вважає, що приймаючи рішення, суд першої інстанції не розглянув можливості застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 інших (альтернативних) запобіжних заходів.

В ухвалі суду зазначено, що в провадженні Корольовського районного суду м. Житомира знаходиться кримінальне провадження №0003228 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки строк дії запобіжного заходу спливає, а ризики, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу не зникли і існують на даний час, тому до нього не може бути застосовано іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.

Захисник заперечила проти клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, є інвалідом другої групи, хворіє на ряд захворювань, ризики, визначені ст. 177 КПК України, відсутні, він має постійне місце проживання у м. Житомирі, міцні соціальні зв`язки, є наркозалежною особою, наміру переховуватися від суду не має, можливості впливати на свідків не має.
Обвинувачений підтримав думку захисника.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , його вік, стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, які не змінились з часу застосування запобіжного заходу, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №296/8262/20, в провадженні Корольовського районного суду м. Житомира знаходиться кримінальне провадження №0003228 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В ч. 2 цієї статті встановлено, що вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема, у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , судом першої інстанції на думку колегії суддів, дотримано вимоги ст.ст. 176-178 183, 196, 331 КПК України.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років.

Також судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_8 , його вік, стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, які не змінились з часу застосування запобіжного заходу, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду; перешкоджання кримінальному провадженню та вчинення іншого кримінального правопорушення, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою.

Вказані обставини підтвердив прокурор і при апеляційному розгляді даного провадження.

Враховуючи доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Також, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Відповідно положень п.3 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Згідно матеріалів клопотання, 06.08.2020 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 307 КК України, та, згідно обвинувального акту в той же день останній вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 345 КК України, а тому за наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відносно обвинуваченого ОСОБА_8 можливе застосування виключного запобіжного заходу.

В засіданні апеляційного суду прокурор та захисник підтвердили наведені обставини.

Вказання апелянтом на те, що в ухвалі суду відсутні посилання на докази існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зі змісту ухвали суду вбачається, що судом встановлено, що ризики, які існували при обранні відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися, а тому наявні підстави для продовження раніше застосованого запобіжного заходу відносно останнього. Наведене не суперечить вимогам ст. 199 КПК України.
Зазначення апелянтом про те, що обвинувачений ОСОБА_8 має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, характеризується позитивно, а також має інвалідність, не може свідчити про наявність достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів звертає увагу, що міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_8 не змінилась з часу обрання запобіжного заходу, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині.
Твердження апелянта про те, що суд безпідставно зазначив наявність такого ризику як можливість незаконно впливати на свідків, спростовується змістом ухвали місцевого суду, в якій вказаного апелянтом ризику судом не встановлено.
Крім того, відповідно до п.2 ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор.

Вказання апелянтом на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки апелянтом не надано належних доказів того, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися під вартою.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не можуть слугувати підставою для скасування ухвали суду, яка відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
На підставі викладеного, ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 01 жовтня 2020 року, якою продовжено дію раніше застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме по 29 листопада 2020 року (включно), без визначення розміру застави без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: