Провадження №11-кп/801/989/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 серпня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
Головуючого судді : ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
зі секретарем: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03.07.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000704 від 24.06.2019 року по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185 КК України,
за участю:
прокурора: ОСОБА_9
захисника: ОСОБА_6
в с т а н о в и в :
До Вінницького апеляційного суду надійшли матеріали у кримінальному провадженні №0000704, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 24.06.2019 року по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03.07.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.07.2020 року в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, а саме на домашній арешт в нічний час відмовлено.
Клопотання прокурора ОСОБА_9 про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено.
Продовжено ОСОБА_8 строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб.
Ухвала суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою діє з 03 липня 2020 року по 31 серпня 2020 року включно.
Визначено ОСОБА_8 заставу в розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 169 440 (сто шістдесят дев`ять тисяч чотириста сорок) гривень.
У разі внесення застави покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: прибувати на виклики суду за першою вимогою; не відлучатись з населеного пункту, де він проживає, без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; утриматись від спілкування із потерпілими та особами, які являються свідками у даному кримінальному провадженні; носити електронний засіб контролю.
Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити на час дії ухвали суду.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , непогодившись з ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.07.2020 року, подав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу Вінницького міського суду від 03.07.2020 року.
Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 мотивовано тим, що ухвала суду ухвалена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та наявним матеріалам.
Позиція суду стосовно підстав для розгляду питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою не є послідовною, оскільки суд погодився, що клопотання прокурора не відповідає вимогам процесуального закону, але разом з тим задовольнив його, керуючись ч.3 ст. 303 КПК України, яка передбачає розгляд таких питань виключно з ініціативи суду за відсутності клопотань сторони обвинувачення.
Захисник посилається на рішення Конституційного суду України № 1-р/2017 від 23.11.2017 року, в якому зазначено, що продовження судом під час підготовчого судового засідання застосування забезпечення кримінального провадження щодо запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою за відсутності клопотання прокурора порушує принцип рівності усіх учасників судового процесу, а також принцип незалежності та безсторонності суду, оскільки суд стає на сторону обвинувачення у визначенні наявності ризиків за ст. 177 КПК України, які впливають на необхідність продовження домашнього арешту та тримання під вартою на стадії судового провадження у суді першої інстанції.
Крім того, Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду, в ухвалі від 05.06.2018 року у справі № 523/6472/14-к дійшов висновку, що хоча Конституційний суд України цим рішенням визнав неконституційними положення, що регулює підготовче судове засідання в суді першої інстанції, однак його значення не обмежується лише цією окремою стадією судового розгляду, а стосується повноважень будь-якого суду на будь-якій стадії кримінального процесу приймати рішення щодо застосування запобіжного заходу без відповідного клопотання сторін, за власною ініціативою.
В порушення неведених норм процесуального закону, висновків Конституційного Суду, Касаційного суду та висновків ЄСПЛ, суд першої інстанції прийняв рішення про продовження запобіжного заходу за відсутності клопотання прокурора в порядку передбаченому главою 18 КПК України, що чітко встановлено ч.2 ст. 331 КПК України.
Стороною обвинувачення не подано клопотання про продовження запобіжного заходу в належній процесуальній формі, що виключає його розгляд, за відсутності такого клопотання, суд першої інстанції був позбавлений процесуальної можливості розглядати необхідність продовження запобіжного заходу.
Суд першої інстанції зазначає про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що встановлено попередньою ухвалою суду, такий висновок зроблений в порушення вимог ст. 198 КПК України, оскільки висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, зазначив, що суд першої інстанції в дотримання вимог ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, ризики, передбачені ст. 177 КПК України на даний час не зменшилися, продовжують існувати, оскільки обвинувачений є особою схильною до вчинення кримінальних правопорушень, офіційно не працює, може вчиняти інші правопорушення, усвідомлюючи тяжкість покарання може переховуватися від суду, впливати на свідків, потерпілих та іншого обвинуваченого, тому ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, захисника ОСОБА_6 , який підтримав в повному обсязі вимоги апеляційної скарги, просив ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03.07.2020 року скасувати, звертав увагу суду на те, що прокурором не надано до суду письмове клопотання про продовження строку запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , оглянувши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Доводи захисника ОСОБА_6 про те, що суд розглянув клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з порушенням вимог КПК України, оскільки таке клопотання було заявлено в усній формі, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки з ухвали суду вбачається, що суд першої інстанції, продовжуючи ОСОБА_8 строк тримання під вартою керувався саме ч.3 ст.331 КПК України.
З аналізу положень кримінального процесуального закону про порядок застосування запобіжного заходу вбачається, що обрання, скасування або зміна запобіжних заходів може ініціюватись стороною обвинувачення або захисту, а також судом.
Проте незалежно від наявності клопотання сторін суд у будь-якому разі зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку, який рахується з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Суд має винести вмотивовану ухвалу, якою скасовує або змінює обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Зазначені положення закону викладені у правових позиціях колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 04.11.2019 року у справі № 428/10245/18.
З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції не вбачає порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді судом першої інстанції усного клопотання прокурора про продовження Зав ОСОБА_11 запобіжного заходу.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 дотримався вимог кримінального процесуального закону.
З матеріалів провадження убачається, що Зав ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000704 від 24.06.2019 року по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185 КК України скерований до суду, триває судовий розгляд.
Вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд встановив, що зазначені вимоги закону судом були дотримані.
Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, його репутацію та соціальні звязки, суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується Зав ОСОБА_12 , тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 177, ст. 178 КПК України, обґрунтовано продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки обвинувачений може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки на час розгляду клопотання ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися, а жоден із більш мяких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції.
Рішення суду щодо продовження строку запобіжного заходу є законним та обґрунтованим, відповідає меті забезпечення реалізації завдань кримінального провадження, так як у даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, невзявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_10 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Ні під час судового розгляду, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Доводи захисника, що прокурором не доведено продовження існування ризиків не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду.
Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування ухвали Вінницького міського суду від 03.07.2020 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є саме таким запобіжним заходом, який буде достатнім стримуючим засобом, що здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти ризикам, доведеним прокурором, а також забезпечити безпеку суспільства від нових протиправних посягань обвинуваченого, враховуючи ступінь суспільної небезпеки злочинів, у яких він обвинувачується.

Керуючись ст.404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 .
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03.07.2020 року про продовження ОСОБА_13 запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4