Справа № № 585/3098/20
Номер провадження 1-в/585/287/20
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И
09 грудня 2020 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ромни клопотання засудженого ОСОБА_5 , 1985 року народження, про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким у виді позбавлення волі на певний строк ,-

В С Т А Н О В И В:
1. 01 грудня 2020 року до суду звернувся засуджений ОСОБА_5 з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким у виді позбавлення волі на певний строк.
2. Своє клопотання ОСОБА_5 мотивує тим, що він є засудженим до довічного позбавлення волі. Подальше своє тримання під вартою вважає таким, що порушує ст. 3 Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини. В клопотанні посилався на рішення ЄС з прав людини «Петухов проти України № 2», яким суд встановив, що існуючий в Україні режим для довічно ув`язнених не відповідає меті їх реабілітації. Також вважає, що ст. ст. 81, 82 КК України передбачена можливість умовно дострокового звільнення від відбуття покарання та заміни невідбутої частки покарання на більш м`яке у відношенні всіх осіб, засуджених до позбавлення волі на визначений строк, за виключенням засуджених до довічного позбавлення волі. Дане виключення із загального правила вказує на наявність дискримінації згідно зі ст. 26 Міжнародного Пакту про громадянські та політичні права. Вважає, що відмова в задоволенні його клопотання з підстав відсутності в ст. 81, 82 КК України механізму для здійснення такої заміни, так як це буде суперечити ст. 27 Віденської Конвенції «Про право міжнародних договорів». Тому просив замінити покарання у вигляді довічного позбавлення волі на строкове покарання.
3. Засуджений ОСОБА_5 у заяві до суду просив проводити розгляд справи без його участі, в якій своє клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених ним у клопотанні.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 підтримала клопотання засудженого та просила його задовольнити.
У судовому засіданні прокурор в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 просив відмовити. Зазначив, що на його думку, заявлене клопотання безпідставне та необґрунтоване. Зазначив, що в Україні відсутній Закон з приводу заміни невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

4. Суд, вислухавши пояснення захисника та прокурора, ознайомившись з матеріалами справи та матеріалами особової справи засудженого, прийшов до наступних висновків.
5. Судом встановлено, що вироком Апеляційного суду Одеської області від 29.12.2008 року ОСОБА_5 засуджений за п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України і йому призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі (том 1, а. о. с. 20-32).

Ухвалою Верховного Суду України касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок Апеляційного суду Одеської області від 29 грудня 2008 року щодо нього без змін (т. 1, а.о.с. 35-37).

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 рахується з 26 лютого 2008 року. Вирок суду набрав законної сили 14 липня 2009 року (том 1, а.о.с. 42).

ОСОБА_5 відбуває покарання в ДУ «Роменська ВК №56» (с. Перехрестівка, Роменського району).

6. Вирішуючи клопотання засудженого суд виходить з наступних норм права.

Згідно ч.2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

За злочини, передбачені п.п. 1,6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, передбачено максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі.

Статтею ст. 64 ч. 1 КК України визначено, що довічне позбавлення волі призначається за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не знайде можливим застосувати покарання у виді позбавлення волі на певний строк. При цьому, довічний характер даного покарання не є абсолютним, оскільки у передбачених законом випадках можлива його заміна іншим видом покарання.

Відповідно до ч.1 ст.82 КК України особам, які відбувають покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати не відбутого строку покарання, призначеного вироком.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч.1 ст. 82 КК України може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Статтею 51 КК України передбачені види покарань до осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, зокрема, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

При розгляді клопотання засудженого суд виходить з вимог ч.1 ст.82 КК України, якою передбачена лише можливість заміни більш м`яким покаранням, покарання у виді позбавлення волі призначеного на певний строк. Така заміна до призначеного судом покарання у вигляді довічного позбавлення волі не передбачена. А відповідно до вимог ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (КПК України). Відповідно до ч.1 ст.9КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Тобто, враховуючи сферу дії принципу диспозитивності, процесуальний закон чітко зазначає у який спосіб суд, слідчий суддя вирішують питання. Таким чином, суд має вирішувати питання, які віднесені до його повноважень процесуальним законом і саме в спосіб, передбачений процесуальними нормами. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.370КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 152 КВК України, підставою звільнення від відбування покарання є відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про амністію; акт про помилування; скасування вироку суду і закриття кримінального провадження; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; хвороба; інші підстави, передбачені законом.
Законодавство України про кримінальну відповідальність передбачає механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.
Положенням ч. 1 ст. 87 КК України передбачено можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.
Згідно ч. 2 ст. 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.
Детальний механізм помилування визначений Положенням «Про порядок здійснення помилування», затвердженим Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015.
7. Таким чином, нормами Кримінального Кодексу України, на даний час поки що передбачено лише можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, і такою можливістю ОСОБА_5 вправі скористатися. Суд погоджується з доводами засудженого ОСОБА_5 , що призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі без альтернативи його перегляду не відповідає принципам Конвенції про права людини, оскільки про це зазначив Європейський Суд у своєму рішенні «Петухов проти України № 2». Однак, на даний час ні Кримінальний кодекс України ні Кримінально процесуальний кодекс України, не передбачає такої процедури і не надає право суду замінити довічне позбавлення волі призначене засудженому на інший вид покарання, з підстав, що таке покарання не відповідає ст. 28 Конституції України та/або у випадку, коли процедура помилування є неефективною.
Стосовно посилання засудженого ОСОБА_5 на порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке розтлумачене в рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Петухов проти України № 2» та в частині необхідності з боку держави передбачення можливості та механізму умовно - дострокового звільнення засудженого до довічного позбавлення волі, то з цього приводу суд зазначає, що Європейський суд з прав людини акцентував увагу на необхідності розроблення процедури періодичного перегляду доцільності відбування засудженими особами призначених покарань у виді довічного позбавлення волі, на предмет, чи не відпали чинники суспільної небезпечності вказаних осіб і, за наявності певних умов, з`ясування можливості звільнення такої особи від подальшого відбування такого покарання. Європейський Суд поклав обов`язок на державу відповідача провести реформу системи перегляду вироків відносно осіб засуджених до довічного позбавлення волі, поклавши це на відповідні органи. А тому до часу поки законодавець не покладе вирішення питання перегляду покарання у виді довічного позбавлення волі на судову гілку влади, вирішення цього питання лежить за межами повноважень суду.

З огляду на те, що суд не має законодавчого права вирішувати питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на інший вид покарання, в тому числі на визначення покарання на певний строк, то питання чи змінилась особа засудженого ОСОБА_5 за час відбуття ним покарання, чи став він на шлях виправлення і чи потребує він подальшого утримання в умовах ізоляції від суспільства, судом не оцінюється, оскільки це не матиме жодного результату для вирішення заявленого ним клопотання.

Крім того, суд зазначає, що встановлені Європейським судом з прав людини порушення перш за все стосуються обов`язку держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України, а не обов`язку національного суду усувати певні законодавчі прогалини своїм рішенням.
За таких обставин, виходячи з вищевикладеного, в задоволенні клопотання ОСОБА_5 слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 376, 537, 539 КПК України, Суд,-

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , 1985 року народження, про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким у виді позбавлення волі на певний строк, - відмовити в повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня оголошення ухвали суду, засудженим - з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала набирає законної сили в день розгляду справи апеляційним судом, якщо таку не було скасовано.

Повний текст ухвали оголошено 11 грудня 2020 року о 08 год. 20 хв.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1