Номер провадження: 11-кп/813/454/20
Номер справи місцевого суду: 496/1198/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

законних представників обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_11 :

ОСОБА_12 та ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 11.04.2018 року в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, а також заяву обвинуваченого ОСОБА_11 про відмову від його апеляційної скарги та апеляційної скарги його захисника ОСОБА_14 в його інтересах на вирок суду, -

встановив:

оскаржуваним вироком суду:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Нерушай Татарбунарського району Одеської області, громадянин України, не працюючий, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Іванківці Знам`янського району Кіровоградської області, громадянин України, не одружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимий;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Березань Біляївського району Одеської області, громадянин України, з неповною середньою освітою, не одружений, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимий:
- 11.07.2016 року Біляївським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки,-
кожен з обвинувачених, визнані винними, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та:
обвинуваченому ОСОБА_10 призначено покарання у виді позбавлення волі, строком на 8 (вісім) років з конфіскацією майна, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.
Строк відбування покарання обвинуваченого ОСОБА_10 рахується з 22 листопада 2016 року.
У строк відбування покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року), зараховано строк його попереднього ув`язнення в період з 22 листопада 2016 року по день набрання вироком законної сили, включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Застосований до обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою, залишено без змін до набрання вироком законної сили.
Неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_11 призначено покарання у виді позбавлення волі, строком на 7 (сім) років без конфіскації майна, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.
Строк відбування покарання обвинуваченого ОСОБА_11 рахується з 22 листопада 2016 року.
У строк відбування покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року), зараховано строк його попереднього ув`язнення в період з 22 листопада 2016 року по день набрання вироком законної сили, включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Застосований до обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжний захід у виді тримання під вартою, залишено без змін до набрання вироком законної сили.
Неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_9 призначено покарання у виді позбавлення волі, строком на 7 (сім) років 6 (шість) місяців без конфіскації майна, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.
Відповідно до ст.71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Біляївського районного суду Одеської області від 11 липня 2016 року і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років без конфіскації майна, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_9 рахується з 26 січня 2017 року із зарахуванням в строк відбування покарання, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року), строк його попереднього ув`язнення в період з 26 січня 2017 року по день набрання вироком законної сили, включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Застосований до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою, залишено без змін до набрання вироком законної сили.
Вироком суду вирішені питання про скасування арешту майна, накладеного ухвалами слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 17.11.2016 року, 18.11.2016 року, 06.12.2016 року, а також про долю речових доказів та процесуальних витрат в рамках даного кримінального провадження.
Оскаржуваним вироком районного суду частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_15 та стягнуто солідарно з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 на користь потерпілої матеріальну шкоду у сумі 31000 грн. та моральну шкоду у сумі 150000 грн.
Залишено без задоволення позовну заяву потерпілої ОСОБА_15 в частині стягнення з обвинувачених матеріальної шкоди у розмірі 7000 грн.
Позовну заяву потерпілої ОСОБА_15 в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 10000 грн. (витрати на лікування) залишено без розгляду.

Згідно з оскаржуваним вироком ОСОБА_10 , неповнолітні ОСОБА_11 та ОСОБА_9 визнані винними за те, що вони, 08.11.2016 року, близько 20:30 год., з корисливих мотивів, за попередньою змовою між собою, з метою вчинення розбійного нападу, прибули в с. Паліївка Біляївського району Одеської області на автомобілі марки «CHERY AMULET», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_16 , де одягнувши на обличчя заздалегідь приготовлені маски з прорізями для очей, через незачинені вхідні двері проникли до приміщення магазину, що розташований по АДРЕСА_5 та скоїли напад на власника магазину ОСОБА_15 , яка знаходилася у вказаному магазині, застосувавши до останньої насильство, що виразилось у нанесені ударів дерев`яною бейсбольною битою по різним частинам тіла, внаслідок чого заподіяли останній тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, закритого перелому лівої ліктьової кістки у середній третині, забиті рани голови, забій правого плечового суглоба, синця в області правого плечового суглоба. Згідно висновку судово-медичного експерта № 29 від 23.02.2017 року ушкодження могли бути завдані дією тупих твердих предметів, якими могли бути кулаки, ноги, дерев`яна бита і т.д. Зазначені ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, забиті рани м`яких тканин голови спричинили розлад здоров`я у межах від 6 до 21 дня та згідно п.2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Ушкодження у вигляді закритого перелому лівої ліктьової кістки спричинило тривалий розлад здоров`я строком понад три тижні (більш, ніж 21 день) та згідно п.2.2.2 і 4.6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відноситься до пошкоджень середньої тяжкості. Забій плечового суглоба, синець в області правого плечового суглоба мають незначні скороминущі наслідки, що тривають не більше 6 днів і за цим критерієм відповідно до п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Продовжуючи реалізацію своїх злочинних дій, вказані особи зірвали з шиї ОСОБА_15 два золотих ланцюжка, загальною вартістю 25000 грн. та золотий браслет з руки вартістю 6000 грн. та заволоділи ноутбуком марки «SAMSUNG» вартістю 7000 грн., після чого ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, заподіявши потерпілій матеріальну шкоду в розмірі 38000 грн.
Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_11 , захисник ОСОБА_14 в інтересах обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_9 подали апеляційні скарги, в яких:

- захисник ОСОБА_7 посилається на відсутність прямих доказів доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки викрадене майно та знаряддя вчинення злочину у нього не виявлено. Захисник просив вирок районного суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 виправдати;

- захисник ОСОБА_14 в інтересах обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_10 щодо кожного окремо, просив вирок районного суду скасувати та закрити кримінальне провадження в зв`язку із недоведеністю вини кожного з обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення. Захисник вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, та посилається на те, що під час досудового розслідування було порушено право обвинувачених на захист;

- обвинувачений ОСОБА_9 просив вирок районного суду скасувати, через невідповідність висновків районного суду фактичним обставинам справи, порушення під час досудового розслідування його права на захист;

- обвинувачений ОСОБА_10 просив вирок районного суду скасувати, посилаючись на його незаконність та невідповідність висновків районного суду фактичним обставинам справи;

- обвинувачений ОСОБА_11 просив вирок районного суду скасувати, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, оскільки районним судом не було повністю досліджено матеріали кримінального провадження, а матеріали кримінального провадження не містять доказів доведеності його вини у вчиненні злочину.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_11 відмовився від своєї апеляційної скарги та апеляційної скарги свого захисника ОСОБА_14 .

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_7 , а також обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_8 змінили вимоги апеляційних скарг, та просили вирок районного суду змінити в частині призначеного обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання, призначивши більш м`яке покарання. При цьому, обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 заявили суду про повне визнання вини за висунутим обвинуваченням та каяття у вчиненому.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який заперечував проти задоволення змінених апеляційних скарг сторони захисту; обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали заяву обвинуваченого ОСОБА_11 про відмову від апеляційної скарги ОСОБА_11 та апеляційної скарги захисника ОСОБА_14 в інтересах ОСОБА_11 , та не заперечували проти задоволення змінених апеляційних скарг інших обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та їх захисників; обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та їх захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , законних представників обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_11 ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які просили задовольнити змінені апеляційні скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційних скарг; провівши судові дебати; надавши останнє слово кожному з обвинувачених; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Розглядаючи заяву обвинуваченого ОСОБА_11 про відмову від апеляційної скарги та апеляційної скарги захисника ОСОБА_14 в інтересах ОСОБА_11 , апеляційний суд приходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 403 КПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 403 КПК України якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

Враховуючи відмову обвинуваченого ОСОБА_11 від своєї апеляційної скарги та апеляційної скарги захисника ОСОБА_14 , поданої в інтересах вказаного обвинуваченого, а також відсутності інших апеляційних скарг щодо оскарження вироку відносно ОСОБА_11 , колегія суддів приходить до висновку, що провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_14 підлягає закриттю, в зв`язку з відмовою обвинуваченого ОСОБА_11 від апеляційних скарг.
Що стосується змінених апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , скарг обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, як нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у інше приміщення, вчиненого за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які судом досліджувались у повному обсязі.
Зміст оскаржуваного вироку та матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази, дав їм належну оцінку у сукупності, та обґрунтовано послався на них у вироку, як на докази доведеності винуватості обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.
Так, в обґрунтування висновку про доведеність вини ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , кожного з них окремо, районний суд у вироку послався на показання потерпілої, свідків, які дали суду послідовні, логічні та взаємодоповнюючи показання щодо обставин та подій, свідками яких вони були, а також письмові докази. При цьому, районний суд не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , та належним чином обґрунтував таке рішення, зазначивши у вироку, що покази цих свідків не містять будь-яких обставин на підтвердження вини обвинувачених.
При цьому, районний суд виходив із сукупності всіх встановлених обставин і обстановки події, яка відбулася, що вказує на наявність у ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 мотиву та умислу на вчинення протиправних дій щодо потерпілої, тобто розбою, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у інше приміщення.

Апеляційним судом встановлено, що районний суд з достатньою повнотою обґрунтував свої висновки, не допустивши протиріч, або невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, зокрема доказам, які в повному обсязі були досліджені під час судового розгляду.

Допитані під час апеляційного розгляду обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , підтвердили свою причетність до вчиненого злочину.
Розглядаючи вимоги змінених апеляційних скарг сторони захисту щодо суворості призначеного обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання, апеляційний суд приходить наступних висновків.

Що стосується призначення покарання обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , то при призначенні покарання районний суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, особу кожного з обвинувачених та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 суд відніс вчинення злочину неповнолітнім. Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , районним судом не встановлено.
До обставин, що обтяжує покарання обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , районним судом вірно віднесено вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , районний суд також врахував, що обвинувачений характеризується задовільно, раніше не судимий, врахував думку потерпілої, яка наполягала на позбавленні волі обвинувачених.
Призначаючи покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_9 , районний суд врахував задовільну характеристику обвинуваченого, те, що він є раніше судимою особою та вчинив злочин в період іспитового строку, а також врахував думку потерпілої, яка наполягала на позбавленні волі обвинувачених.
Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що виправлення, перевиховання обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів не можливе без їх ізоляції від суспільства.
З урахуванням положень ст.71 КК України, суд обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_9 за вчинення інкримінованого йому злочину, остаточне покарання у виді позбавлення волі.
Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що районний суд при визначенні розміру покарання у виді позбавлення волі обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не навів достатнього мотивування щодо строку призначеного покарання, оскільки призначивши обвинуваченому ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі, строком на 8 (вісім) років, призначив обвинуваченому ОСОБА_9 , за аналогічні дії, за ч.3 ст.187 КК України покарання у виді позбавлення воли строком на 7 років 6 місяців, та з урахуванням положень ст.71 КК України призначив остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що районний суд, з урахуванням призначення покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_11 у виді позбавлення волі строком на 7 (сім років), з урахуванням однакового обвинувачення відносно всіх спільників скоєння злочину, не обґрунтував свого рішення щодо призначення більш тяжкого покарання обвинуваченим ОСОБА_10 та неповнолітньому ОСОБА_9 в порівнянні з покаранням щодо ОСОБА_11 , у зв`язку з чим районним судом невірно застосовано закон про кримінальну відповідальність.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_9 визнали свою вину у вчиненому злочині та заявили про своє каяття.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_9 за місцем проживання, за попереднім місцем навчання та за місцем його утримання під вартою характеризується задовільно (т.2, а.с.195, 197, 198; т.4, а.с.10), злочин вчинено ним у неповнолітньому віці, він не перебував на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра. Крім того, обвинувачений ОСОБА_9 проживав з матір`ю та сестрою, що свідчить про його виховання у неповній родині (т.2, а.с.194).

Встановлені апеляційним судом додаткові обставини, зокрема визнання вини обвинуваченим на стадії апеляційного розгляду та його каяття, які не могли бути враховані районним судом, оскільки обвинувачений не визнавав свою вину в суді першої інстанції, дають підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах строку покарання, передбаченого санкцією статті кримінального закону.

Разом з тим, враховуючи, що злочин, у вчиненні якого ОСОБА_9 обвинувачується у даному кримінальному провадженні, вчинив у листопаді 2016 року, тобто в період іспитового строку за вироком Біляївського районного суду Одеської області від 11.07.2016 року, остаточне покарання ОСОБА_9 має бути призначене на підставі ст.71 КК України, за принципом часткового складання покарань.
Обвинувачений ОСОБА_10 відповідно до матеріалів кримінального провадження за місцем реєстрації та попереднім місцем проживання, а також за місцем його утримання під вартою характеризується задовільно (т.2, а.с.201; т.4 а.с.15), не перебуває на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра. Крім того, обвинувачений ОСОБА_10 проживає з матір`ю, сестрою та двома братами (т.2, а.с.203), раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався (т.2, а.с.206).

Встановлені апеляційним судом додаткові обставини, зокрема визнання вини обвинуваченим на стадії апеляційного розгляду та його каяття, які не могли бути враховані районним судом, оскільки обвинувачений не визнавав свою вину в суді першої інстанції, дають підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_10 строку покарання в межах строку, який майже дорівнює мінімальному строку покарання, передбаченого санкцією статті кримінального закону.

За таких умов, враховуючи положення ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, апеляційний суд вважає за можливе задовольнити змінені апеляційні скарги сторони захисту та змінити вирок в частині призначеного покарання обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , призначивши кожному з обвинувачених покарання за ч.3 ст.187 КК України у виді позбавлення волі в мінімальній межі передбаченій санкцією вказаної частини статті.

При цьому, обвинуваченому ОСОБА_9 остаточне покарання слід призначити на підставі ст.71 КК України із застосуванням принципу частково складання покарань, призначених у даному кримінальному провадженні та вироком Біляївського районного суду Одеської області від 11.07.2016 року.

З урахуванням наведеного, а також приймаючи до уваги, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 утримуються під вартою більше трьох з половиною років, таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідатиме положенням ст.ст. 50, 65 КК України, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження скоєння ними нових злочинів.

Крім того, під час апеляційного розгляду було встановлено, що обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 перебувають під вартою з 22 листопада 2016 року, а ОСОБА_9 з 26 січня 2017 року по теперішній час, у зв`язку з чим до останніх застосовується дія Закону України закон №838-VIII від 26.11.2015 року щодо зарахування обвинуваченим в строк призначеного покарання строк їх попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає за необхідне обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 звільнити з-під варти, в зв`язку з фактичним відбуттям останніми призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Прийняти відмову обвинуваченого ОСОБА_11 від його апеляційної скарги та апеляційної скарги захисника ОСОБА_14 в його інтересах та закрити апеляційне провадження в частині оскарження вироку Біляївського районного суду Одеської області від 11.04.2018 року щодо обвинуваченого ОСОБА_11 .
Змінені апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити.
Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 11.04.2018 року відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 змінити в частині призначеного покарання обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .
Призначити обвинуваченому ОСОБА_10 за ч.3 ст.187 КК України покарання у виді 7 (семи) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна.
Призначити обвинуваченому ОСОБА_9 за ч.3 ст.187 КК України покарання у виді 7 (семи) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі, без конфіскації майна.
Відповідно до вимог ст.71 КК України частково приєднати невідбуте покарання за вироком Біляївського районного суду Одеської області від 11.07.2016 року і остаточно призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_9 у виді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, без конфіскації майна.
В іншій частині вирок районного суду залишити без змін.
Обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 звільнити з-під варти в залі суду негайно, в зв`язку з фактичним відбуттям призначеного покарання.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим який тримається під вартою в той же строк, з дня отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4