Справа № 128/3218/19
УХВАЛА
03 вересня 2020 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглядаючи у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000824 від 16.09.2019 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
В провадження Вінницького районного суду поступило кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000824 від 16.09.2019 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.

В підготовчому провадженні прокурор вважає за необхідне призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Захисники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, так як обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, а саме, не містить чіткого розмежування вини, в частині того, ким саме і що було вкрадене на думку державного обвинувачення, не містить вартості викрадених речей (за кожну річ окремо), а також звернули увагу суду на існування суперечності у тексті обвинувального акту в частині кваліфікації дій ОСОБА_6 . Так, у «шапці» тексту обвинувального акту та при пред`явленні підозри дії ОСОБА_6 кваліфіковано як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб. Однак в обвинувальному акті її дії кваліфіковано вже як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) без зазначення кваліфікації за ч.2 ст.15 КК України. Крім того, вартість майна вказана у обвинувальному акті у загальній сумі 369,10 грн., а речі, крадіжка яких вміняється обвинуваченим не є індивідуально визначеними щодо кожної з обвинувачених, що дозволяє зробити висновок щодо можливості кваліфікації дій як адміністративного правопорушення.

Обвинувачені клопотання захисників підтримали.

Прокурор заперечила проти клопотання захисників, та зазначила, що оцінка доказів та встановлення обставин події злочину не є предметом дослідження на стадії підготовчого розгляду. Надання відповідної кваліфікації дій обвинувачених, проводиться внаслідок судового розгляду, тому обставини на які посилаються захисники обвинувачених не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Заслухавши думку учасників підготовчого судового розгляду, суд виходить з наступного:

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, яке висунуте в порядку, встановленому цим кодексом.

Разом з цим ч. 1 ст.377 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в його межах.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначається, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

При цьому суд вважає не випадковим зазначення у тексті статті вимог щодо негайності та детальності інформування обвинуваченого про характер обвинувачення у їх сукупності вказане свідчить про те, що суть обвинувачення має бути детально викладена та доведена до відома особи, стосовно якої висунуто обвинувачення, ще до початку судового розгляду для того, щоб обвинувачений мав можливість одразу визначити для себе максимально ефективну лінію захисту та сформулювати її на початковій стадії судового провадження.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2008 року у справі «Ващенко проти України» зазначається, що обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру.

Згідно ст.291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором та має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими. А також розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.
Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
Таким чином, відповідно до п. 3 ч. 2 ст.283, ст.291 КПК України, обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом досудового слідства, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, та в якому викладається його сутність і підстави, дається юридична оцінка та кваліфікація дій підозрюваного (обвинуваченого), тобто визначаються межі судового розгляду.
При надходженні обвинувального акту до суду він перевіряється судом у підготовчому судовому засіданні на відповідність положенням ч. 2 ст.291 КПК України, в тому числі дотримання у ньому вимог, передбачених п. 5 цієї частини.
Відповідно до ч. 1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета вчиненого, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Як вже зазначено вище, практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).
Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у вищевказаній справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року. У даному рішенні Європейський суд з прав людини від 25 липня 2000 року констатував, що обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Таким чином, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення є одним із найважливіших елементів обвинувального акту, бо вірне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.
Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
В той же час, як вбачається зі змісту обвинувального акту, у тексті є наявним виклад фактичних обставин злочину, без зазначенням ким саме та що саме було предметом злочинних дій, кваліфікованних за ч.2ст.15, ч.2 ст.185 КК України щодо кожної з обвинувачених, не зазначено вартість кожного предмету, на який було направлено злочинне посягання, а лише вказано їх загальну вартість.

Крім того, дії ОСОБА_6 , згідно змісту обвинувального акту кваліфіковані за ч. 2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, однак при визначенні кваліфікаційних ознак злочину вказано, що ОСОБА_6 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, без зазначення такої кваліфікаційної ознаки, як «закінчений замах».
Подібний недолік, як наслідок, робить незрозумілим висунуте особам обвинувачення. Отже, прокурором з огляду на викладене, не сформульоване зрозуміле і конкретне обвинувачення.
Зазначене вказує на істотну неконкретність обвинувачення та позбавляє суд можливості прийняти об`єктивне рішення по справі.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 р. У п.п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції наголошував на необхідності приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії, п. 79).
Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті.
У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії, п. 34). Право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «в» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції, п. 54).
Таким чином відсутність в обвинувальному акті конкретизації обвинувачення, його повної правової кваліфікації не дозволить суду перебрати на себе функції обвинувачення, у разі постановлення обвинувального вироку, оскільки це буде суперечити принципу змагальності.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

В зв`язку з зазначеним, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання захисників обвинувачених та вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору через невідповідність вимогам КПК.

Керуючись ст. 291, п.3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору - задовільнити.

Повернути обвинувальний акт по кримінальному провадженню внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000824 від 16.09.2019 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України - прокурору Вінницької місцевої прокуратури.
Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1