Справа № 991/106/21
Провадження №11-сс/991/85/21
Слідчий суддя: ОСОБА_1
У Х В А Л А

02 лютого 2021 року місто Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю:
ОСОБА_6 ,
розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 13 січня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 13.01.2021 відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

На вказану ухвалу ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій стверджує, що вказана ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. При цьому посилається, що КПК України не надає за законом переваги для судді-правопорушника (фігуранта розслідування) порівняно з іншими громадянами умов внесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань якщо заяву подано відносно протиправних діянь судді, оскільки перед законом усі рівні. Вважає, що невнесення відомостей про злочин за заявою ОСОБА_6 це порушення закону та його прав. Стверджує, що слідчим суддею порушено ст. 6 ч. 1 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як по його заяві про злочин не розпочато розслідування, що перешкоджає подальшому кримінальному провадженню по суті порушених прав ОСОБА_6 від злочину та його дискримінації.

Особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та пояснив, що слідчий суддя дослідив його заяву про вчинене кримінальне правопорушення, однак жодного посилання на дані, які викладені в заяві не зазначив, що призвело до поверхового розгляду скарги. В заяві ним послідовно зазначені обставини вчинення кримінальних правопорушень та наведено докази на підтвердження даного факту. Вважає, що суддею Хмельницького міськрайонного суду Вінницької області вчинено умисні дії, направлені на позбавлення права судового захисту і закриття кримінального провадження.

Представник НАБУ в судове засідання не прибув. Оскільки останній належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, про поважні причини свого неприбуття не повідомив, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України його неприбуття не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду, а тому апеляційна скарга розглядається без участі представника НАБУ.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_6 , дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не є обґрунтованою.

Слідчим суддею встановлено такі обставини.

28.12.2020 до НАБУ надійшла заява ОСОБА_6 про скоєння кримінальних правопорушень проти правосуддя за ст.ст.161, 364, 365, 366, 374, 369-2 КК України. (а.с.2-4)

Листом від 31.12.2020 вих. № 11-225/44827 заявник отримав відповідь, в якій ОСОБА_6 повідомлено про те, що його заяву розглянуто, проте НАБУ не вбачає підстав для внесення до ЄРДР відомостей про корупційні правопорушення стосовно судді Хмельницького міськрайонного суду Вінницької області. Разом із цим, згаданим листом заяву ОСОБА_6 направлено до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Хмельницькому, для вирішення питання про внесення до ЄРДР відомостей про кримінальні правопорушення, які не входять до компетенції НАБУ (а.с. 24, 25).

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні скарги слідчий суддя виходив з того, що доводи заявника про вчинення суддею Хмельницького міськрайонного суду Вінницької області можливих кримінальних правопорушень, ґрунтуються виключно на незгоді ОСОБА_6 з прийнятими процесуальними рішеннями судді під час розгляду судової справи № 133/416/20, а факт незгоди заявника із судовим рішенням не свідчить про його неправосудність та вчинення суддею кримінальних правопорушень.

Висновки слідчого судді відповідають положенням закону та достатньо мотивовані.

Положеннями частини 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено, зокрема, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Приписи ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Пунктом 4 ч. 5 ст. 214 КПК України передбачено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

На підставі п. 2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 298 від 30.06.2020, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Вищезазначені положення закону дають підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В заяві ОСОБА_6 стверджується про скоєння суддею кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 161, 364, 365, 366, 374, 369-2 КК України. Однак з заяви вбачається, що в такій не наведено наявність ознак ст. 161 КК України «Порушення рівноправності громадян залежно від їх расової, національної належності, релігійних переконань, інвалідності та за іншими ознаками», ст. 364 КК України «Зловживання владою або службовим становищем», ст. 365 КК України «Перевищення влади або службових повноважень працівником правоохоронного органу», ст. 366 КК України «Службове підроблення», ст. 369-2 КК України «Зловживання впливом», ст. 374 КК України «Порушення права на захист», а лише наведено дані, які стосуються судових рішень і діяльності судді щодо розгляду справи не розгляду клопотання, розгляду клопотання та відмови в його задоволенні, а також вчиненні, на думку заявника, таких дій позбавлення права заявити відвід, провокуванні суперечок, вчинення тиску, відмови у дослідженні доказів, необхідних для вирішення клопотання про закриття провадження у справі.

В зв`язку з викладеним колегія суддів вважає необґрунтованим посилання ОСОБА_6 на те, що в заяві ним послідовно зазначені обставини вчинення кримінальних правопорушень та наведено докази на підтвердження даного факту.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_6 на те, що слідчим суддею порушено ч. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є безпідставними.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997, судовий розгляд має здійснюватися незалежним судом.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Так, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. Одним із таких обмежень є переслідування особи в кримінально-правовому порядку шляхом внесення повідомлення до ЄРДР щодо конкретної особи за бажаною кримінально-правовою кваліфікацією.

Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 від 2008 року до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на зверненні до Європейського суду з прав людини.

У Висновку № 3 від 2002 року згаданої Консультативної ради щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, які пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, слід дійти висновку, що у зв`язку з встановленням відсутності підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відсутній факт порушення прав, передбачених ч. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи ОСОБА_6 про те, що КПК України не надає за законом переваги для судді-правопорушника (фігуранта розслідування) порівняно з іншими громадянами умов внесення відомостей до ЄРДР якщо заяву подано відносно протиправних діянь судді, того, що перед законом усі рівні, та що невнесення відомостей про злочин за заявою ОСОБА_6 це порушення закону та його прав, визнаються колегією суддів неспроможними.

Так, при розгляді скарги, слідчий суддя, крім положень закону, керувався і висновком Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013, наданим у зв`язку з надходженням рішення Ради суддів України із проханням вивчити питання та висловити правову позицію щодо порядку внесення та виключення відомостей із Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно суддів за заявами громадян, які не погоджуються із судовими рішеннями за наслідками розгляду справ за їхньої участі, згідно з яким судді, незважаючи на гарантії недоторканності і статусу незалежності при здійсненні правосуддя, у випадку вчинення конкретних дій, які у чинному КК визнаються злочинами, притягуються до відповідальності й несуть передбачене законом покарання.

Також зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, шо слідчий суддя не встановлював переваг для судді-правопорушника.

Те, що слідчий суддя при постановленні оскаржуваної ухвали врахував, що згідно зі ст. 129 Конституції України суддя при здійсненні правосуддя, є незалежним та керується принципом верховенства права, що відповідно до ст. 126 Конституції України забороняється вплив на суддю у будь-який спосіб, що частинами 1, 3 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» гарантовано самостійність суддів у здійсненні правосуддя, їх незалежність від будь-якого незаконного впливу, встановлено заборону втручатися у відправлення правосуддя та впливати на суд або суддів у будь-який спосіб, а також, що згідно з правовою позицією Конституційного Суду України, викладеної у Рішенні у справі №2-рп/2011 від 11 березня 2011 року, відповідно до якої оцінка процесуальним діям судді може даватись тільки судами апеляційної чи касаційної інстанцій, і не може даватись будь-якими органами, в тому числі і слідчими органами, жодним чином не стверджує висновку слідчого судді про те, що судді, у зв`язку з гарантіями недоторканності і статусу незалежності при здійсненні правосуддя, у випадку вчинення конкретних дій, які у чинному КК України визнаються кримінальними правопорушеннями, не притягуються до відповідальності й не несуть передбачене законом покарання.

Відповідно до п.1 та п.2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують, а тому ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 214, 303, 309, 376, 392, 404, 407, 418, 419, 422, 424, 532 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 13 січня 2021 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4