Постанова
Іменем України

03 грудня 2020 року
м. Київ

справа № 404/4026/18
провадження № 51-3985км20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, наухвалу Кропивницького апеляційного суду від 28 травня 2020 року

стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кримінальне провадження за обвинуваченням якого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі КК України), закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України).

І. Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Вимогою прокурора до Верховного Суду (далі Суд) є скасування постановленої стосовно ОСОБА_7 ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Цю вимогу прокурор мотивує істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції, а постановлену ухвалу про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 вважає незаконною, невмотиваною, суперечливою, у тому числі через порушення апеляційним судом засади безпосередності дослідження доказів, а саме показань свідка ОСОБА_8 , показанням якої апеляційний суд надав іншу оцінку, ніж суд першої інстанції, не допитавши її безпосередньо під час апеляційного розгляду.

II. Позиції інших учасників судового провадження щодо поданої касаційної скарги
Від захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 надійшло заперечення на касаційну скаргу прокурора.
У судовому засіданні прокурор підтримав касаційну скаргу прокурора, який брав участь у судовому провадженні.
Захисник, який брав участь у засіданні Суду в режимі відеоконференції, заперечив проти задоволення касаційної скарги прокурора.

III. Зміст оскаржуваних судових рішень та висунуте обвинувачення, що не знайшло свого підтвердження в суді
За вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 березня 2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він у невстановлений час та місці незаконно придбав вибухові речовини, які зберігав за місцем свого проживання, а саме в квартирі АДРЕСА_1 .
08 травня 2018 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за вказаною адресою працівниками поліції було виявлено та вилучено речовини, які відповідно до висновку експертизи від 26 травня 2018 року № 32/368 є сумішевою вибуховою речовиною на основі 2,4,6- тринітротолуолу (ТНТ, тротилу) та нітрату амонію (аміачної селітри) масою 6681,8 грама; вибуховою речовиною 2,4,6-тринітротолуол (ТНТ, тротил) масою 2189,8 грама; вибуховою речовиною гексогеном масою 3781,5 грама; вибуховою речовиною пікриновою кислотою масою 1086,2 грама, які ОСОБА_7 незаконно придбав при невстановлених обставинах та зберігав без передбаченого законом дозволу.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 28 травня 2020 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено, вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 березня 2019 року стосовно нього скасовано, а кримінальне провадження за його обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

IV. Норми процесуального права, правильність застосування яких оспорюється до Суду
Кримінальний процесуальний кодекс України
Стаття 23. Безпосередність дослідження показань, речей і документів
Частина 1. Суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
Частина 2. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Стаття 94. Оцінка доказів
Частина 1. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Частина 2. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Стаття 95. Показання
Частина 4. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Стаття 370. Законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення
Частина 1. Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Стаття 419. Зміст ухвали суду апеляційної інстанції.
Частина 1. Ухвала суду апеляційної інстанції складається з:
Пункт 2. мотивувальної частини із зазначенням:
короткого змісту вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції;
узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;
узагальненого викладу позиції інших учасників судового провадження;
встановлених судом першої інстанції обставин;
встановлених судом апеляційної інстанції обставин з посиланням на докази, а також мотивів визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними;
мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

V. Мотиви Суду
Доводи у касаційній скарзі прокурора про те, що судом апеляційної інстанції при перегляді кримінального провадження допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, Суд вважає обґрунтованими з огляду на таке.

З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про доведеність винуватості ОСОБА_7 у незаконному придбанні та зберіганні без передбаченого законом дозволу вибухових речовин, узяв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_7 про зацікавленість зброєю та бойовими припасами, а також показання його матері - свідка ОСОБА_8 про зберігання обвинуваченим в її квартирі предметів, пов`язаних зі зброєю та бойовими пристроями. Суд першої інстанції врахував, що вилучені працівниками поліції під час проведення обшуку вибухові речовини були розміщені по всій квартири та в усіх її закутках разом з іншими речами, такими як корпуси гранат, корпуси снарядів, стакани детонаторів, підривники, патрони до нарізної зброї, в тому числі піддані корозії, а також самозарядною гвинтівкою Токарева, яка належить обвинуваченому відповідно до дозволу на носіння зброї. Зазначене, на думку суду першої інстанції, вказує на належність всієї сукупності оглянутих речей, які зберігались без передбаченого законом дозволу, виключно обвинуваченому як особі, яка користується вказаним житловим приміщенням.
Крім того, суд першої інстанції критично оцінив показання свідка ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що виявлені та вилучені працівниками поліції під час проведення обшуку вибухові речовини не належать обвинуваченому, а принесені і розсортовані по різним місцям квартири виключно ОСОБА_9 , без згоди та відома на те обвинуваченого, вважаючи їх надуманими та нелогічними з точки зору звичайного життєвого укладу, і суперечливими з точки зору їх змісту, оскільки згідно з показаннями свідка ОСОБА_9 він приніс вищевказані речі, які були «в сумці та мішку» до квартири обвинуваченого, щоб останній подивився чи мають ці предмети якусь історичну цінність, і одночасно розклав їх по різним частинам квартири, в тому числі і у шафі, не дочекавшись рішення обвинуваченого щодо знайдених ним речей.

Суд першої інстанції врахував, що свідок ОСОБА_8 поставила під сумнів можливість користування ОСОБА_9 вказаною квартирою.

Суд першої інстанції дослідив протокол обшуку квартири АДРЕСА_1 від 08 травня 2018 року з фототаблицею та відеозаписом до нього. Клопотання сторони захисту про визнання недопустимим доказом протоколу обшуку та похідних від нього доказів суд першої інстанції залишив без задоволення, оскільки обшук проведено з дотриманням вимог статей 233-236 КПК України в присутності понятих, протокол обшуку підписано усіма учасниками даної слідчої дії, в тому числі самим ОСОБА_7 , як володільцем житла, зауважень від якого до протоколу обшуку не надійшло. Обставини проведення обшуку зафіксовано відеозаписувальним технічним засобом, носій інформації якого є додатком до протоколу обшуку.
Відповідно до висновку судової вибухотехнічної експертизи від 26 травня 2018 року № 32/368 (а.к.п. 89-121, том 1) загальна маса сумішей вибухових речовин, вилучених з житла ОСОБА_7 під час обшуку, які знаходились в 17 пластикових та 8 скляних пляшках, складає 13 739,3 г (майже 14 кг).

На підставі аналізу вказаних та інших наявних у провадженні доказів у їх сукупності та взаємозв`язку суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні незаконного придбання та зберігання за місцем проживання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Проте суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 , дійшов висновку про закриття провадження стосовно ОСОБА_7 у зв`язку з тим, що не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпано можливості їх отримати.
Так, скасовуючи вирок суду першої інстанції, апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що надані стороною обвинувачення докази, зібрані під час досудового розслідування (показання свідка ОСОБА_8 , показання та висновки експертів, протоколи обшуку та огляду предметів), підтверджують лише факт виявлення в квартирі, в якій проводився обшук, сумішевої вибухової речовини, проте не доводять причетності ОСОБА_7 до незаконного придбання та зберігання без передбаченого законом дозволу цієї вибухової речовини.
Водночас суд апеляційної інстанції не навів належних та обґрунтованих мотивів, з яких виходив при постановленні ухвали.
Зокрема, апеляційний суд, оцінивши з власної ініціативи та без повторного допиту показання в суді першої інстанції свідка ОСОБА_8 , дійшов висновку, що вони не містять жодних відомостей, які б прямо або опосередковано підтверджували винуватість та причетність її сина ОСОБА_7 до незаконного придбання та зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, а лише підтверджують факт виявлення в квартирі АДРЕСА_1 сумішевої вибухової речовини. При цьому апеляційний суд, надавши власну оцінку показанням свідка без її допиту в судовому засіданні апеляційного суду, порушив принцип безпосередності дослідження доказів.
Крім того, апеляційний суд з власної ініціативи та без повторного дослідження оцінив протокол огляду предметів, висновок та показання експертів у суді першої інстанції, та дійшов висновку, що всі ці докази свідчать про факти огляду та дослідження порошкоподібної речовини, яка є вибуховою речовиною, проте винуватості ОСОБА_7 не: підтверджують.
Таким чином, незважаючи на висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 та вищенаведені положення КПК України, суд апеляційної інстанції в ухвалі вибірково проаналізував частину доказів, при цьому не навів належних доводів на спростування тверджень суду першої інстанції щодо причетності ОСОБА_7 до незаконного придбання та зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, а також не сформулював висновків про те, що наведені у вироку докази є недопустимими або не стосуються предмету доказування у цьому кримінальному провадженні.

VI. Висновки Суду по суті вимог касаційних скарг
На думку Суду, висновок суду апеляційної інстанцій про відсутність доказів, які доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, і вичерпання можливості їх отримання, є суперечливим, невмотивованим і передчасним.
Таким чином, апеляційний суд порушив вимоги ст. 419 КПК України при перегляді кримінального провадження, що ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення та відповідно до ч. 1 ст. 412, п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для його скасування та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК України, надати оцінку всім доводам апеляційної скарги прокурора та прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 438, статтями 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 28 травня 2020 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3