Дата документу 26.01.2021 Справа № 937/9039/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/807/37/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 937/9039/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
заявника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 грудня 2020 року та з клопотанням про поновлення пропущеного строку на оскарження вказаного судового рішення,

в с т а н о в и л а:

ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Мелітополі, та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно зі змістом судового рішення, 04.12.2020 року ОСОБА_6 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність уповноважених посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Мелітополі (далі-ТУ ДБР, розташоване в м. Мелітополі), просила зобов`язати уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Мелітополі внести відомості до ЄРДР про кримінальні правопорушення, викладені в заяві, зареєстрованій від 24.11.2020.

Скаргу мотивувала тим, що 24.11.20 року заявниця направила до ТУ ДБР, розташованого в м. Мелітополі, заяву про вчинення працівником правоохоронного органу - дізнавачем Шевченківського відділу поліції ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 382 Кримінального кодексу України, що полягає у триваючому до цього часу умисному невиконанні ухвал слідчого судді щодо зобов`язання дізнавача ОСОБА_7 вирішити питання щодо перекваліфікації діяння в кримінальному провадженні та ознайомленні з матеріалами кримінального провадження, що набрали законної сили, та були отримані правопорушником. Згідно відомостей з офіційного сайту АТ «УКРПОШТА», уповноважена особа ТУ ДБР, розташованого в м. Мелітополі отримала заяву ОСОБА_6 про вчинені працівником правоохоронного органу кримінальні правопорушення 26.11.2020 року. 30.11.2020 року в телефонній розмові працівники ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі повідомили їй, що рішення про відкриття чи відмову у відкритті кримінального провадження за її заявою від 24.11.2020 року буде прийнято ними протягом п`ятнадцяти днів. Але, по-перше, такий строк не відповідає граничному терміну в 24 години, встановленому для відкриття кримінального провадження за такою заявою статтею 214 КПК України, а по-друге, у разі, якщо через 15 днів у відкритті кримінального провадження буде відмовлено, строк для оскарження до слідчого судді такої бездіяльності слідчого на той час вже мине. У зв`язку з викладеним, заявниця змушена була звернутися до слідчого судді із даною скаргою.

Відмовляючи у задоволенні скарги, слідча суддя зазначила, що жодних обґрунтованих та допустимих доказів на підтвердження скоєння дізнавачем відділення дізнання Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 вказаного у її заяві кримінального правопорушення, заявницею надано не було. На час розгляду заяви ОСОБА_6 уповноваженою особою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Мелітополі, були відсутні підстави для внесення її до ЄРДР, що вказує на необґрунтованість скарги та, відповідно, на відсутність підстав для її задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 , не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що 27.07.2020 року за її заявою Шевченківським ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області внесено до ЄРДР відомості про злочин за ознаками ч.1 ст.355 КК України. В межах вказаного кримінального провадження вона звернулась до прокурора та дізнавача з клопотаннями про здійснення перекваліфікації зі ст.355 КК України на ст.ст.146, 189, 296, 364-1 КК України, однак їй було відмовлено. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.10.2020 року було задоволено її скаргу та зобов`язано дізнавача відділення дізнання Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 вирішити її клопотання про перекваліфікацію діяння, а також надати їй матеріали кримінального провадження для ознайомлення негайно після їх отримання.

Крім того, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2020 року було задоволено її скаргу та зобов`язано дізнавача сектору дізнання Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУ НП в Запорізькій області ОСОБА_7 надати їй копії письмових вказівок прокурора.

Проте, дізнавачем ОСОБА_7 зазначені ухвали слідчого судді, які набрали законної сили, виконані не були, що свідчить про вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України.

24.11.2020 року вона направила до ТУ ДБР, розташованого в м. Мелітополі, заяву про вчинення працівником правоохоронного органу - дізнавачем Шевченківського відділу поліції ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України, яка була отримана уповноваженою особою 26.11.2020 року.

Таким чином, повноважний слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, зобов`язаний був невідкладно, починаючи з 26.11.2020 року, але не пізніше 27.11.2020 року внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування за її заявою. А тому слідчий суддя повинен був задовольнити її скаргу та зобов`язати орган досудового розслідування внести відомості до ЄРДР.

Також зазначає, що копію ухвали слідчого судді отримала 16.12.2020 року, апеляційна скарга була подана нею в цей же день, а тому строк на апеляційне оскарження був пропущений з поважних причин.

На підставі викладеного, просить поновити строк на оскарження ухвали, ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою її скаргу задовольнити та зобов`язати посадових осіб ТУ ДБР, розташованого в м. Мелітополі, внести відомості до ЄРДР і розпочати досудове розслідування.

В судове засідання суду апеляційної інстанції прокурор не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. До початку розгляду справи надав до суду заяву про розгляд без його участі.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч.2 ст.395 КПК України, апеляційна скарга, може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення. Враховуючи те, що ОСОБА_6 копію ухвали слідчого судді отримала 16.12.2020 року, в цей же день нею була подана апеляційна скарга, колегія суддів вважає, що у вказаному випадку строк на апеляційне оскарження судового рішення підлягає поновленню.

Щодо вимог апеляційної скарги по суті, слід зазначити наступне.

Згідно з ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, прокурор, невідкладно, але не пізніше 24 години після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування. До ЄРДР, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; вказана попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) КК України (ч.5 ст.214 КПК України). Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР, порядок формування та ведення якого затверджується Генеральною Прокуратурою України.

Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань (затверджене наказом Генеральної прокуратури України від 06.04.2016 № 139). Згідно з п.1 глави 2 розділу I цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п.4,5 ч.5 ст.214 КПК України.

За вимогами ч.5 ст.214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості, зокрема, про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Відповідно до п.3 розділу 3 Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.02.2019 р. № 100, заяви і повідомлення про інші події, що надійшли до чергової служби центрального органу управління поліцією, головних управлінь Національної поліції та їх територіальних (відокремлених) підрозділів (управлінь, відділів, відділень) поліції, у яких немає відомостей, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, уповноважена службова особа після реєстрації в ІТС ІПНП (журналі ЄО) невідкладно, але не пізніше 24 годин передає керівнику відповідного органу (підрозділу) поліції або особі, яка виконує його обов`язки, для розгляду та прийняття рішення згідно із Законом України «Про звернення громадян» або Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до розділу ІV Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.11.2017 р. № 930, керівники органів (підрозділів) поліції та їх заступники під час розгляду звернень громадян вивчають суть порушених у них питань, у разі потреби вимагають у виконавців матеріали попередніх перевірок за цими зверненнями, направляють працівників органів (підрозділів) поліції на місця для перевірки викладених у зверненнях фактів та вживають інших заходів для об`єктивного вирішення порушених авторами звернень питань.

Звернення вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, ужито необхідних заходів і заявникам надано ґрунтовні та вичерпні відповіді. Звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, що не потребують додаткового вивчення, невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон України «Про звернення громадян» і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. При цьому зазначають заходи, вжиті органом чи підрозділом поліції в межах його компетенції для захисту конституційних прав громадян.

Апеляційним переглядом встановлено, що 04 грудня 2020 року до слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшла скарга ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Мелітополі, в якій вона просила зобов`язати уповноважену особу внести відомості до ЄРДР про кримінальні правопорушення, викладені в заяві від 24.11.2020. Скарга обґрунтовувалась тим, що 24.11.20 року вона направила до ТУ ДБР, розташованого в м. Мелітополі, заяву про вчинення працівником правоохоронного органу - дізнавачем Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України. Згідно відомостей з офіційного сайту АТ «УКРПОШТА», уповноважена особа ТУ ДБР, розташованого в м. Мелітополі отримала її заяву 26.11.2020 року. 30.11.2020 року в телефонній розмові працівники ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі, повідомили їй, що рішення про відкриття чи відмову у відкритті кримінального провадження за її заявою буде прийнято ними протягом п`ятнадцяти днів. Проте, такий строк не відповідає граничному терміну в 24 години, встановленому для відкриття кримінального провадження за такою заявою статтею 214 КПК України. У зв`язку з викладеним, вона змушена була звернутися до слідчого судді зі скаргою.

Відмовляючи у задоволенні скарги, слідча суддя зазначила, що жодних обґрунтованих та допустимих доказів на підтвердження скоєння дізнавачем відділення дізнання Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 вказаного у її заяві кримінального правопорушення, заявницею надано не було. На час розгляду заяви були відсутні підстави для внесення її до ЄРДР, що вказує на необґрунтованість скарги та, відповідно, на відсутність підстав для її задоволення.

З таким висновком слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Норма ч.1 ст.214 КПК України містить два ключових положення: 1) строк, протягом якого мають бути внесені відомості невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення; 2) зміст заяви або повідомлення мають бути інформативними, тобто містити дані, хоча б і мінімальні, про вчинене кримінальне правопорушення.

Разом з тим, на підставі ст.25 КПК України проголошено засаду публічності. Прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. З вказаною нормою кореспондується вимога п.4 ч.5 ст.214 КПК України, відповідно до якої до Єдиного реєстру досудових розслідувань вноситься, зокрема, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником. Відсутність таких даних унеможливлює внесення будь яких відомостей посадовою особою на власний розсуд.

За такого нормативного закріплення позиція щодо автоматичної реєстрації відомостей по всіх заявах і повідомленнях, які надходять до слідчого, прокурора, дізнавача для порушення кримінального провадження, є помилковою, адже сама норма опосередковано містить вимогу наявності відомостей про кримінальне правопорушення. Отже, навіть у чинній редакції ч.1 ст.214 КПК України проблема щодо внесення відомостей до ЄРДР і оскарження відповідної бездіяльності лежить у площині застосування і вибіркового застосування нормативних формулювань.

Системний аналіз положень кримінального процесуального закону дає підстави для висновку, що реєстрації до Єдиного реєстру досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення. До того ж законодавцем розмежовано поняття внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у відповідності до положень ч.1 ст.214 КПК України та прийняття і реєстрації відповідних заяв, про що йдеться у ч.4 ст.214 КПК України.

У цілому такий висновок відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 17 червня 2020 року, згідно п.5 мотивувальної частини якого зазначено, що «встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту».

Таким чином, бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, може мати місце лише у разі:

- надходження заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення до суб`єкта, який наділений повноваженнями вносити дані до ЄРДР (відповідно до ч.4 ст.214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення). Однак слід додатково наголосити, що обов`язок зареєструвати заяву не є обов`язком зареєструвати відомості з цієї заяви в Єдиному реєстрі досудових розслідувань;

- наявності у заяві, повідомленні інформації, яка може свідчити про вчинення кримінального правопорушення (для початку досудового розслідування достатньою є мінімально необхідна кількість таких ознак: суспільна небезпечність і протиправність (ознаки правопорушення) та об`єкт і об`єктивна сторона (ознаки складу правопорушення). Разом з тим, відомостями про кримінальне правопорушення можна вважати інформацію про подію, яка може бути предметом кримінально-правової оцінки, або про діяння, яке виглядає як суспільно-небезпечне і протиправне;

- невнесення відомостей за заявою, повідомленням, які надійшли уповноваженому суб`єкту і містять ознаки кримінального правопорушення, протягом 24 годин.

Як вбачається з матеріалів провадження, в провадженні Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження №0000092, внесеного до ЄРДР 17.07.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.355 КК України.

В межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_6 звернулась до прокурора та дізнавача з клопотаннями про перекваліфікацію дій зі ст.355 КК України на ст.ст.146, 189, 296, 364-1 КК України, якій було відмовлено у перекваліфікації.

Крім того, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.10.2020 року була задоволена скарга ОСОБА_6 та зобов`язано дізнавача Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 вирішити клопотання ОСОБА_6 про перекваліфікацію діяння, а також надати ОСОБА_6 матеріали кримінального провадження для ознайомлення.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2020 року була задоволена скарга ОСОБА_6 та зобов`язано дізнавача Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУ НП в Запорізькій області ОСОБА_7 надати потерпілій ОСОБА_6 копії письмових вказівок прокурора, наявність яких згадується у відповіді заступника керівника Запорізької місцевої прокуратури № 1 від 10.09.2020 року.

Вищевказані ухвали наприкінці жовтня, на початку листопада 2020 року були направлені заявницею до дізнавача Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 та до прокуратури з вимогами про їх виконання.

У зв`язку з їх невиконанням, 24.11.2020 року ОСОБА_6 направила до ТУ ДБР, розташованому у місті Мелітополі, заяву про вчинення працівником правоохоронного органу дізнавачем Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України, що полягає у умисному невиконанні ухвал слідчого судді, що набрали законної сили.

Колегія суддів вважає, що слідча суддя вірно встановила, що вказані ОСОБА_6 обставини не утворюють склад злочину, передбаченого ч.2 ст.382 КК України, або будь-якого іншого кримінального правопорушення та не містять дій, що свідчать про умисне невиконання дізнавачем ОСОБА_7 судових рішень. Отже, в скарзі ОСОБА_6 відсутні, передбачені ч.5 ст.214 КПК України, відомості та фактичні обставини, які могли б свідчити про вчинення дізнавачем Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України.

Так, частиною 2 статті 382 КК України передбачена відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню, вчинені службовою особою.

Предметом злочину зазначеної статті є судовий акт органів правосуддя (рішення, вирок, ухвала, постанова), який постановлений: а) судом будь-якої юрисдикції (загальної чи спеціалізованої); б) судом будь-якої інстанції (першої, апеляційної чи касаційної); в) судом із будь-якої категорії судових справ (цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних) і г) набрав законної сили.

Невиконання судового акта - це бездіяльність, що полягає у незастосуванні передбачених законом і судовим актом заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт. Форми (способи) невиконання судового акта можуть бути різними, наприклад, пряма і відкрита відмова від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій формі небажання його виконати. Невиконання може мати і завуальований характер, коли зобов`язана особа хоча відкрито і не відмовляється від виконання судового акта, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання.

Об`єктивна сторона злочину полягає в одному із таких, альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як: а) невиконання (ухилення від виконання) вироку, рішення ухвали, постанови суду або б) перешкоджання їх виконанню.

Суб`єктивна сторона злочину лише прямий умисел. Мотиви злочину можуть бути різними і на кваліфікацію не впливають. У цілому злочин є умисним.

За ч.2 ст.382 КК суб`єкт злочину - спеціальний, а саме службова особа, яка зобов`язана і має реальну можливість виконати відповідний судовий акт.

Доводи ОСОБА_6 щодо бездіяльності дізнавача ОСОБА_7 в частині невиконання ухвали слідчого судді про перекваліфікацію діяння з ч.1 ст.355 КК України на ст.ст.146, 189, 296, 364-1 КК України, є необґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст.37, ч.5 ст.40 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Тобто в рамках кримінального провадження слідчий, прокурор вправі самостійно приймати процесуальні рішення.

На теперішній час досудове розслідування ще триває, під час якого слідчими органами надається оцінка всім здобутим доказам в їх сукупності та кожному окремо, в результаті чого вирішується питання щодо правильності кваліфікації діяння. У разі встановлення неправильної кваліфікації слідчий має право самостійно прийняти рішення про перекваліфікацію, о тому на даній стадії розслідування зарано робити висновки про бездіяльність дізнавача щодо не перекваліфікації діяння.

Стосовно доводів ОСОБА_6 про не ознайомлення її дізнавачем ОСОБА_7 з матеріалами кримінальними провадження, то вони також не вказують на невиконання дізнавачем судового рішення, оскільки в ухвалі слідчого судді не зазначено строк виконання таких дій. Більш того, в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_6 повідомила, що їй не відмовляли в ознайомленні з матеріалами провадження, а певний проміжок часу слідчий перебував на лікарняному, що також додатково свідчить про відсутність умислу в діях дізнавача щодо не ознайомлення ОСОБА_6 з матеріалами провадження.

Крім того, відповідно до листа за підписом заступника начальника другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, ОСОБА_8 не вбачається як фактичних так і достатніх підстав, які б свідчили про ознаки злочину, що є підслідним Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, а тому відсутні підстави для внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Таким чином, ані в судовому засіданні суду першої інстанції, ані в апеляційній скарзі ОСОБА_6 не надала достатніх даних щодо вчинення дізнавачем Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України.

Отже, з урахуванням викладеного, заява ОСОБА_6 від 24 листопада 2020 року про вчинення кримінального правопорушення за своїм змістом та суттю, на думку колегії суддів, не є повідомленням про злочин, і не містить конкретних та достатніх даних про можливість вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України, дізнавачем ОСОБА_7 , тому відомості не підлягають внесенню до ЄРДР.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою та вмотивованою, яка відповідає вимогам ст.ст.307, 370 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути безумовною підставою для скасування судового рішення, колегія суддів також не встановила.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

поновити ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 грудня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 грудня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Мелітополі, та зобов`язання вчинити певні дії, залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4