Справа № 467/1166/20
Провадження № 1-м/467/1/20
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.11.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Республіки Білорусь у відповідність із законодавством України відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Іванівка Первомайського району Миколаївської області, громадянина України
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2020 року до Арбузинського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання Міністерства юстиції України (далі - клопотання) про приведення у відповідність до чинного законодавства України вироку суду Логойського району Мінської області від 04 листопада 2019 року з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Мінського обласного суду від 28 січня 2020 року для подальшого відбування покарання засудженим ОСОБА_4 на території України відповідно до статті 4 Договору між Україною та Республікою Білорусь про передачу осіб, засуджених до позбавлення волі, для подальшого відбуття покарання, яке мотивоване тим, що ОСОБА_4 засуджено вироком суду Логойського району Мінської області від 04 листопада 2019 року з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Мінського обласного суду від 28 січня 2020 року, до покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з керуванням транспортним засобом строком на 5 років за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст. 214 та ч.4 ст. 317 Кримінального кодексу Республіки Білорусь, що є також караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність. Посилаючись на те, що згаданий вирок іноземної держави набрав законної сили, ОСОБА_4 відбуває покарання у виправній установі «Виправна колонія №2 управління департаменту виконання покарань МВС Республіки Білорусь по Могильовській області», кінець відбуття строку покарання 06 липня 2025 року, останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 в Україні є АДРЕСА_1 та з урахуванням того, що листом від 21 травня 2020 року № 17-287-2019 Генеральною прокуратурою Республіки Білорусь надано згоду на передачу засудженого в Україну, Міністерство юстиції України прохало визначити за кримінальним кодексом України правову кваліфікацію діянь, у вчиненні яких ОСОБА_4 визнано винним вироком суду Логойського району Мінської області від 04 листопада 2019 року з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Мінського обласного суду від 28 січня 2020 року, визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 згідно з Кримінальним кодексом України, вирішити питання щодо виконання вироку суду Логойського району Мінської області від 04 листопада 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_4 коштів, а також додаткового покарання.
У судове засідання представник Міністерства юстиції України не з`явився, у тексті клопотання зазначив прохання про його розгляд без участі представника Міністерства, посилаючись на приписи ч.1 ст. 610 Кримінального процесуального кодексу України.
Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання Міністерства юстиції України.
Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд прийшов до наступного.
Вироком суду Логойського району Мінської області від 04 листопада 2019 року з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Мінського обласного суду від 28 січня 2020 року, ОСОБА_4 засуджено до покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з керування транспортним засобом строком на 5 років за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст. 214 (незаконне заволодіння транспортним засобом) та ч.4 ст. 317 (керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило з необережності смерть потерпілого) Кримінального кодексу Республіки Білорусь. Стягнуто з ОСОБА_4 процесуальні витрати у розмірі 738 руб. 53 к.
Вирок набрав законної сили 28 січня 2020 року та приведений до виконання.
ОСОБА_4 02 квітня 2020 року звернувся із заявою про передачу для подальшого відбування покарання до України, громадянином якої він є. Також письмово підтвердив, що йому роз`яснено порядок, умови і юридичні наслідки його передачі до України для подальшого відбування покарання.
Відповідно до даних установи відбування покарання Республіки Білорусь станом на 02 квітня 2020 року засуджений ОСОБА_4 відбув 8 місяців 26 днів строку покарання, невідбутий строк покарання складає 5 років 3 місяці 4 дні.
Згідно листа Державної міграційної служби України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України.
У відповідності до довідки медичної частини виправній установі «Виправна колонія №2 управління департаменту виконання покарань МВС Республіки Білорусь по Могильовській області» ОСОБА_4 соматично здоровий, працездатний.
ОСОБА_4 за місцем відбуття покарання характеризується як злісний порушник режиму відбування покарання.
Вирішуючи питання про приведення вироку суду Республіки Білорусь у відповідність із законодавством України суд враховує наступні положення законодавства України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний та території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Розглядаючи клопотання про приведення вироку суду Республіки Білорусь, суд виходить із положень Конституції України, глави 46 КПК України, якими регламентовано визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та норм Кримінального кодексу України.
Так, відповідно до ст. 10 Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983, яка є частиною національного законодавства, на підставі Закону України "Про приєднання України до Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб" від 22.09.1995 року та ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", у разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку.
Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину.
За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироку для виконання. Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.
Згідно з ч. 3 ст. 610 КПК України під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, яким передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку іноземної держави.
Відповідно до ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:
1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;
2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
Пунктом b) частини 1 статті 9 Конвенції про передачу засуджених осіб визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.
Пунктами а), d) статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб встановлено, що при заміні вироку мають враховуватися зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, а також не може посилюватися кримінальне покарання засудженої особи.
Як вбачається з вироку суду Логойського району Мінської області від 04 листопада 2019 року з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Мінського обласного суду від 28 січня 2020 року, дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.1 ст. 214 (незаконне заволодіння транспортним засобом) та ч.4 ст. 317 (керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило з необережності смерть потерпілого) Кримінального кодексу Республіки Білорусь та призначено йому покарання:

- за ч.1 ст. 214 КК Республіки Білорусь у виді 2 років позбавлення волі;

-за ч.4 ст. 317 КК Республіки Білорусь у виді 5 років позбавлення волі з позбавлення права займатися діяльністю, пов`язаною з керуванням транспортними засобами строком на 5 років.

На підставі ч.2 ст. 72 КК Республіки Білорусь за сукупністю злочинів, передбачених ч.1 ст. 214 КК і ч.4 ст. 317 КК шляхом часткового складання призначених покарання остаточно ОСОБА_4 визначено покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавлення права займатися діяльністю, пов`язаною з керуванням транспортними засобами строком на 5 років.

Частині 1 ст. 214 КК Республіки Білорусь відповідає частина перша статті 289 КК України (незаконне заволодіння транспортним засобом), а частині 4 статті 317 (керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило з необережності смерть потерпілого) КК Республіки Білорусь відповідає частина друга статті 286 КК України (порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого).
Таким чином, засудженому ОСОБА_4 відповідно до законодавства України, за злочини, за якими його було засуджено судом Логойського району Мінської області від 04 листопада 2019 року з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Мінського обласного суду від 28 січня 2020 року, має бути визначено покарання за ч.1 ст.289, ч.2 ст.286 КК України та з врахуванням ч.1 ст.70 КК України визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів.
Санкція частини першої статті 289 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років. Судом іноземної держави ОСОБА_4 призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. Оскільки строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, то суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави і вважає за необхідне за цією статтею визначити покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Санкція частини другої статті 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. Судом іноземної держави ОСОБА_4 призначено покарання за цією статтею у виді 5 років позбавлення волі з позбавлення права займатися діяльністю, пов`язаною з керуванням транспортними засобами строком на 5 років. Основне покарання ОСОБА_4 призначено у межах санкції частини другої статті 286 КК України.
Крім того, відповідно до положень частини п`ятої статті 610 КПК України невиконане додаткове покарання, призначене вироком суду іноземної держави, підлягає виконанню, якщо таке покарання за вчинення цього кримінального правопорушення передбачено законом України. Воно виконується в межах і в порядку, передбачених законодавством України.
Згідно довідки начальника виправної установи «Виправна колонія №2 управління департаменту виконання покарань МВС Республіки Білорусь по Могильовській області» засудженому ОСОБА_4 за вироком суду Логойського району Мінської області від 04 листопада 2019 року була призначена додаткова міра покаранняу виді позбавлення права займатися діяльністю, пов`язаною з керуванням транспортними засобами строком на 5 років, що також слідує із вказаного вироку суду.
Враховуючи, що санкцією частини другої статті 286 КК України передбачене додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами повинно бути визначено у межах максимальної санкції статті - на строк три роки.
Остаточне покарання ОСОБА_4 за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України має бути остаточно визначеношляхом часткового складання призначених покарань у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 необхідно рахувати з 04 листопада 2019 року. Також підлягає зарахуванню в строк відбуття покарання період утримання його під вартою з 06 липня 2019 року по 09 липня 2019 року, з 09 липня 2019 року по 12 липня 2019 року, з 12 липня 2019 року по 03 листопада 2019 року.
Згідно положень частини шостої статті 610 КПК України при розгляді питання про виконання покарання суд може одночасно вирішити питання про виконання вироку суду іноземної держави в частині цивільного позову і процесуальних витрат у разі наявності відповідного клопотання.
Міністерством юстиції подано клопотання щодо вирішення питання про виконання вироку в частині стягненняз ОСОБА_4 коштів.

За вироком суду Логойського району Мінської області від 04 листопада 2019 року з ОСОБА_4 стягнуті процесуальні витрати у розмірі 738 руб. 53 к.

Апеляційною ухвалою Мінського обласного суду від 28 січня 2020 року скасовано вирок суду Логойського району Мінської області від 04 листопада 2019 року в частині цивільного позову потерпілих ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , в т.ч. і щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь держави державного мита у розмірі 153 руб., направлено справу в цій частині на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства.

Рішенням суду Логойського району Мінської області від 26 березня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_7 до ОСОБА_4 , ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 , ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Згідно довідки бухгалтерії виправної установи «Виправна колонія №2 управління департаменту виконання покарань МВС Республіки Білорусь по Могильовській області» в установі перебувають виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_4 коштів, стягнення за якими не проводились.
За такого, вирок суду Логойського району Мінської області від 04 листопада 2019 року у частині стягнення з ОСОБА_4 процесуальних витрат у розмірі 738 руб. 53 к. підлягає виконанню у відповідності із законодавством України.
Відповідно до частини 8 статті 602 КПК України вирішення питання про визнання та виконання вироку суду іноземної держави у частині цивільного позову вирішується в порядку передбаченому Цивільним процесуальним кодексом.
Згідно з положеннями частини 1статті 390 ЦПК України рішення іноземного суду визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.
У відповідності до частини 1 статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані зокрема, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків.
Відповідно до положень частин 6-8 статті 395 ЦПК України, розглянувши подані документи та надані пояснення суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання. Якщо рішення виконувалося, то суд визначає в якій частині чи з якого часу воно підлягає виконанню. Якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд який розглядає клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.
Застосовуючи аналогію права, суд вважає за необхідне застосувати до питання про стягнення процесуальних витрат норми статті 395 ЦПК України щодо стягнення грошових коштів в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення судового рішення.
Відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют станом на 17 листопада 2020 року 1 білоруський рубль дорівнює 10.9684 грн. Таким чином, стягненню з ОСОБА_4 підлягають 738 білоруських рублів 53 к., які дорівнюють 8100 грн. 49 к.
За таких обставин, суд дійшов до висновку необхідність задоволення клопотання з підстав, що у ньому наведені.
На підставі викладеного, керуючись ст. 9 Конституції України, ст. ст. 9, 10, 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, ст. ст. 609, 610 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Республіки Білорусь у відповідність із законодавством України задовольнити.
Вирок суду Логойського району Мінської області від 04 листопада 2019 року з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Мінського обласного суду від 28 січня 2020 року, про призначення покарання ОСОБА_4 : за ч.1 ст. 214 КК Республіки Білорусь у виді 2 років позбавлення волі; за ч.4 ст. 317 КК Республіки Білорусь у виді 5 років позбавлення волі з позбавлення права займатися діяльністю, пов`язаною з керуванням транспортними засобами строком на 5 років з застосуванням ч.2 ст. 72 КК Республіки Білорусь за сукупністю злочинів, передбачених ч.1 ст. 214 КК і ч.4 ст. 317 КК шляхом часткового складання призначених покарань призначення остаточного покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавлення права займатися діяльністю, пов`язаною з керуванням транспортними засобами строком на 5 років, привести у відповідність із законодавством України.
Вважати ОСОБА_4 засудженим:

- за ч.1 ст. 289 КК України - до 2 (двох) років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.286 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі частини першої статті 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_4 вважати остаточно засудженим до покаранняу виді 6 (шести) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 04 листопада 2019 року. Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбуття покарання період утримання його під вартою з 06 липня 2019 року по 09 липня 2019 року, з 09 липня 2019 року по 12 липня 2019 року, з 12 липня 2019 року по 03 листопада 2019 року.
Вирок суду Логойського району Мінської області від 04 листопада 2019 року підлягає виконанню у частині стягнення з ОСОБА_4 процесуальних витрат у розмірі 8100 (вісім тисяч сто) грн. 49 к.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 7 днів з моменту її проголошення через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1