Провадження №1-кп/761/1296/2020
В И Р О К
іменем України

01 жовтня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_2 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, судове засідання у кримінальному провадженні щодо:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, українця, із вищою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину 2017 року народження, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого та засудженого в останнє вироком Святошинського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання із випробування та встановленням іспитового строку на 1 рік; 05 вересня 2019 року Ірпінським міським судом Київської області скасовано іспитовий строк, призначений вироком Святошинського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року та направлено для відбування покарання призначеного покарання; вироком Вишгородського районного суду Київської області від 24 травня 2019 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання із випробування та встановленням іспитового строку на 1 рік; ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 07 лютого 2020 року, вирішено питання про застосування покарання за наявності кількох вироків та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, остаточне покарання визначено у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , будучи раніше засудженою особою за вчинення злочинів проти чужої власності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення та перевиховання не став та повторно вчинив таємне викрадення чужого майна, при наступних обставинах.

Так, 25 лютого 2019 року, приблизно о 03 год. 00 хв., ОСОБА_3 перебував поблизу нічного закладу «Форсаж», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Гарматна, 51-А на автомобілі. Під час цього, з нічного клубу «Форсаж» вийшла раніше незнайома жінка, яка перебувала у стані сильного алкогольного сп`яніння та попросила підвезти до місця мешкання, на що ОСОБА_3 погодився та остання сіла у автомобіль. Під час поїздки раніше незнайома жінка заснула, а в цей момент у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений та таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно, з метою особистого збагачення та подальшого обернення викраденого майна на свою користь.
З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно, з метою особистого збагачення та подальшого обернення на свою користь, ОСОБА_3 , 25 лютого 2019 року, приблизно о 03 годині, заїхав на автомобілі у двори будинків по вул. Ольжича у м. Києві (точна адреса не встановлена) та почав будити потерпілу, під час чого помітив, що на сидінні автомобіля лежить мобільний телефон.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно, з метою особистого збагачення та обернення його на свою користь, ОСОБА_3 , 25 лютого 2019 року, приблизно о 03 годині 00 хвилин, перебуваючи у дворі будинків по вул. Ольжича у м. Києві (точна адреса не встановлена), скориставшись безпорадним станом потерпілої, взяв з сидіння автомобіля мобільний телефон марки «Samsung S9» блакитного кольору із силіконовим чохлом прозорого кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , із сім-картою мобільного оператора «Водафон» НОМЕР_3 , що належить потерпілій ОСОБА_6 , поклав його до своєї кишені та з місця вчиненого кримінального правопорушення зник, а з викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Всього ОСОБА_3 таємно, повторно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_6 на загальну суму 14 790 (чотирнадцять тисяч сімсот дев`яносто) гривень 00 копійок,
Такі дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні, інкримінованого йому кримінального правопорушення, кваліфікованого за ч. 2 ст. 185 КК України, визнав у повному обсязі та показав, що дійсно, за вказаних в обвинувальному акті обставин, він вчинив дане кримінально каране діяння. ОСОБА_3 зокрема заявив, що він у повній мірі усвідомив кримінально-протиправний характер своїх дій, щиро розкаявся у вчиненому та просив суд не призначити суворе покарання.

Слід зазначити, що показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.

Після роз`яснення учасникам судового розгляду наслідків застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, вони підтвердили відсутність оспорюваних ними обставин по справі та погодилися, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження суд, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі викладеного, пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення, визнане судом повністю доведеним, воно ніким не оспорюється.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що своїми умисними протиправними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нового кримінального правопорушення.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_3 вид та розмір покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини його вчинення, характер його діяння, форму й ступінь вини, мотив вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Зокрема, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_3 є раніше неодноразово судимою особою за вчинення злочинів проти власності, одружений, має на утримані малолітню дитину, на обліку у лікаря-психіатра, лікаря-нарколога не перебуває, однак з 2003 до 2013 року перебував на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом: «Психічні розлади та розлади поведінки», знятий з обліку у зв`язку з ухиленням від нагляду та лікування.

Обставиною, яка, відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшує покарання ОСОБА_3 , є щире каяття.

Обставиною, яка, відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжує покарання ОСОБА_3 , суд визнає повторність кримінальних правопорушень.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_3 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої та обтяжуючої покарання обставин, суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання саме у виді позбавлення волі в межах санкції частини статті, за якою кваліфіковано дії останнього.

З огляду на те, що кримінальне правопорушення у даному кримінальному провадженні обвинуваченим ОСОБА_3 вчинено до постановлення вироку Вишгородського районного суду Київської області від 24 травня 2019 року, та відповідно ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 07 лютого 2020 року вирішено питання про застосування покарання за наявності кількох вироків, то остаточне покарання обвинуваченому слід визначити на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, застосувавши принцип часткового складання покарань, призначених за даним вироком та за ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 07 лютого 2020 року.

При цьому, суд не знаходить підстав для застосування до ОСОБА_3 ст. 75 КК України.

Саме таке покарання, на переконання суду, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов не заявлено. Арешт на майно обвинуваченого не накладався. Підстав для зміни запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не вбачається.

Долю речових доказів необхідно вирішити у порядку, встановленому ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 07 лютого 2020 року, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 3 місяці.

До набрання вироком суду законної сили, щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , не обирати.

Речові докази: мобільний телефон марки «Samsung S9» блакитного кольору із силіконовим чохлом прозорого кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , (переданий на зберіганні потерплій ОСОБА_6 ) - залишити у володінні та розпорядженні потерпілої ОСОБА_6 .

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк із моменту отримання його копії, з урахуванням положень ч.2 ст. 394 КПК України. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Шевченківського
районного суду м. Києва ОСОБА_1