Справа № 367/5247/20
Провадження №1-кп/367/879/2020
УХВАЛА
Іменем України
20 серпня 2020 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
представників потерпілого ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8
ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Ірпінського міського суду Київської області кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000361 від 16.05.2019 року по обвинуваченню:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, який має на утриманні неповнолітню доньку, працюючого на посаді менеджера в ТОВ «Золотий лев», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 15 п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
До Ірпінського міського суду Київської області з прокуратури Київської області надійшло кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000361 по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 15, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
У підготовчому судовому засіданні прокурор просив суд призначити кримінальне провадження до судового розгляду в відкритому судовому засіданні, зазначив, що дане кримінальне провадження підсудне Ірпінському міському суду Київської області, підстав для закриття провадження немає, обвинувальний акт відповідає вимогам Кримінального процесуального законодавства, а тому можливо призначити судовий розгляд даного кримінального провадження у відкритому судовому засіданні у строки, визначені КПК України. Крім того, в підготовчому судовому засіданні прокурор заявив суду письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , який спливає 22.08.2020 року. Своє клопотання прокурор мотивує тим, що підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого згідно ч. 1 ст. 177, ст. 194 КПК України є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, а також наявність ризиків, у зв`язку з тим, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим вважав, що є достатні підстави для застосування такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою та застосування менш суворих запобіжних заходів, у тому числі й у виді домашнього арешту, не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки.
Представники потерпілого в судовому засіданні підтримали прокурора, просили суд призначити обвинувальний акт до судового розгляду та прийняти цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також, просив задовольнити клопотання прокурорів про продовження строку тримання під вартою, зазначивши, що потерпілий на даний час, побоюється за своє життя, оскільки обвинуваченим не було доведено злочин до кінця, а перебуваючи на волі матиме можливість на повторну спробу вбивства потерпілого. Крім того, представник цивільного позивача (потерпліого) ОСОБА_7 заявив суду клопотання про арешт майна цивільного відповідача (обвинуваченого) ОСОБА_10 ..
В підготовчому судовому засіданні захисники та обвинувачений заперечували щодо призначення справи до судового розгляду, оскільки обвинувальний акт складений з порушенням вимог встановлених ст. 291 КПК України. Також обвинувачений ОСОБА_10 пояснив суду, що йому прокурором небуло роз`яснено його право на суд присяжних, та останній не заперечувавав, що відмовився надавати прокурору розписки про отримання обвинувального акту та додатків до нього. При цьому, захисник ОСОБА_9 суду пояснив, що дійсно під час прокурором обвинувального акту обвинуваченому та захисникам ОСОБА_10 відмовився від отримання обвинувального акту та додатків, втім прокурором було лише зафіксовано дану відмову, та не було роз`яснено обвинуваченому право на суд присяжних в супереч вимогам ч. 1 ст. 384 КПК України.
Крім того, захисник ОСОБА_8 заявив суду письмове клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому, оскільки прокурором не доведено наявність ризиків, на які він посилається, а також зазначив, що стан здоров`я обвинуваченого не дозволяє останньому перебувати в умовах слідчого ізолятора, оскільки там не надається необхідна медична допомога, зокрема обвинувачений потребує медичного обстеження та лікування у лікаря-нейрохірурга, а неналежне надання медичної допомоги в умовах слідчого ізолятора загрожує життю обвинуваченого. Також, зазначив, що обвинувачений перебуває під вартою протягом тривалого часу, а кримінальне провадження й досі перебуває на стадії підготовчого судового засідання.
Заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, вивчивши обвинувальний акт, додані до нього додатки, суд дійшов до висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України, з наступних підстав.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Судом звертається увагу на те, що статтею 314 КПК України не передбачено можливості виправлення технічних помилок, а також внесення якихось додаткових відомостей до обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування або розписки про отримання копії обвинувального акту після їх надходження до суду, зокрема, у підготовчому судовому засіданні.
Так, у відповідності до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини цієї статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Всі відомості, вказані в даній статті повинні бути узгоджені та не суперечити одна одній.
Пунктом «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.
Як вбачається з обвинувального акту затвердженого прокурором 17.08.2020р. у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_10 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 15 п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, вищевказаних вимог кримінального процесуального законодавства дотримано не було, оскільки в ньому відсутній конкретний і зрозумілий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а ті, обставини, які викладені не узгоджені між собою та мають суперечності одна одній. Також в даному обвинувальному акті пред`явлене обвинувачення не було сформульовано належним чином, оскільки обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, містить істотні недоліки, що стосуються обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, є неконкретним, не зрозумілим та викладено важким для сприйняття текстом.
З вказаного обвинувального акту вбачається, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення, було написано важким та не зрозумілим для сприйняття текстом, зокрема в тексті обвинувального акту вказується, що обвинувачений ОСОБА_10 запропонував раніше знайомому, матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження, вчинити умисне вбивство на замовлення. Водночас, ОСОБА_10 підшукуючи виконавців умисного вбивства ОСОБА_11 , достовірно розумів, що його знайомий, матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження, вчинити умисне вбивство ОСОБА_11 один не зможе, то ж доручив йому підшукати ще одного співвиконавця зазначеного злочину, а також довести до його відома розроблений ним план вчинення кримінального правопорушення. Далі в обвинувальному акті зазначено, що для виконання вказаного злочину знайомий ОСОБА_10 , матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження залучив раніше знайому особу, матеріали стосовно якого також виділені в окреме провадження та запропонував останньому вчинити злочин спільно з ним, за що за погодженням з ОСОБА_10 , пообіцяв частину вигоди матеріального характеру, яку надасть останній, на що особа, матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження, погодилась. В подальшому, в обвинувальному акті, зазначається вже, що ОСОБА_10 будучи організатором умисного вбивства, спрямовуючи, інструктуючи та координуючи дії осіб, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, попередньо домовився з останніми про спільне вчинення умисного вбивства ОСОБА_11 на замовлення ОСОБА_10 ..
З такого викладу фактичних обставин та формулювання обвинувачення не зрозуміла кількість співвиконавців інкримінованого ОСОБА_10 , як організатору, злочину, оскільки в обвинувальному акті конкретно згадується спочатку лише за знайомого ОСОБА_10 , матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження, якому ОСОБА_10 як організатор доручив підшукати ще 1 співвиконавця, тобто на момент даного доручення, з такого викладу, було знайдено декілька співвиконавців, про яких в обвинувальному акті не було згадано. Крім того, з подібного викладу тексту в обвинувальному акті, не зрозуміло хто з вказаних співвиконавців знайомий ОСОБА_10 , матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження чи знайомий, знайомого ОСОБА_10 , матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження, вчиняв конкретні дії описані в обвинувальному акті з метою вчинення злочину, як окремо так і разом.
Крім того, згідно обвинувального акту ОСОБА_10 обвинувачується в організації незакінченого замаху на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене за попередньою змовою групою осіб, на замовлення, з корисливих мотивів, тобто особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця. Разом із тим, в обвинувальному акті не вказано в чому полягав корисливий мотив.
Також, в обвинувальному акті, як в фактичних обставинах справи так й при формулюванні обвинувачення прокурором викладені висновки експертиз, проведених на досудовому слідстві.
Відповідно до ст. 84, ст. 101 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отриманні у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Висновок експерта є процесуальним джерелом доказів, який має докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, які не є обов`язковими для особи або органу, яка здійснює провадження.
Колегія суддів, вважає, що описання в обвинувальному акті висновків експерта не є викладом фактичних обставин по конкретному кримінальному провадженню, які прокурор вважає встановленими, а тим більш формулюванням обвинувачення, в розумінні вимог діючого КПК України та практики Європейського суду з прав людини, та є посиланням прокурора на зібраний під час досудового слідства у даному кримінальному провадженні докази.
Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.10.2012 № 223-1430/0/4-12, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному, до нього не долучено передбачені законом додатки.
Вивчивши обвинувальний акт, суд вважає, що такий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення які містяться в даному обвинувальному акті є не зрозумілими та його положення суперечать одне одному, оскільки з викладеного не можливо встановити обставини вчинення ОСОБА_10 злочину, які потребують доказування під час судового розгляду, що може призвести до неможливості визначення обсягу дослідження доказів по даному кримінальному провадженню.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).
Відсутність в обвинувальному акті зрозумілого формулювання обвинувачення унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що безперечно, порушує право особи на захист та ухвалене судове рішення за таких обставин, у будь-якому разі повинно бути визнано незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Враховуючи викладене, суд вважає, що даний обвинувальний акт всупереч ст. 291 КПК України не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення, та послідовних фактичних обставин кримінального правопорушення, яке прокурор вважає встановленими, що порушує вимоги норм як чинного законодавства України, так і міжнародної практики, оскільки для повноцінного захисту своїх прав особа має право знати, в чому вона обвинувачується.
Судом, також встановлено, що до обвинувального акту, додано не належним чином оформлений реєстр матеріалів досудового розслідування, оскільки він не відповідає вимогам ч. 2 ст. 109 КПК України, у відповідності до якої, реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
У даному реєстрі матеріалів досудового розслідування наявні суперечності, які не відповідають дійсності, а саме у розділі ІІ п. 99 даного Реєстру вказано, що обвинувальний акт було складено старшим слідчим СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_12 та затверджений начальником відділу прокуратури Київської області ОСОБА_13 13.11.2019 року. Разом із тим, до суду надійшов обвинувальний акт складений слідчим криміналістом відділу СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_14 та затверджений прокурором відділу нагляду за додержанням законів при розслідування злочинів проти життя та здоров`я особи управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Київської області ОСОБА_5 17.08.2020 року, що свідчить про порушення ст. 109 КПК України.
Крім того, відповідно до ст. 384 КПК України, прокурор, суд зобов`язані роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних. Письмове роз`яснення прокурора обвинуваченому про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних додається до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються до суду.
В судовому засіданні було встановлено, що під час вручення обвинувального акту обвинуваченому ОСОБА_10 , останньому не було роз`яснено право на розгляд кримінального провадження судом присяжних. До обвинувального акту було додано письмове роз`яснення, де зазначено, що ОСОБА_10 відмовився від отримання письмових роз`яснень вимог ст. 384 КПК України в присутності 2 понятих. Разом із тим, частиною 1 статті 384 КПК України не встановлено конкретний спосіб (усно чи письмово) роз`яснення право особи на суд присяжних, а встановлено вимогу лише щодо надання суду разом із обвинувальним актом письмового роз`яснення.
Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник зазначив, що під час вручення йому обвинувального акту та додатків до нього, обвинувачений недовіряючи прокурору, відмовився від їх отримання. Разом із тим, прокурором йому не було роз`яснено його на суд присяжних від повідно до ч. 1 ст. 384 КПК України. Дані обставини, в судовому засіданні не були спростовані прокурором.
Вищеописані порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України, дають підстави дійти висновку, що складений обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та порушує гарантовані законом процесуальні права сторін кримінального провадження, порушує основні засади кримінального провадження, зокрема верховенство права, а також був направлений з порушеннями КПК України, а тому обвинувальний акт, з доданими до нього документами підлягає поверненню прокуророві, який направив його до суду, для усунення допущених недоліків та приведення його у відповідність до вимог статті 291 КПК України.
Разом із тим, колегія суддів, заслухавши клопотання прокурора, захисників та обвинуваченого, вислухавши думку представника потерпілого, вивчивши подані письмові клопотання, заслухавши усні клопотання сторони захисту та вивчивши матеріали кримінального провадження, дійшла висновку, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 слід задовольнити, у задоволенні клопотань сторони захисту про заміну запобіжного заходу відмовити, з таких підстав.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_10 було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 22.08.2020 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Так, відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Так, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Колегія суддів заслухавши доводи прокурора, представника потерпілого, захисника, обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження прийшла до висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний під час досудового розслідування обвинуваченому у відповідності до вимог п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України та з врахуванням наявності ризиків передбачених у п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час проведення підготовчого судового засідання судом не відпали. Так, судом враховується, що обвинувачений ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, в якому він, за версією сторони обвинувачення, являється замовником умисного вбивства, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, яке не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений перебуваючи на свободі може переховуватися від суду з метою уникнути покарання за вчинене, незаконно впливати на потерпілого, свідків, які ще не допитувались у судовому засіданні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити нові кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Суд критично ставиться до доводів сторони захисту з приводу того, що обвинуваченому може бути замінений запобіжний захід на більш м`який, з підстав, що обвинувачений має ряд тяжких та хронічних захворювань, які є небезпечними для життя та здоров`я останнього, та за період часу, протягом якого ОСОБА_10 знаходиться під вартою стан його здоров`я погіршився, а в умовах слідчого ізолятора йому не надають необхідну медичну допомогу.
Крім того, суд критично ставиться до доводів сторони захисту про те, що обвинувачений має постійне місце проживання, родину, міцні соціальні зв`язки та роботу, не має мети переховуватись від суду, впливати на свідків та потерпілого по даному кримінальному провадженню та перешкоджати іншим чином або продовжити злочинну діяльність, а тому щодо нього може бути обраний більш м`який запобіжний захід такий як, домашній арешт за місцем реєстрації. Суд оцінивши всі доводи учасників та їх обґрунтування прийшов до висновку, що ризики наведені прокурором заслуговують на увагу, а наявність місця реєстрації, роботи, родини у обвинуваченого, а також усні обіцянки обвинуваченого з`являтись до суду та не вчиняти інших злочинів, на думку суду, не спростовують доводів прокурора про наявність ризиків передбачених 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та не є гарантією виконання ним своїх процесуальних обов`язків та запобіганню спробам переховуватись від суду, з метою уникнення покарання за скоєне, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Крім того, будь-яких даних про усунення ризиків, наявність яких слугувала підставою для обрання та продовження стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стороною захисту не надано, у зв`язку з чим суд, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого в ході судового слідства, виконання процесуальних рішень у справі, дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, а тому вважає за доцільне залишити ОСОБА_10 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку, що менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та покладених на обвинуваченого ОСОБА_10 обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для застосування такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою.
Таким чином, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_10 необхідно продовжити строк тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) днів.
Також, з огляду на повідомлення захисниками та обвинуваченим про ігнорування посадовими особами установи попереднього ув`язнення звернень обвинуваченого та захисників щодо надання ОСОБА_10 необхідної медичної допомоги в умовах слідчого ізолятора та проведення необхідного обстеження, відповідно до завдань кримінального судочинства, яке повинно здійснюватись на принципах неухильного додержання Конституції України, вимог Загальної декларації прав людини, інших міжнародних правових норм і стандартів поводження з ув`язненими, і не може поєднуватися з навмисними діями, що завдають фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність, суд, вважає за необхідне зобов`язати начальника установи попереднього ув`язнення організувати медичне обстеження обвинуваченого ОСОБА_10 лікарем нейрохірургом та у разі необхідності забезпечити надання необхідної медичної допомоги, у зв`язку з наявними у нього хворобами. А також направити дану ухвалу суду для здійснення контрою за її виконанням в цій частині до Міністерства юстиції України.
Крім того, представник потерпілого в підготовчому судовому засіданні подав до суду цивільний позов потерпілого до обвинуваченого про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Разом із тим, у зв`язку з поверненням даного обвинувального акту прокурору для його приведення у відповідність із вимогами закону, суд вважає за необхідне на даній стадії, повернути представнику потерпілого цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_10 , зважаючи на вимоги ч. 1 ст. 128 КПК України. Однак, суд роз`яснює представнику потерпілого та потерпілому, що вони не позбавлені права та можливості звернутися до суду повторно із позовною заявою до обвинуваченого в даному кримінальному провадженні.
Крім того, в судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_7 заявив клопотання про накладення арешту на майно обвинуваченого з метою збереження речових доказів, забезпечення цивільного позову, а також можливої конфіскації майна як виду покарання чи спеціальної конфіскації. Представник потерпілого ОСОБА_6 підтримав дане клопотання.
Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання.
Захисники та обвинувачений заперечували щодо задоволення даного клопотання.
Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що у задоволенні клопотання про арешт майна необхідно відмовити, оскільки такий арешт може бути застосовано лише для забезпечення цивільного позову, який суд повернув позивачу у зв`язку із поверненням обвинувального акту прокурору.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 110, 176-178, 183, 193, 194, 196-199, 291, 314-317, 376 КПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора прокуратури Київської області про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 задовольнити.
Клопотання захисників та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на 60 (шістдесят) днів.
Строк дії ухвали суду про тримання під вартою, обчислювати з 20.08.2020 року до 18.10.2020 року, включно.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0000361 по обвинуваченню ОСОБА_10 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 15 п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, повернути прокурору прокуратури Київської області, який направив його до суду, для усунення недоліків та приведення обвинувального акту у відповідність до вимог Кримінального процесуального кодексу України, впродовж розумного строку, який буде об`єктивно достатнім для усунення цих недоліків.
Позовну заяву потерпілого ОСОБА_15 до обвинуваченого ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - повернути.
Клопотання представника цивільного позивача ОСОБА_7 про арешт майна залишити без задоволення.
Зобов`язати начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» провести медичне обстеження обвинуваченого ОСОБА_10 та у разі необхідності забезпечити надання необхідної медичної допомоги, про що повідомити суд.
Направити копію даної ухвали суду до Міністерства юстиції України для здійснення нагляду за виконанням ухвали суду в частині доручення наданого начальнику Державної установи «Київський слідчий ізолятор».
Повний текст ухвали буде складено, в межах строків, визначених ч. 2 ст. 376 КПК України та оголошено 27 серпня 2020 року.
Ухвала в частині продовження строку запобіжного заходу підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області протягом семи днів з дня оголошення ухвали.

Судді: ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3