ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/6310/20 (1-кс/644/941/20) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/1765/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 вересня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Індустріального ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 , погоджене з прокурором Харківської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000077 від 25.05.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 вересня 2020 рокузадоволено клопотання слідчого СВ Індустріального ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 , погоджене з прокурором Харківської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000077 від 25.05.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України.
Згідно ухвали накладено арешт на частину квартири загальною площею 373,63 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
На зазначену ухвалу слідчого судді, захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого Індустріального ВП ГУНП в Харківській області погодженого із прокурором Харківської місцевої прокуратури №3 про арешт майна відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник ОСОБА_9 вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді необґрунтованою, та такою, що постановлена з порушенням норм КПК України. Посилається на те, що задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя не звернув увагу на те, що ризики, передбачені абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України відсутні. Зазначає, що клопотання слідчого фактично було мотивовано лише ніби то обґрунтованістю підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КПК України. Стверджує, що Фонд державного майна України не визнаний потерпілою особою по цьому кримінальному провадженню і не звертався до прокуратури з проханням діяти в інтересах Фонду шляхом подання позовної заяви до ОСОБА_7 , ОСОБА_11 . Вважає, що у прокурора Харківської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 відсутні підстави для представництва інтересів держави в особі Фонду державного майна України. Стверджує, що діями ОСОБА_7 жодних матеріальних збитків заподіяно не було, що підтверджується висновками судових економічних експертиз, тобто відсутній причинний зв`язок між заподіяною шкодою та діяннями підозрюваного. Фактичні обставини справи спростовують обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України. Вважає, що відсутні підстави для втручання у права власності особи та застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 який підтримав вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , а також прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в провадженні слідчого відділу Індустріального ВП ГУНП в Харківській області перебуває об`єднане кримінальне провадження №0000077 від 25.05.2020 за ч.5 ст. 190 КК України за матеріалами Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю СБУ за фактом розтрати посадовими особами ДП «Завод «Електроважмаш» протягом 2020 року майна підприємства в особливо великих розмірах.
26 серпня 2020 слідчий звернувся до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з клопотанням про арешт майна в якому просив накласти арешт на квартири загальною площею 373,63 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої на підставі договору про поділ майна №1110 від 17.05.2018 є ОСОБА_7 та на квартиру загальною площею 114 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_7 з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
Під час судового розгляду в суді першої інстанції слідчий уточнив клопотання та просив накласти арешт на частину квартири загальною площею 373,63 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_7 , з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що в провадженні слідчого відділу Індустріального ВП ГУ НП в Харківській області перебуває об`єднане кримінальне провадження за матеріалами ГУ по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю СБУ за фактом розтрати посадовими особами ДП «Завод «Електроважмаш» протягом 2020 року майна підприємства в особливо великих розмірах.
Під час досудового розслідування встановлено, що 02.12.2019 Фонд державного майна України, який є суб`єктом управління ДП Завод «Електроважмаш» в особі заступника Голови Фонду ОСОБА_12 , який діяв на підставі розпорядження КМУ №974-р від 20.10.2019, наказу Фонду від 25.10.2019 №936 к та наказу Фонду від 05.11.2019 №960 к «Про тимчасове підпорядкування підрозділів апарату Фонду державного майна України та розподіл функціональних обов`язків між керівництвом Фонду» з однієї сторони, та громадянином України ОСОБА_7 , який призначений наказом Фонду від 02.12.2019 №1201 на посаду виконувача обов`язків директора Підприємства, з іншої сторони, уклали 02.12.2019 Контракт з Керівником ДП Завод «Електроважмаш» з відповідними зобов`язаннями.
ОСОБА_7 будучи службовою особою державного підприємства та здійснюючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.
ДП «Завод «Електроважмаш» укладено контракт №7/16 від 08.02.2016 з Industrial Fields Limited, м. Лондон, Сполучене Королівство на поставку різноманітного обладнання. Згідно умов вказаного договору, найменування, асортимент, ціни за одиницю продукції та кількість продукції, яка підлягає поставці, зазначаються в Специфікаціях на поставку кожної партії продукції.
Виконувачем обов`язків Генерального директора ДП «Завод «Електроважмаш» ОСОБА_7 та директором по стратегії та маркетингу ОСОБА_13 28.04.2020 підписано специфікацію №47 від 22 квітня 2020 року, якою передбачено поставку покупцю Industrial Fields Limited Агрегату тягового А-723 МБУ2, номер ТУ номер креслення БИЛТ.651371.046 в кількості 7 шт. Ціна одиниці складає 3 373 791, 08 рублів РФ, загальна вартість 23 616 537, 56 рублів РФ. Станом на 22.04.2020 за офіційним курсом НБУ 3 373 791, 08 рублів РФ становить 1 186 224, 94 грн.
Крім того, ОСОБА_7 підписано додаткову угоду №62 від 27 квітня 2020 року, якою внесено зміни щодо вартості продукції, зазначеної в специфікації №47. Так, ціна за одиницю товару склала 3 773 800, 37 рублів РФ, загальна вартість 26 416 602, 59 рублів РФ. Станом на 27.04.2020 за офіційним курсом НБУ 3 773 800, 37 рублів РФ становить 1 376 833, 33 грн.
При цьому, ОСОБА_7 достовірно знаючи, що в структурі ДП «Завод «Електроважмаш» діє планово-економічне управління, яке відповідно до своїх функціональних обов`язків здійснює розрахунок планової собівартості виготовляємої продукції, до підписання специфікації №47, додаткової угоди №62 не вжив заходів щодо витребування відомостей про планову собівартість Агрегату тягового А-723 МБУ2 та не надав відповідне доручення про здійснення розрахунку планової собівартості Агрегату тягового А-723 МБУ2.
Водночас, планово-економічним управлінням ДП «Завод «Електроважмаш» без вказівки з боку Генерального директора ОСОБА_7 та інших посадових осіб ДП «Завод «Електроважмаш» 29.04.2020 здійснено розрахунок планової собівартості Агрегату тягового А-723 МБУ2, згідно якого планова собівартість однієї одиниці склала 1 817 409, 04 грн. Про вказаний розрахунок повідомлено директора по економіці та фінансам ДП «Завод «Електроважмаш» ОСОБА_11 та директора по економічній безпеці ДП «Завод «Електроважмаш» ОСОБА_14 .
За розрахунком бухгалтерії ДП «Завод «Електроважмаш» фактична вартість виготовлення одиниці вказаного Агрегату склала 1 666 847,6 грн., тобто вище за ціну, зазначену в специфікації №47 та додатковій угоді №62.
В свою чергу, ОСОБА_11 доповів ОСОБА_7 про те, що планова собівартість Агрегату тягового А-723 МБУ2 та фактична вартість виробництва одиниці є вищою за ціну, зазначену в специфікації №47 та додатковій угоді №62.
Незважаючи на це, ОСОБА_7 , у зв`язку з несумлінним ставленням до своїх службових обов`язків, а саме п.1.1 Контракту з Керівником ДП «Завод «Електроважмаш» від 02.12.2019, підпункту (27) п.10.15 статуту ДП «Завод «Електроважмаш», затвердженого наказом Фонду державного майна України від 20.12.2019 №1451, не вжито заходів до внесення змін до істотних умов Додаткової угоди №62 від 27.04.2020 щодо збільшення ціни продажу покупцю Industrial Fields Limited семи Агрегатів тягових А-723 МБУ2 з метою недопущення завдання збитків ДП «Завод «Електровамжмаш» внаслідок продажу продукції по ціні нижче її фактичної собівартості.
В подальшому, ОСОБА_11 29.04.2020 підписано дві міжнародні товарно- транспортні накладні №611367 та №0122554, відповідно до кожної з яких ДП «Завод «Електроважмаш» відвантажило на користь Industrial Fields Limited (кінцевий вантажоотримувач ТОВ «Елмаш-ЛТО», 119415 РФ, м. Москва, пр. Вернадського, буд.39, прим.1, кімн.22.) по дві одиниці Агрегату тягового А-723 МБУ2.
Згідно висновку судово-економічної експертизи № 10592 встановлено, що зменшення активів підприємства внаслідок реалізації чотирьох одиниць Агрегату тягового А-723 МБУ2 відповідно до додаткової угоди №62 від 27.04.2020 до контракту №7/16 від 08.02.2016 нижче розміру витрат на їх спорудження та реалізацію з урахуванням долі адміністративних витрат підтверджується на загальну суму 1 160 056, 94 грн.
Таким чином, внаслідок службової недбалості, а саме неналежного виконання своїх службових обов`язків Генеральним директором ДП «Завод «Електроважмаш» ОСОБА_7 через несумлінне ставлення до них, спричинено тяжкі наслідки у вигляді зменшення активів ДП «Завод «Електроважмаш» на загальну суму 1 160 056, 94 грн.
16.06.2020 року в.о. генерального директора ДП «Завод «Електроважмаш» ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.
26.08.2020 року процесуальним керівником до матеріалів кримінального провадження долучено позовну заяву в інтересах Фонду Державного майна України до відповідачів ОСОБА_11 та ОСОБА_7 про відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням шкоди на суму 1 160 056, 94 грн. (а.с. 62-77).
Ухвалою слідчого судді слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 вересня 2020 рокувказане клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на частину квартири загальною площею 373,63 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Постановляючи рішення про задоволення клопотання, суд першої інстанції мотивував його тим, що стороною обвинувачення доведена необхідність накладення арешту на майно, з метою забезпечення позову, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 170 КПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді, оскільки він ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України», де зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».
Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина. Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").
Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч.4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України.
Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Частиною 3 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на частину квартири, з тих підстав, що 26.08.2020 процесуальним керівником до матеріалів справи кримінального провадження долучено позовну заяву в інтересах Фонду Державного майна України до відповідачів ОСОБА_11 та ОСОБА_7 про відшкодування заподіяної шкоди кримінальним правопорушенням на суму 1160056,94грн.
Під час апеляційного розгляду прокурором повідомлено про те, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 направлено 25.09.2020 до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з обвинувальним актом. Підготовче судове засідання було призначено на 02.10.2020 та відкладено на 06.10.2020, а тому колегія суддів позбавлена процесуальної можливості вирішувати питання щодо обґрунтованості підозри та підстав пред`явлення цивільного позову, виходячи зі стадії процесу на якій перебуває зазначене кримінальне провадження на час апеляційного розгляду.
Крім того, з урахування того, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 направлено до суду першої інстанції з обвинувальним актом, що не позбавляє права ОСОБА_7 та його захисника під час підготовчого судового засідання в суді першої інстанції заявити клопотання щодо скасування арешту майна за наявністю певних процесуальних та фактичних підстав.
При цьому, колегія суддів бере до уваги те, що обраний слідчим суддею захід забезпечення кримінального провадження, може бути змінений судом першої інстанції або скасований за наявністю для того підстав, тобто оскаржуване рішення щодо арешту майна ( частини квартири загальною площею 373,63 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої на підставі договору про поділ майна №1110 від 17.05.2018 є ОСОБА_7 ) не обмежує власника цієї квартири в цілому права користування зазначеним майном до вирішення справи судом першої інстанції по суті.
Як пояснили захисник ОСОБА_8 та прокурор в суді апеляційної інстанції, право користування квартирою, на яку накладено арешт, для власників не обмежено.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості задовольнити апеляційну скаргу.
За таких обставин та враховуючи, що судом першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно зазначене у клопотанні, з метою забезпечення цивільного позову.
Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на частину квартири загальною площею 373,63 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.
Підстав ставити під сумнів в співмірність обмеження права власності щодо завдань кримінального провадження у колегії суддів не виникає.
Таким чином, накладення арешту на майно у цьому кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав, відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні, де на теперішній час питання щодо вирішення цивільного позову та обґрунтованості обвинувачення підлягають вирішенню судом першої інстанції під час розгляду справи по суті, яке на час апеляційного розгляду вже розпочато.
Отже, доводи апеляційної скарги щодо порушень прав володільця майна та необґрунтованого обмеження прав власності не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі обставини, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.
Отже, слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Більш того, як об`єктивно встановлено під час апеляційного розгляду з пояснень захисника та прокурора, спосіб арешту майна, який застосовано слідчим суддею є найменш обтяжливим способом, без обмеження права користування майном, а тому, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Судова колегія також враховує, що вказаний захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим заходом, а тому у подальшому його власник має право звернутися із клопотанням про скасування даного арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на відсутність правових підстав для арешту майна не ґрунтуються на матеріалах справи. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає лише, чи може майно бути предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Майно, на яке спрямоване кримінальне правопорушення підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

За таких обставин ухвалу слідчого судді слід вважати такою, що відповідає вимогам ч.1 ст.173 КПК України і підстав для її скасування з мотивів вказаних в апеляційній скарзі захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , на думку колегії суддів, немає.

Керуючись ст.ст. 98, 170, 171, 172, 376, 392, 395, 404, 405, 407 ч.3 п.1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 вересня 2020 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді