Житомирський апеляційний суд
Справа №279/4281/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 537 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю: секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 вересня 2020 року, якою задоволено клопотання начальника Коростенської виправної колонії №71 про приведення вироку Перевальського районного суду Луганської області від 26 вересня 2013 щодо засудженого ОСОБА_7 у відповідність із законодавством України,

встановила:

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 жовтня 2020 року задоволено клопотання начальника Коростенської виправної колонії №71 про приведення вироку Перевальського районного суду Луганської області від 26 вересня 2013 щодо засудженого ОСОБА_7 у відповідність із законодавством України.

Суд дійшов висновку, що призначене вироком Перевальського районного суду Луганської області від 26 вересня 2013 року покарання за ч.1ст. 185 КК України на даний час не передбачене санкцією нового закону, призначене покарання має бути приведено до більш м`якого покарання, встановленого санкцією нового закону. Разом з тим, це не впливає на вид та розмір остаточно призначеного покарання.

Не погоджуючись з рішенням суду засуджений ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, в обґрунтування доводів якої зазначає, що не погоджується з ухвалою суду, просить привести вирок Перевальського районного суду Луганської області від 26 вересня 2013 щодо нього у відповідність із законодавством України, а саме зменшити термін відбування покарання на один рік, відповідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018, а саме до ч. 1 ст. 185 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VIII від 22.11.2018 року були внесені зміни в КК України, зокрема до ч. 1 ст. 185 КК України, які набули чинності 01.07.2020 року, якими встановлено, що таємне викрадення чужого майна (крадіжка), карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537, п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України визначено, що під час виконання вироків місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, має право вирішувати питання про пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.2, 3 ст. 74 КК України.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до матеріалів справи, начальник державної установи "Коростенська виправна колонія (№71)" звернувся до Коростенського міськрайонного суду з клопотанням про приведення вироку Перевальського районного суду м. Луганська від 26 вересня 2013 року відносно ОСОБА_7 у відповідність до чинного законодавства.

Як визначено у ч. 3 ст. 74 КК України призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Відповідно доч.1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17.09.2020 року покарання, призначене ОСОБА_7 вироком Перевальського районного суду м. Луганська від 26 вересня 2013 року за ч.1 ст.185 КК України у виді двох років позбавлення волі, у відповідності з вимогами ст. ст. 72, 74 КК України приведено у відповідність до ч.1 ст.185 КК України, в редакції Закону України від 22.11.2018 №2617-У11 та замінено на 4 роки обмеження волі.

Разом з тим, що ОСОБА_7 10.12.2013 року був засуджений за ч.1 ст. 115 КК України і остаточне покарання йому визначено на підставі ст.71 КК України з врахуванням вироку від 26.09.2013 р. - 9 років позбавлення волі до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання у виді одного року позбавлення волі, що з врахуванням вимог ст. 72 КК України відповідає двом рокам обмеження волі.

За таких обставин підстави для перегляду вироку Перевальського районного суду Луганської області від 10.12.2013 року та вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.05.2015 р. де остаточне покарання йому також визначалося на підставі ст. 71 КК України з врахуванням вироку від 10.12.2013 р. відсутні, оскільки приведення вироку від 26.09.2013 р. до нового законодавства та визначення йому більш м`якого виду покарання не впливає на призначене йому остаточне покарання за сукупністю вироків, яке він на даний час відбуває.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 вересня 2020 року, якою задоволено клопотання начальника Коростенської виправної колонії №71 про приведення вироку Перевальського районного суду Луганської області від 26 вересня 2013 щодо засудженого ОСОБА_7 у відповідність із законодавством України без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: