ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3118/20 Справа № 204/7242/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001782 02 серпня 2018 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вільногорська Дніпропетровської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Строк відбування покарання ухвалено відраховувати після набрання вироком чинності, з дати звернення вироку до виконання.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5 880 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 15 000 грн.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, за наступних обставин.
ОСОБА_7 01 серпня 2018 року приблизно о 13.30 год., керуючи технічно справним автомобілем «Мерседес-Бенс», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 , рухаючись по вул. Робочій з боку вул. Уральської у напрямку вул. В.Антоновича у м. Дніпрі, грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, на перехресті вул. Робочої та вул. Ньютона у м. Дніпрі перед початком повороту ліворуч при зеленому сигналі основного світлофора не переконався у безпеці маневру, виїхав на перехрестя та не надав дорогу автомобілю «ВАЗ-2113», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , що наближався до даного перехрестя по рівнозначній дорозі у зустрічному напрямку по вул. Робочій з боку вул. В.Антоновича в напрямку вул. Уральської в м. Дніпрі, внаслідок чого на перехресті вул. Робочої та вул. Ньютона в м. Дніпрі скоїв з ним зіткнення.

В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилось в тому, що водій ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом автомобілем «Мерседес-Бенс», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 16.6 Правил дорожнього руху України, невиконання якого знаходиться у причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати у зв`язку з численними порушеннями норм процесуального та матеріального права і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що прокурор не довів винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а суд в порушення вимог ч. 4 ст. 17 КПК України усі сумніви щодо винуватості обвинуваченого тлумачив не на його користь. Звертає увагу, що суд неодноразово констатував, що ОСОБА_9 керував автомобілем «ВАЗ-21113», реєстраційний номер НОМЕР_2 , тоді як відповідно до обвинувального акту автомобілем «ВАЗ-2113», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Вважає, що не було доведено, що ОСОБА_7 рухався не на зелений сигнал основного світлофора. Звертає увагу, що судом при оцінці показань свідка ОСОБА_11 не враховано, що остання знаходилась не на зупинці трамвая, а на тротуарі по вул. Робочій вище перехрестя з вул. Ньютона, в 70 м від зупинки трамвая, та звідти основний світлофор можливо побачити тільки на зворотньому боці, а самі сигнали знаходяться з іншого боку і світять вниз назустріч автомобілям, які рухаються вгору по вул. Робочій. Зазначає, що при оцінці показань свідка ОСОБА_12 суд не звернув увагу, що ніякого складу на вул. Робоча 56А немає і не було, а цей будинок знаходиться в 100 м нижче перехрестя, де було ДТП. Звертає увагу, що свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 працюють в одній організації, в момент ДТП знаходились біля місця події, проте не були зафіксовані як свідки при огляді місця ДТП і не зрозуміло яким чином опинились на допиті у слідчого. Вважає, що схемою місця ДТП не підтверджується, що водій ОСОБА_9 рухався по середній полосі руху та на ній не зафіксовано забороняючий знак 3.29 обмеження швидкості 40 км/год, в час як ОСОБА_9 зазначав, що рухався зі швидкістю більше 50 км/год. Вказує, що слідчий експеримент було проведено за відсутності захисника та обвинуваченого, при цьому захисника не було завчасно повідомлено про дату проведення слідчого експерименту та слідчим було проігноровано клопотання останнього про перенесення слідчого експерименту на іншу дату. Вважає, що судом упереджено було відмовлено у задоволенні клопотання про проведення нового слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та експерта-автотехніка. Також вважає упередженим та необ`єктивним посилання суду на висновок експертизи, оскільки в ньому необ`єктивно з`ясовані обставини. Зазначає, що судом при призначенні обвинуваченому покарання не враховано, що останній працює механіком, має на утриманні 3 малолітніх дітей та за таких обставин може позбавитись роботи. Вважає, що суд при вирішенні цивільного позову неправомірно застосував вимоги ст. 1166 ЦК України та необгрунтовано задовольнив цивільний позов потерпілого в частині відшкодування матеріальних та моральних витрат, оскільки до цивільного позову не надано документів на підтвердження витрат ОСОБА_9 та автомобіль не належить останньому і не використовується ним на відповідній правовій підставі.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги та з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити в повному обсязі.
У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, а вирок суду першої інстанції просив залишити без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК України, тому доводи захисника в цій частині є необгрунтованими..

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 ; фактичних даних, що містяться у протоколі огляду місця ДТП, у протоколі слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 , у висновках судових експертиз, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Так, в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 зазначав, що 01 серпня 2018 року приблизно о 13.30 год. він, керуючи автомобілем «ВАЗ-2113», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись на зелений сигнал основного світлофора по вул. Робочій з боку вул. В.Антоновича у напрямку вул. Уральської у м. Дніпрі у середній полосі для руху, закінчуючи проїзд перехрестя вул. Робочої з вул. Ньютона в м. Дніпрі, побачив попереду себе автомобіль обвинуваченого, яких рухався перпендикулярно напрямку його руху та застосував гальма, однак уникнути зіткнення не вдалось.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні суду першої інстанції вказала, що 01 серпня 2018 року приблизно о 13.30 год. вона, перебуваючи на трамвайній зупинці на перехресті вул. Робочої та вул. Ньютона у м. Дніпрі по напрямку руху трамвая № 11 вгору по вул. Робочій, почула удар та коли обернулась побачила, як на перехресті зіткнулись автомобілі. Момент зіткнення вона не бачила, однак звернула увагу, що сигнал світлофора був зелений для автомобілів, які рухались по вул. Робочій у напрямку вул. Уральської.

Відповідно до наданих у судовому засіданні пояснень свідка ОСОБА_13 суду, він є власником транспортного засобу - автомобіля «ВАЗ-2113», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 01 серпня 2018 року йому зателефонував ОСОБА_9 , якому він надав свій автомобіль у користування, та повідомив, що він потрапив у ДТП на вул. Робочій у м. Дніпрі. Прибувши одразу на місце дорожньо-транспортної пригоди, потерпілого ОСОБА_9 вже не було, оскільки його забрала швидка допомога, а зі слів обвинуваченого ОСОБА_7 (на місці ДТП) йому стало відомо про обставини дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно пояснень свідка ОСОБА_12 , наданих у судовому засіданні першої інстанції, 01 серпня 2018 року приблизно о 13.30 год. він, виконуючи свої службові обов`язки, керуючи автомобілем «Рено-Трафік», реєстраційний номер НОМЕР_3 , виїжджаючи з території підприємства, розташованого на вул. Робочій навпроти вул. Ньютона у м. Дніпрі, побачив як автомобіль «Мерседес-Бенс», рухаючись по вул. Робочій у напрямку вул. В.Антоновича у м. Дніпрі на зелений сигнал світлофора, почав виконувати маневр повороту ліворуч, не зупиняючись, але пригальмував, перетинаючи трамвайні колії, та продовжив рух прямо на вул. Ньютона. У цей час автомобіль «ВАЗ-2113» рухався в середній полосі для руху по вул. Робочій у напрямку вул. Уральської на зелений сигнал світлофора по головній дорозі. Водій автомобіля «Мерседес-Бенс» не виконав вимогу дорожнього знаку «2.1 Дати дорогу», не надав перевагу в русі автомобілю «ВАЗ-2113» та скоїв з ним зіткнення. Він одразу намагався надавати допомогу водію автомобіля «ВАЗ-2113», оскільки останнього затисло у салоні автомобіля, однак витягти його не вдалося і тому на місце ДТП були викликані співробітники МЧС. Обвинувачений ОСОБА_7 у цей момент підійшов до потерпілого, однак не намагався надати допомогу.

Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності показань потерпілого та свідків, вони є логічними, послідовними, достатньо деталізованими і узгодженими як між собою, так і з іншими письмовими доказами у провадженні. При цьому свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не мають будь-яких особистих відносин з учасниками судового провадження або пов`язаними з ними особами.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілий або свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначеному злочині.

Із матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження, у цих показаннях не вбачається. Деякі розбіжності в показаннях свідчать про індивідуальне сприйняття кожною особою подій, учасником яких вони були, і не впливають на висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 .

При цьому суд апеляційної інстанції погоджується з висновом суду першої інстанції про необхідність критичного ставлення до пояснень свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , оскільки пояснення останніх є суперечливими та непослідовними, не узгоджуються з дослідженими матеріалами кримінального провадження, крім того зазначені свідки є близькими друзями захисника ОСОБА_8 , що останні підтвердили під час допиту у суді першої інстанції.

Крім того, вина обвинуваченого підтверджується й наявними в матеріалах провадження письмовими доказами, зокрема протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 01 серпня 2018 року зі схемою та фототаблицею до даного протоколу, в яких детально зафіксовано загальний вигляд місця ДТП, локалізація пошкоджень на автомобілях «Мерседес-Бенс», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та «ВАЗ-2113», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під час проведення огляду були виявлені пошкодження автомобілів, що підтверджує, якими частинами відбувався контакт, а також усі сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів та слідів.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 13 серпня 2018 року за участю потерпілого ОСОБА_9 з фототаблицею до нього в присутності понятих було відтворено обставини вчинення ДТП.

При цьому, з рапортів слідчого СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 від 14 серпня 2018 року, 14 вересня 2018 року та 18 вересня 2018 року слідує, що обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 не зявились на узгоджений сторонами час для проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного.

Не заслуговують на увагу доводи захисника про несвоєчасне повідомлення про дату та час проведення слідчого експерименту, оскільки, як слідує з наявних у матеріалах провадження повідомлень старшого слідчого СВ ДПВ ГУНП в Дніпропетровській області про проведення слідчих дій, слідує, що що вони були складені та направлені ОСОБА_7 та його захиснику ОСОБА_8 завчасно, а саме 14 вересня 2018 року, при цьому проведення слідчого експерименту було заплановано на 18 вересня 2018 року. Крім того, в матеріалах провадження наявна роздруківка СМС-повідомлення на ім`я ОСОБА_7 , датоване 15 вересня 2018 року, відповідно до якого останнього було викликано для проведення слідчого експерименту в якості свідка на 18 вересня 2018 року.

З висновку експерта № 5/10.1/618 від 28 серпня 2018 року в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Мерседес-Бенс» ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п.16.6 Правил дорожнього руху України. При заданому механізмі події дії водія автомобіля «Мерседес-Бенс» ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.16.6 Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. Технічна можливість уникнути зіткнення з автомобілем «ВАЗ-21113» для водія автомобіля «Мерседес-Бенс» ОСОБА_7 визначалась виконанням ним вимог п.16.6 Правил дорожнього руху України і у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які б не дозволили йому їх виконати.

Допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції експерт ОСОБА_17 підтримав наданий ним експертний висновок та зазначив, що при заданому механізмі події дії водія ОСОБА_18 не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР України, однак дані невідповідності з технічної точки зору не знаходяться в причинному зв`язку з даною ДТП.

Відповідно до висновку експерта № 2531е від 25 серпня 2018 року в результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад три тижні. Виявлені у потерпілого тілесні ушкодження у вигляді тупої травми тіла спричинені від механічної дії тупих твердих предметів або при ударі об такі, якими могли бути виступаючі частини салону автомобілю, за умов ДТП.

Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності суд апеляційної інстанції не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Не заслуговують на увагу доводи захисника про те, що стороною обвинувачення не було доведено, що ОСОБА_7 рухався не на зелений сигнал основного світлофора, оскільки останьому не інкримінується рух на червоний сигнал основного світлофора, оскільки як слідує з обвинувального акту та встановлених судом першої інстанції обставин, викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку суду, ОСОБА_7 , «рухаючись по вул. Робоча з боку вул. Уральська у напрямку вул. В.Антоновича у м. Дніпрі, … на перехресті вул. Робоча та вул. Ньютона у м. Дніпрі перед початком повороту ліворуч при зеленому сигналі основного світлофора не переконався у безпеці маневру, виїхав на перехрестя та не надав дорогу автомобілю «ВАЗ-2113», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , …. внаслідок чого скоїв з ним зіткнення».

Безпідставними апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги захисника про те, що на вул. Робочій у м. Дніпрі перед перехрестям з вул. Ньютона по ходу руху потерпілого знаходився дорожній знак 3.29 Обмеження максимальної швидкості 40 км/год, у зв`язку з чим потерпілий перевищив швидкість руху, оскільки це спростовується встановленими судом першої інстанції фактичними обставинами провадження, протоколом огляду місця ДТП від 01 серпня 2018 року та поясненнями потерпілого ОСОБА_9 . Так, в ході судового розгляду під час проведення допиту потерпілого ОСОБА_9 останній заперечував факт знаходження по ходу його руху зазначеного дорожнього знаку, а в протоколі огляду місця ДТП від 01 серпня 2018 року відсутні відомості про цей знак, при цьому вказаний протокол огляду було складено в присутності обвинуваченого, про що свідчить підпис останнього на ньому, та під час його складання будь-яких заперечень чи зауважень він не мав.
Посилання сторони захисту на місце знаходження свідка ОСОБА_11 під час скоєння ДТП, а саме не на зупинці трамвая, були предметом розгляду суду першої інстанції, яким останній надав відповідну оцінку.
Доводи захисника про те, що висновок експерта № 5/10.1/618 від 28 серпня 2018 року є недопустимим доказом з тих підстав, що в ньому необєктивно зясовані всі обставини ДТП, є неогрунтованими, при цьому захисником в апеляційній скарзі не зазначено в чому саме полягає необєктивність та які саме обставини не були зясовані під час проведення зазначеної експертизи.

Окрім того, суд першої інстанції з урахуванням вимог КПК України, заслухавши думку учасників судового провадження, розглянув клопотання сторони захисту про призначення слідчого експерименту за участю обвинуваченого та експерта-автотехніка і з огляду на наявні матеріали кримінального провадження та за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, прийшов до висновку про відсутність підстав для проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого та експерта-автотехніка, при цьому вважав за можливе допитати експерта-автотехніка для повного та всебічного дослідження усіх обставин провадження.

Щодо доводів в апеляційній скарзі про те, що суд порушив вимоги ч. 3 ст. 337 КПК України, а саме: зазначив у вироку, що ОСОБА_9 керував автомобілем «ВАЗ-21113», реєстраційний номер НОМЕР_2 , тоді як відповідно до обвинувального акту автомобілем «ВАЗ-2113», реєстраційний номер НОМЕР_2 , слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 КПК України суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.
Зі змісту вказаної статті вбачається, що однією з гарантій забезпечення правової визначеності, елементом стабільності судового рішення та його законної сили є його незмінність. Суд, який ухвалив (постановив) рішення, після його проголошення, не має права його змінити або скасувати. Допущені в судовому рішенні помилки, внаслідок яких воно стає незаконним і необґрунтованим, виступають підставою для зміни і скасування рішення в апеляційному і касаційному порядку та у зв`язку з нововиявленими обставинами. Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи.
Описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо).
Як слідує з матеріалів провадження, зокрема, обвинувального акту, потерпілий ОСОБА_9 дійсно керував транспортним засобом «ВАЗ-2113», реєстраційний номер НОМЕР_2 , при цьому суд першої інстанції в оскаржуваному вироку помилково зазначив, що потерпілий ОСОБА_9 дійсно керував транспортним засобом «ВАЗ-21113», проте зазначене розцінюється судом апеляційної інстанції як технічна описка, яка не є суттєвою, оскільки описка лише в одній цифрі, а саме зазначено «ВАЗ 21113» замість правильного «ВАЗ 2113», зазначена описка не перешкодила об`єктивному та всебічному розгляду справи та може бути усунута в порядку, передбаченому ст. 379 КПК України.
В цілому, як доводи клопотань, так і апеляційної скарги, дублюють пояснення захисника та обвинуваченого під час розгляду провадження у суді першої інстанції та зводяться до незгоди з висновками суду, викладеними у вироку, та їх переоцінці на користь обвинуваченого.

Таким чином, у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що розгляд провадження щодо ОСОБА_7 вівся упереджено, з обвинувальним ухилом. Так, з матеріалів кримінального провадження слідує, що судом кожному з доказів дана належна оцінка.

Та обставина, що органи досудового розслідування та суд по-іншому оцінюють докази, порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та його захисником, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість слідчих органів і суду.

Сукупність досліджених у суді першої інстанції доказів підтверджує, що дії ОСОБА_7 кваліфіковані вірно за ч. 1 ст. 286 КК України, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Доводи ж захисника в апеляційній скарзі про те, що деякі обставини провадження всебічно не досліджені: зокрема, на його думку, суд повинен був провести новий слідчий експеримент за участю обвинуваченого та експерта, є безпідставними, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судовому засіданні, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України вирішення питання про проведення слідчого експерименту віднесено до дискредиційних повноважень слідчого та прокурора.
З огляду на те, що вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального правопорушення, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду.

Таким чином, твердження захисника про недоведеність винуватості обвинуваченого у зазначеному кримінальному правопорушенні, а також доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, належно перевірялися в судовому засіданні й обгрунтовано визнані безпідставними.

Відтак, доводи апеляційної скарги захисника апеляційний суд розцінює як такі, що спрямовані на уникнення обвинуваченим відповідальності за скоєне, так як вони повністю спростовується вищенаведеними доказами.

Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і воно є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

Що ж стосується тверджень захисника про те, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд не в повній мірі врахував особу обвинуваченого та обставини вчинення правопорушення, а тому призначив занадто суворе покарання, то вони є непереконливими.

Під час розгляду кримінального провадження достатніх підстав для помякшення призначеного ОСОБА_7 покарання судом не встановлено і в апеляційній скарзі також не наведено.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості скоєного правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення, характер та ступінь тяжкості фактично спричинених наслідків, які визначаються не тільки ступенем тяжкості спричинених потерпілому тілесних ушкоджень, а й тривалістю їх лікування, обмеженнями внаслідок них у задоволенні потерпілим звичайних життєвих потреб, а також дані про особу обвинуваченого. Суд також зазначив про відсутність обставин, що обтяжують покарання, та визнав обставинами, що помякшують покарання, те, що обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей.

З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, суспільної небезпеки скоєного злочину, що полягають у грубому порушенні правил дорожнього руху, та наслідків, що настали, суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді арешту в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Доводи захисника в апеляційній скаргазі про те, що обвинувачений має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Посилання захисника на те, що обвинувачений працює механіком, мають місце, проте не знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер, грубість допущених порушень правил дорожнього руху, не здатні зменшити негативні наслідки скоєного діяння, внаслідок якого потерпілий отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, заподіяна шкода обвинуваченим останньому не відшкодована, а тому не є достатніми підставами для пом`якшення призначеного судом першої інстанції покарання.

З огляду на фактичні обставини провадження, положення кримінального закону, мету покарання, призначені судом ОСОБА_7 основне та додаткове покарання за своїм видом та розміром є обґрунтованими та необхідними.

Підстав для пом`якшення призначеного покарання ОСОБА_7 з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на це наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим внаслідок суворості, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про призначення обвинуваченому більш мякого покарання.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи захисника про те, що суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив цивільний позов потерпілого, з огляду на наступне.
За вимогами ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Частиною 1 ст. 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
При цьому суд зобов`язаний всебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.
Між тим, задовольняючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 , суд у вироку не навів жодних доказів на підтвердження розміру його позовних вимог, не навів відповідні розрахунки суми, що підлягає стягненню, не вказав матеріальний закон, на підставі якого було вирішено питання щодо позову, та стягнув 5 880 грн. у рахунок відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди та 15 000 грн. у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.
Крім того, задовольняючи позовні вимоги потерпілого стосовно відшкодування завданої матеріальної шкоди, суд першої інстанції не встановив належним чином, хто є власником транспортного засобу «ВАЗ-2113», д.н.з. НОМЕР_2 , та на підставі якого права зазначений транспортний засіб знаходився у користуванні потерпілого, не звернув увагу на відсутність документів на підтвердження матеріальних витрат потерпілого ОСОБА_9 .
Також, задовольняючи позовні вимоги потерпілого стосовно відшкодування завданої моральної шкоди, суд свого рішення належним чином не мотивував та не зазначив, у чому саме полягає моральна щкода, з чого виходив позивач, визначаючи її розмір.
За таких обставин, вирок не можна визнати законним і обгрунтованим, адже вирішення цивільного позову у провадженні відбулося з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Оскільки для повного, об`єктивного і правильного вирішення провадження щодо ОСОБА_7 у частині вирішення цивільного позову необхідно зібрати й дослідити певні документи та докази, надати потерпілому ОСОБА_9 можливість обгрунтувати його вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, це провадження в частині вирішення цивільного позову необхідно направити на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Частина 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення Кримінального процесуального Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: законність, забезпечення права на захист та доступ до правосуддя.

Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 7, 9 КПК України та встановленого факту неналежного виконання судом першої інстанції вимог ст.ст. 128, 129 КПК України при вирішенні цивільного позову, апеляційний суд вважає наведені порушення вимог кримінального процесуального закону істотними та у відповідності до положень ч. 6 ст. 9 КПК України та ст.ст. 409, 410, 411, 412, 415 КПК України визнає їх підставою для скасування вироку суду в частині вирішення цивільного позову з призначенням в цій частині нового розгляду у суді першої інстанції у порядку цивільного судочинства.
З огляду на викладене апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а оскаржуваний вирок суду скасуванню в частині вирішення цивільного позову з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Інших істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б призводили до зміни чи скасування вироку, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2020 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині вирішення цивільного позову і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
В іншій частині вирок суду залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4