Справа № 152/627/20
В И Р О К
іменем України

07 серпня 2020 року м. Шаргород

Справа №152/627/20

Провадження №1-кп/152/64/20

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинувальним актом від 11.06.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, офіційно не працевлаштованого, військовозобов`язаного, не є особою з інвалідністю, не є пенсіонером, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, кримінальне провадження щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000118 01.06.2020 року,

з участю:

сторін кримінального провадження

зі сторони обвинувачення:

начальника Шаргородського

відділу Жмеринської

місцевої прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

учасника судового
провадження:
представника органу пробації ОСОБА_5 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 26.05.2020 року приблизно о 21 годині, будучи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до ОСОБА_6 , який проживає в АДРЕСА_2 , знаходячись в одній із житлових кімнат будинку, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин розпочав словесну суперечку із ОСОБА_6 , під час якої умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень підійшов до потерпілого та наніс один удар кулаком правої руки по обличчю останнього в область щелепи, від якого ОСОБА_6 відчув різку біль та, втративши свідомість, упав на підлогу. Після цього ОСОБА_3 продовжив наносити удари кулаками по обличчю ОСОБА_6 , який лежав на підлозі, та припинив побиття потерпілого після того, як до кімнати увійшов ОСОБА_7 та відтягнув обвинуваченого від ОСОБА_6 , вивівши на вулицю.

Однак, продовжуючи свої злочинні дії, охоплені єдиним умислом на заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, обвинувачений ОСОБА_3 повернувся у будинок і продовжив наносити потерпілому, який лежав на підлозі, удари кулаками рук по обличчю та припинив побиття потерпілого після втручання ОСОБА_7 , який відтягнув обвинуваченого від потерпілого.

Внаслідок нанесених ОСОБА_3 ударів потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у виді: саден на спинці носа справа та в правій скроневій ділянці; синців у області повік лівого ока з переходом на ліву щоку та ліву скроневу ділянку, в області повік правого ока з переходом на праву щоку; обмежених крововиливів під білкову оболонку, у зовнішньому та верхньому квадрантах лівого ока, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, та у виді перелому нижньої щелепи без зміщення відламків, який відноситься, відповідно до висновку експерта за №21 від 04.06.2020 року, до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, так як спричиняє за собою тривалий розлад здоров`я терміном понад три тижні. Виходячи із описаних тілесних ушкоджень ОСОБА_6 могло бути спричинено не менше п`яти дій твердим тупим предметом (предметами).

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати.

З метою вирішення питань, передбачених ч.1 ст.368 КПК України, суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.1 ст.122 КК України і викладене в обвинувальному акті від 11.06.2020 року.

При цьому, будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся.

Обвинувачений ОСОБА_8 суду показав, що з ОСОБА_6 перебував у добрих відносинах тривалий час, відвідував останнього та гостював неодноразово у нього вдома. 26.05.2020 року він із с. Юхимівка прийшов у с. Михайлівка подивитися до свого будинку, який знаходиться по сусідству із домоволодінням ОСОБА_6 . У другій половині дня він, справившись із роботою, прийшов навідати ОСОБА_6 , який запропонував випити горілки та пообідати. Він та ОСОБА_6 сиділи, розмовляли, вживали горілку, випивши приблизно 2 л. горілки на двох. В ході розмови він висловився про те, що має намір одружитися вдруге. ОСОБА_6 є дядею його колишньої дружини і сприйняв його повідомлення про одруження не приємно, у зв`язку із чим між ними виникла сварка. В ході сварки йому здалося, що потерпілий має намір його ударити, тому він сам встав та двічі вдарив ОСОБА_6 кулаком по обличчю, від чого останній впав. Чи втрачав потерпілий свідомість, він не пам`ятає, як і того, чи наносив удари ОСОБА_6 в подальшому, оскільки був у стані сильного алкогольного сп`яніння. Пам`ятає лише, що його син ОСОБА_7 забрав від потерпілого і вивів на вулицю. Факту заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень не оспорює. Поведінка потерпілого не вимагала нанесення тілесних ушкоджень. Він жалкує з приводу вчинення злочину.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 показав, що просив вибачення у потерпілого, примирився із останнім, запевняє суд, що не вчинятиме кримінальних правопорушень, так як виправив свою поведінку, просить його суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовий розгляд не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.
При цьому, потерпілий ОСОБА_6 03.07.2020 року подавав до суду заяву про розгляд кримінального провадження у його відсутності, в якій також зазначив, що не має претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого, при призначенні останньому покарання покладається на вирішення суду, не оспорює фактичні обставини справи (а.с.21).
Виходячи з вимог ст.325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду…
Заслухавши думку учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , суд вважає можливим за відсутності потерпілого з`ясувати обставини кримінального провадження та проведення судового розгляду без участі потерпілого.
Прокурор ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не спорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_6 в заяві до суду повідомив про те, що не оспорює фактичні обставини справи (а.с.21).

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечує щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України, оскільки не оспорює фактичні обставини справи, які йому зрозумілі, його позиція добровільна.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.1 ст.122 КК України і викладене в обвинувальному акті від 11.06.2020 року, та беручи до уваги думку прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, доведена повністю.
Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, а саме: 26.05.2020 року приблизно о 21 годині, будучи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_3 прийшов до ОСОБА_6 , який проживає в АДРЕСА_2 , знаходячись в одній із житлових кімнат будинку, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин розпочав словесну суперечку із ОСОБА_6 , під час якої умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень підійшов до потерпілого та наніс один удар кулаком правої руки по обличчю останнього в область щелепи, від якого ОСОБА_6 відчув різку біль та, втративши свідомість, упав на підлогу. Після цього ОСОБА_3 продовжив наносити удари кулаками по обличчю ОСОБА_6 , який лежав на підлозі, та припинив побиття потерпілого після того, як до кімнати увійшов ОСОБА_7 та відтягнув обвинуваченого від ОСОБА_6 , вивівши на вулицю.

Однак, продовжуючи свої злочинні дії, охоплені єдиним умислом на заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, обвинувачений ОСОБА_3 повернувся у будинок і продовжив наносити потерпілому, який лежав на підлозі, удари кулаками рук по обличчю та припинив побиття потерпілого після втручання ОСОБА_7 , який відтягнув обвинуваченого від потерпілого.

Внаслідок нанесених ОСОБА_3 ударів потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у виді: саден на спинці носа справа та в правій скроневій ділянці; синців у області повік лівого ока з переходом на ліву щоку та ліву скроневу ділянку, в області повік правого ока з переходом на праву щоку; обмежених крововиливів під білкову оболонку, у зовнішньому та верхньому квадрантах лівого ока, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, та у виді перелому нижньої щелепи без зміщення відламків, який відноситься, відповідно до висновку експерта за №21 від 04.06.2020 року, до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, так як спричиняє за собою тривалий розлад здоров`я терміном понад три тижні. Виходячи із описаних тілесних ушкоджень ОСОБА_6 могло бути спричинено не менше п`яти дій твердим тупим предметом (предметами).

Кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 органами досудового розслідування за ч.1 ст.122 КК України суд вважає вірною, а також вважає, що він повинен нести кримінальну відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за ч.1 ст.122 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

До того ж, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує, що ним вчинено умисне кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи потерпілого ОСОБА_6 , тоді як однією із основних засад, передбачених ст.3 Конституції України, є право людини на життя, на недоторканість; людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Виходячи з норми ст.12 КК України в редакції, що діяла на момент вчинення кримінального правопорушення, вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, що передбачене ч.1 ст.122 КК України, класифікувалося як злочин середньої тяжкості.

Разом з тим, статтею 12 КК України в діючій редакції, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», встановлено класифікацію правопорушень, якою злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі (частина 3). Нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років (частина 4).

Таким чином, ст.12 КК України в діючій редакції поліпшує становище ОСОБА_3 , у зв`язку із чим суд вважає, що в силу вимог ч.1 ст.5 КК України, слід застосовувати вимоги ч.ч.3, 4 ст.12 КК України в діючій редакції.

Отже, ОСОБА_3 вчинив нетяжкий злочин.

Відповідно до обвинувального акту від 11.06.2020 року, обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 , зазначено щире каяття.

ОСОБА_3 під час судового розгляду вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, надав показання щодо його вчинення та належну критичну оцінку своєї протиправної поведінки.

На переконання суду, ОСОБА_3 усвідомив свою протиправну поведінку та суспільну небезпечність вчиненого ним кримінального правопорушення.

Суд враховує щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, оскільки останній повністю визнав свою вину та правдиво повідомив про всі обставини вчиненого злочину, надав належну критичну оцінку своєї протиправної поведінки, бажав виправити ситуацію, яка склалась, та звернувся до потерпілого із вибаченнями, готовий нести кримінальну відповідальність за вчинене.

Обтяжуючою покарання ОСОБА_3 обставиною суд враховує вчинення ним кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
ОСОБА_3 не судимий в силу вимог ст.89 КК України, що вбачається із довідки ГУНП у Вінницькій області та довідки органу пробації (а.с.62, 63).
ОСОБА_3 на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога Шаргородської ЦРЛ не перебуває (а.с.64).

За місцем проживання в с. Юхимівка Шаргородського району сільською радою ОСОБА_3 характеризується, як особа, схильна до вживання спиртних напоїв та вчинення конфліктів (а.с.65).

З досудової доповіді, що складена представником Шаргородського районного сектору з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області від 29.07.2020 року вбачається, що ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, але має погашену судимість, протягом 2020 року чотири рази притягувався до адміністративної відповідальності, не працює, утримується за рахунок тимчасових заробітків; компрометуючих відомостей щодо поведінки за місцем проживання не встановлено (а.с.47-48).

Також, з розділу 3 «Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення» досудової доповіді вбачається, що ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення середній, ризик небезпеки останнього для суспільства чи окремих осіб визначений як середній (а.с.47-48).

З висновку органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_3 вбачається, що виправлення останнього можливе в умовах застосування пробації та альтернативних покарань, передбачених у санкції статті 122 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ «Про пробацію», під час вирішення питання про застосування до особи пробації суд бере до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення та соціально-психологічну характеристику особи обвинуваченого або засудженого, яку готує персонал органу пробації або адміністрація установи виконання покарань.

Згідно з п.2 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію», досудова доповідь письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.
Частиною 1 ст.368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Досудова доповідь оголошена головуючим суддею у судовому засіданні, оскільки із довідки від 04.08.2020 року вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 не прибув у орган пробації для ознайомлення із досудовою доповіддю (а.с. 49).

Представник органу пробації ОСОБА_5 прибув у судове засідання та підтримав досудову доповідь.

Прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 не висловили зауважень щодо досудової доповіді.

У зв`язку із наведеним суд приймає до відома соціально-психологічну характеристику представником органу пробації ОСОБА_3 .

З урахуванням наведених вище обставин суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, є призначення покарання у виді позбавлення волі без його реального відбування з випробуванням та іспитовим строком в силу вимог ст.75 КК України та з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, так як вважає, що таке покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 , виходячи з наступного.

Так, суд констатує наявність пом`якшуючої покарання обвинуваченого обставини, та той факт, що таке покарання є достатнім, з врахуванням обставин вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, оскільки в судовому засіданні встановлено, що суперечка між обвинуваченим та потерпілим не потребувала вчинення активних умисних дій, що полягали у нанесенні потерпілому умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження. Дії обвинуваченого, що полягали у заподіянні потерпілому умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, не співмірні з обставинами та обстановкою виниклого між ними 26.05.2020 року конфлікту.

Призначаючи ОСОБА_3 вказане покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім як для виправлення обвинуваченого, так і для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.1 ст.122 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, за якою засудити його до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у один рік не вчинить нового кримінального правопорушення.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку у один рік обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1