Справа № 732/559/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/595/20
Категорія - ч. 1 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000119 від 13 березня 2020 року, за апеляційною скаргою прокурора Городнянського відділу Менської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 28 травня 2020 року, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городня, Чернігівської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , неодруженого, не працюючого, з базовою загальною середньою освітою, раніше не судимого,

який обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Вироком Городнянського районного суду Чернігівської області 28 травня 2020 року ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на нього обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено та стягнуто з ОСОБА_9 на його 100 000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Речові докази: металеву кочергу, яка зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Городнянського ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області ухвалено конфіскувати та знищити.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор Городнянського відділу Менської місцевої прокуратури ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеності вини ОСОБА_9 та кваліфікацію його дій, просить рішення суду першої інстанції скасувати в зв`язку з м`якістю призначеного покарання, та винести новий вирок, яким ОСОБА_9 призначити за ч. 1 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги вказує на те, що при призначенні покарання ОСОБА_9 , суд безпідставно прийшов до висновку про можливість звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, та належним чином не вмотивував, яким чином обставини, які пом`якшують покарання :активне сприяння розкриттю злочину та критичне ставлення до вчиненого діяння, свідчать про дійсне його каяття, оскільки потерпілим ОСОБА_7 було зазначено, що обвинувачений у нього пробачення не попросив, та не надав коштів на відшкодування завданої моральної шкоди. При цьому зазначає, що при призначенні покарання обвинуваченому не було взято до уваги думку вказаного потерпілого з приводу виду та міри покарання, який в судових дебатах просив суд призначити реальну міру покарання, але в меншому розмірі ніж запропоноване прокурором.

Крім того, звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що місцевим судом, у оскаржуваному рішенні в порушення вимог ст. 100 КПК України, не вірно було вирішено питання щодо долі речових доказів, а саме: «кочерги металевої», вказавши, що остання підлягає конфіскації та знищенню, однак вказаний речовий доказ, необхідно повернути ОСОБА_11 , яка є її власником відповідно до наявних в справі доказів.

Вважає, що за таких підстав покарання обвинуваченому ОСОБА_9 зі звільненням його від відбування покарання з іспитовим строком є явно не справедливим та таким, що не відповідає вимогам індивідуалізації призначеного покарання.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_9 09 березня 2020 року, близько 22 години 00 хвилин, перебуваючи в будинку ОСОБА_11 , розташованого в АДРЕСА_2 , під час сварки із ОСОБА_7 , яка виникла на ґрунті неприязних відносин, умисно наніс йому один удар металевою кочергою в область голови, а саме в ділянку лобу, в результаті чого заподіяв ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, що включає навколоочні синці обабіч, забійну рану лоба зліва, повний перелом лобної кістки зліва, забій головного мозку, які згідно висновку експерта № 23 від 25.03.2020 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які заперечили проти викладених в апеляційній скарзі прокурора вимог, з`ясувавши позицію прокурора, який висловився на підтримання викладених у апеляційній скарзі доводів та просив скасувати рішення місцевого суду та постановити новий вирок, потерпілого, котрий висловився про необхідність призначення ОСОБА_9 покарання у виді реального позбавлення волі, однак в розмірі меншому ніж зазначений в апеляційній скарзі прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду, щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, що зазначене у вироку та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України у апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.

Згідно ст. 409 ч. 2 КПК України підставами для скасування вироку суду при розгляді справи в апеляційному суді є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання у кожному конкретному випадку і щодо кожного обвинуваченого, суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини кримінального провадження, що пом`якшують та обтяжують покарання, і призначити покарання, необхідне й достатнє для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При обранні ОСОБА_9 покарання суд, у відповідності до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття та критичне ставлення до вчиненого діяння, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

При цьому, на думку суду апеляційної інстанції, вирішуючи питання про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням відповідно до вимог ст. 75 КК України, суд першої інстанції належним чином не врахував тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії умисних тяжких злочинів, конкретних обставин справи, а саме наслідків для потерпілого, який на даний час, в результаті отриманих тілесних ушкоджень потребує оперативного втручання, та втратив роботу, так як не може її виконувати через стан здоров`я, те, що заявлений цивільний позов не відшкодований, особу обвинуваченого, який раніше притягувався до адміністративної відповідальності.

Вказані судом першої інстанції обставини, на підставі яких він прийшов до висновку про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, за своєю сутністю не є тими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, їх наявність сама по собі не тягне безумовне застосування ст. 75 КК України.

Крім того, на думку колегії суддів судом першої інстанції безпідставно було визнано пом`якшуючою покарання обставиною ОСОБА_9 критичне ставлення до вчиненого діяння, оскільки, незважаючи на те, що він викликав карету швидкої допомоги, однак в подальшому, особисто ним не було відшкодовано жодних матеріальних збитків, нанесених внаслідок вчиненого кримінального правопорушення, та не було вчинено дій, які б свідчили про його критичне ставлення до діяння.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне виключити з оскаржуваного вироку посилання на обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_9 критичне ставлення до вчиненого діяння.

На переконання колегії суддів вирок суду в частині призначеного ОСОБА_9 покарання підлягає скасуванню, з постановленням відповідно до вимог ст. 420 КПК України нового вироку апеляційним судом, з урахуванням загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи його законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації.

При призначенні ОСОБА_9 покарання, колегія суддів, враховує обставини кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до умисного тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, в ході якого було заподіяно шкоду здоров`ю потерпілого, яке є найвищою соціальною цінністю, в зв`язку з ушкодженням ОСОБА_7 на даний час потребує оперативного втручання, та внаслідок стану здоров`я втратив роботу, дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до адміністративної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, заявлений цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 хоча і визнав, проте до цього часу не відшкодував.

При цьому, апеляційним судом також враховано наявність обставин, що, пом`якшують покарання щире каяття, та відсутність обставин, які його обтяжують, а також, думку потерпілого з приводу призначення обвинуваченому ОСОБА_9 виду та міри покарання.

Таким чином, на думку апеляційного суду, виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_9 можливе лише за умови ізоляції його від суспільства та вважає за можливе, враховуючи дані про його особу, призначити покарання у виді реального позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 121 КК України. На переконання колегії суддів, саме таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, в зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Щодо твердження прокурора, викладеного в апеляційній скарзі про необхідність повернення свідку ОСОБА_11 речового доказу металевої кочерги, то воно є цілком обґрунтованим виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України, гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідно до заяви свідка ОСОБА_11 , постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 13 березня 2020 року, протоколу проведення огляду місця події від 13 березня 2020 року, власником металевої кочерги, яка є речовим доказом в даному кримінальному провадженні є ОСОБА_11 , яка не знала і не могла знати про його незаконне використання.

Суд першої інстанції вирішуючи долю вказаного речового доказу, не врахував вимоги п.1 ч. 9 ст. 100 КПК України, при цьому, ухвалюючи вирок в частині конфіскації металевої кочерги, не мотивував, чому дійшов такого висновку, при цьому, маючи письмові докази кримінального провадження, які містять інформацію про вказаний речовий доказ, який був предметом злочину.

Таким чином, висновок суду про конфіскацію металевої кочерги не відповідає нормам чинного кримінального процесуального законодавства, в зв`язку з чим речовий доказ металева кочерга підлягає поверненню ОСОБА_11 , яка є її власником.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Городнянського відділу Менської місцевої прокуратури ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 28 травня 2020 року щодо ОСОБА_9 - скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Виключити з мотивувальної частини вироку Городнянського районного суду Чернігівської області від 28 травня 2020 року щодо ОСОБА_9 посилання на обставину, що пом`якшує покарання критичне ставлення до вчиненого діяння.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту його фактичного затримання.

Речовий докази: металеву кочергу, яка зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Городнянського ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області повернути власнику ОСОБА_11 .

В решті цей вирок - залишити без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України даний вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4