ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справи: 766/6504/20 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/684/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: заміна покарання більш
У Х В А Л А
іменем України
21 липня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 08 травня 2020 року про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Нікольське, Білозерського району, Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до засудження проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, востаннє:

08.12.2015 року Комсомольським районним судом м. Херсона за ч.2 ст.121 ч.1 ст.71 КК України на 8 років 6 місяців позбавлення волі.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 29.07.2016 року на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк покарання строк тримання під вартою з 20.05.2015 по 15.03.2016 року.
Початок строку: 20.05.2015 року, кінець строку: 25.01.2023 року.

в с т а н о в и л а:

Задовольняючи подання начальника ДУ «Північна виправна колонія №90» про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_7 у виді обмеження волі, суд першої інстанції послався на те, що він своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів, що став на шлях виправлення, а тому наявні всі, передбачені законом підстави, для задоволення поданого клопотання.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор в апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість постановленої ухвали. Вказує, що відповідно до вимог ст.82 КК України під час вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким судом повинно бути враховано не тільки фактичний строк відбутого покарання та поведінку засудженого під час його відбування, а і дані про попередні судимості, тяжкість та ступінь суспільної небезпечності вчинених особою злочинів, про зазначено у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким». З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних, в тому числі тяжких злочинів. Злочин, передбачений ч.2 ст.121 КК України, ОСОБА_7 вчинив в період не знятої та не погашеної судимості через незначний проміжок після умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі. Тому висновок суду про те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів, що став на шлях виправлення, є необґрунтованим. Відповідно до вимог ст.107 КВК України дотримання норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, є обов`язком засудженого. Відповідно до вимог вказаної норми обов`язком засудженого є і дотримання правомірних та ввічливих відносин з представниками адміністрації установи, дотримання вимог пожежної безпеки і безпеки праці, а також участь в роботах з благоустрою. При цьому засуджений ніколи не був працевлаштований. В матеріалах справи відсутні докази того, що засуджений відповідно до вимог ст.ст.123, 127 КВК України приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу та приймає участь у самодіяльних організаціях засуджених та у громадському житті. Зазначає, що поведінка засудженого більш пов`язана примусом щодо нього режиму утримання, а не дійсним ставленням його до додержання правил поведінки та праці та вказує на його намагання пристосовуватись до вимог режиму утримання з метою отримання пільг та уникнення подальшого покарання. Просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання ДУ «Північна-виправна колонія №90» про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відносно засудженого ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора про необхідність задоволення апеляційних вимог прокурора, доводи засудженого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно із ч.3 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» встановлено, що під час судового розгляду справ даної категорії, судам слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участі в самодіяльних організаціях засуджених. Під час вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, судом має бути враховано не лише фактичний строк відбутого покарання та дані про поведінку засудженого, а і дані про попередні судимості, тяжкість та ступінь суспільної небезпечності вчинених особою злочинів.

Судом першої інстанції при розгляді подання зазначених вище вимог закону не дотримано.

Як вбачається з матеріалів провадження та наданої характеристики, утримуючись у слідчому ізоляторі міста Херсон засуджений ОСОБА_7 порушень вимог установленого режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. За активну участь у роботах з благоустрою засуджений 5 разів заохочував адміністрацією слідчого ізолятора.

У Державній установі «Північна виправна колонія №90» ОСОБА_7 відбуває покарання з 22.09.2017 року. За весь час перебування в установі порушень встановлених правил відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Має 5 (п`ять) заохочень. На заходи виховного впливу реагує належним чином. З представниками адміністрації установи дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин. По характеру спокійний, по відношенню до себе самокритичний та дисциплінований. За вольовими якостями цілеспрямований. Рівень розвитку інтелекту середній. Офіційно не працевлаштований, але приймає активну участь у роботах з благоустрою установи. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Свій зовнішній вигляд, спальне місце та форму одягу утримує в належному стані. Конфліктних ситуацій серед засуджених не створює. Свою вину у вчиненому злочині засуджений визнає, розкаюється. Своєю поведінкою подає позитивний приклад іншим засудженим.
Засуджений ОСОБА_7 відбув 2/3 частини призначеного строку покарання.

На підставі цих даних суд дійшов висновку про те, що засуджений ОСОБА_7 довів, що став на шлях виправлення, а тому йому слід замінити невідбуту частину покарання більш м`яким у виді обмеження волі на строк 2 роки 8 місяців 17 днів.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені без повного дослідження всіх обставин справи.

Так, поза увагою суду залишено те, що новий тяжкий злочин, передбачений ч.2 ст.121 КК України, за вчинення якого ОСОБА_7 засуджено вироком Комсомольського районного суду м. Херсона від 08.12.2015 року, вчинено ним в період не знятої та не погашеної судимості за попереднім вироком цього ж суду від 25.03.2014 року, за яким 18.03.2015 року ОСОБА_7 було умовно-достроково звільнено від відбування покарання. Проте це не призвело до позитивних змін в особистості засудженого і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві,та не сприяло його виправленню та припиненню ним злочинної діяльності, яка є стійкою. На даний час він відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів та небажання стати на шлях виправлення.
Крім того, 15.10.2013 року ОСОБА_7 був засуджений за вчинення умисного тяжкого корисливого злочину та його було звільнено від відбування покарання з випробування з іспитовим строком 2 роки, однак в період не знятої та не погашеної судимості він продовжив злочинну діяльність.

Вказане свідчить про те, що засудженим ОСОБА_7 нівелювалось гуманне ставлення зі сторони держави, яке виражене в застосуванні до особи інститутів звільнення від відбування покарання з іспитовим строком та умовно-дострокового звільнення, та вказує про відсутність у ОСОБА_7 дійсного наміру та бажання виправитись, готовності до самокерованої правослухняної поведінки та правомірного способу життя.

Що стосується оцінки даних, що характеризують ОСОБА_7 , то апеляційний суд звертає увагу на те, що за час відбування покарання за вироком Комсомольського районного суду м. Херсона від 08.12.2015 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.121, ч.1 ст.71 КК України на 8 років 6 місяців позбавлення волі, засуджений не працевлаштований, відбув 2/3 частини призначеного строку покарання, що стало підставою для розгляду клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст.82 КК України за рахунок заліку у строк покарання строку попереднього ув`язнення з 20.05.2015 року по 15.03.2016 року згідно ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 29.07.2016 року. В установі виконання покарань ОСОБА_7 не працевлаштований, заохочення отримував за сумлінне виконання обов`язків та дотримання правил поведінки, що відповідно до вимог ст.107 КВК України є обов`язком засудженого.

Матеріалами справи не підтверджено даних про участь засудженого ОСОБА_7 в програмах диференційованого виховного впливу та участь у самодіяльних організаціях засуджених та у громадському житті.

Відсутні відомості і про підвищення засудженим його загальноосвітнього рівня та вдосконалення професійно-технічних навичок, а отже наявні підстави вважати про те, що засуджений лише пристосувався до умов відбування покарання, а матеріали справи не містять достатніх даних про те, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення.

Проаналізувавши дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують особу засудженого в цілому, колегія суддів погоджується із доводами прокурора про те, що сумлінна поведінка засудженого протягом строку відбування покарання була його обов`язком, а відтак не можна дійти висновку, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано пільгу у виді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Відбуття певної частини призначеного покарання, наявність позитивної характеристики та певної кількості заохочень у засудженогоОСОБА_7 , самі по собі не можуть бути визнані достатньою підставою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, зважаючи на те, що попереднє застосування інститутів гуманізації державою не сприяло виправленню ОСОБА_7 та припиненню ним злочинної діяльності.
Зважаючи на те, що висновок про наявність підстав для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким має ґрунтуватись не лише на оцінці відомостей, що характеризують особу засудженого за час відбування покарання, а і на підставі відомостей про попередні судимості та тяжкість вчинених особою злочинів, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю сумлінної поведінкою довів, що став на шлях виправлення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

Вказане в сукупності свідчить про те, що засуджений ОСОБА_7 лише стає на шлях виправлення, але не став на шлях виправлення в обсязі достатньому для застосування положень ст.82 КК України.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення, є необґрунтованим, що відповідно до п.4 ч.1 ст.407, п.2 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нової ухвали апеляційним судом.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною та обґрунтованою, тому її належить скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою у задоволенні подання ДУ «Північна виправна колонія №90» про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відносно засудженого ОСОБА_7 , - відмовити, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 08 травня 2020 року, якою задоволено подання начальника ДУ «Північна виправна колонія №90» про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відносно засудженого ОСОБА_7 скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою в задоволенні подання начальника ДУ «Північна виправна колонія №90» про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відносно засудженого ОСОБА_7 , відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3