Справа № 461/3894/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/744/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7
та його захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 25 травня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 25 травня 2020 року у задоволенні подання Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» та спостережної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання засудженого ОСОБА_7 відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 25 травня 2020 року, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить оскаржувану ухвалу скасувати, задовольнити подання адміністрації державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» та спостережної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 та звільнити ОСОБА_7 , засудженого вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 1 березня 2017 року, умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції формально дослідив обставини кримінального провадження, істотно порушив вимоги кримінального закону та дійшов помилкового висновку, що він не став на шлях виправлення.

На підтримання апеляційних вимог посилається на те, що, відбуваючи покарання у «Львівській установі виконання покарань (№19)», не нехтував жодною роботою, яку йому доручали, виконував її добросовісно та сумлінно. З 3 листопада 2017 року і до сьогодні є офіційно працевлаштованим в установі, отримує заробітну плату. Залучається до робіт в теплиці, де вирощуються овочі, у пральні, розносить продукти іншим людям, які знаходяться в установі. За сумлінну поведінку та відповідальне ставлення до праці заохочувався установою, що сприяло його дисциплінуванню та переоцінці цінностей.

Вказує, що перебуваючи в ЛУВК №19, постійно проявляє різні ініціативи, дотримується вимог санітарної та особистої гігієни, не конфліктує з іншими ув`язненими, ввічливо відноситься до персоналу, дотримується встановленого порядку відбування покарання, дбайливо ставиться до майна, установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний нагляд, виконує законні вимоги персоналу установи, правильно реагуючи на заходи виховного характеру.

Посилається на те, що вже відбув більшу половину строку призначеного йому покарання, вчинений ним злочин є злочином середньої тяжкості, а тому вважає, що наявна законна підстава для його умовно-дострокового звільнення.

Вважає, що покликання суду першої інстанції, як на підставу відмови у задоволенні клопотання, на наявність дисциплінарного порушення «нетактовна поведінка» та «порушення форми одягу» є безпідставними, оскільки за своїм змістом ст. 81 КК України не містить заборони для умовно-дострокового звільнення особи від відбування покарання внаслідок накладення на засудженого дисциплінарних стягнень, які, при цьому, є зняті і погашені. Окрім того, дані стягнення не були значними і не можуть свідчити про те, що він не довів свого виправлення.

Посилання суду першої інстанції на те, що він є раніше судимим за злочини проти власності та звільнявся від відбування покарання з випробуванням, теж не виключає можливості його умовно-дострокового звільнення, оскільки тяжкість вчиненого злочину уже враховані законодавцем при визначенні мінімально необхідної частини строку, після відбуття якої можливе застосування умовно-дострокового звільнення. За злочини, вчинені у минулому, він уже несе справедливу відповідальність.

Вказує, що зробив для себе правильні висновки, став на шлях виправлення, переоцінив своє життя, планує опікуватися своїм дідусем, оскільки за час перебування у місцях позбавлення волі став круглим сиротою. Просить врахувати, що йому лише 22 роки і він прагне повністю змінити своє життя.

Заслухавши пояснення засудженого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, виступ прокурора на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 1 березня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України і призначено йому покарання позбавлення волі на строк 3 роки. У відповідності до ст. 71 КК України при складанні покарань за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10 серпня 2015 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 15 - ч. 3 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк п`ять років, зміненого згідно з ухвалою апеляційного суду Львівської області від 25 грудня 2015 року та особу на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 (два) роки і, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.
ОСОБА_7 відбуває покарання у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)».

Державна установа «Львівська установа виконання покарань (№19)» та спостережна комісія Галицької районної адміністрації Львівської міської ради

звернулися до Галицького районного суду м. Львова з поданням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання.

Галицький районний суд м. Львова, приймаючи рішення про відмову в задоволенні такого подання, виходив з того, що процес виправлення та перевиховання засудженого має бути стабільним та послідовним. Натомість засуджений ОСОБА_7 протягом відбутого ним строку покарання притягався двічі до дисциплінарної відповідальності за нетактовну поведінку та порушення форми одягу. Крім того, судом було встановлено, що останній раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, зокрема: вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 - ч. 3 ст. 186 КК України засуджений до покарання у виді 5 років позбавлення волі та на підставі статей 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. Тобто засуджений не зробив висновків щодо необхідності дотримуватись встановлених у суспільстві правил співжиття, на шлях виправлення не став, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність засудженого ОСОБА_7 . З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку що подання про умовно-дострокове звільнення щодо засудженого ОСОБА_7 є передчасним та у задоволенні такого слід відмовити.

Перевіривши доводи поданої засудженим апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ст.81 КК України та ст. 539 КПК України, відповідним чином мотивувавши свої висновки, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 КК України, особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Частиною 2 ст. 81 КК України визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України під виправленням засудженого розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише коли засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні нетяжкого злочину.

З наявної у матеріалах справи характеристики ОСОБА_7 вбачається, що під час перебування в установі виконання покарань засуджений характеризується наступним чином: за порушення вимог режиму відбування покарання двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи, дані стягнення знято у встановленому законодавством порядку, ОСОБА_7 вважається таким, що стягнень не має. За добросовісне ставлення до праці п`ять разів заохочувався адміністрацією установи.

Разом з тим, на адресу апеляційного суду надійшов лист з ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)», відповідно до якого засуджений ОСОБА_7 допустив порушення режиму тримання. Згідно з висновком службового розслідування, 28 серпня 2020 року засудженого ОСОБА_7 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді оголошення «догани» правами начальника установи.

Таким чином наведеним підтверджується, що наразі у суду відсутні об`єктивні підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 від призначеного йому вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10 серпня 2017 березня 2017 року покарання, оскільки засуджений лише стає на шлях виправлення і має до цього всі можливості однак, в розумінні ст. 81 КК України, своєю поведінкою ще не довів свого виправлення.

За таких обставин, суд першої інстанції ретельно дослідив у судовому засіданні матеріали особової справи засудженого, врахував всі обставин, в тому числі і тих на які посилається засуджений в апеляційній скарзі, перевірив його особу та дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні подання Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» та спостережної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради і про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання ОСОБА_7 , з чим також погоджується і апеляційний суд.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 25 травня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 25 травня 2020 року без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4