печерський районний суд міста києва
Справа № 757/1495/21-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна,
В С Т А Н О В И В :
14.01.2021 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання сторони кримінального провадження прокурора другого відділу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000862.

Слідчий або прокурор в судове засідання не з`явились, прокурор направив заяву про розгляд клопотання без його участі та задоволення клопотання.
В обґрунтування клопотання, прокурор зазначив наступне.
Слідчими Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 20132014 роках, Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000862 від 30.10.2020 за фактом самовільного зайняття ОСОБА_4 земельної ділянки, не відведеної йому у встановленому законодавством України порядку, та умисного вчинення ним діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності, державній та економічній безпеці, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 197-1, ч. 1 ст. 111 КК України.

У липні 2018 року ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді заступника Голови Конституційного Суду України, достовірно знаючи, що в силу вимог ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, а будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, усвідомлюючи, що в силу ст. 11 цього закону та ст. 13 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим»» на тимчасово окупованій території будь-який правочин щодо нерухомого майна, у тому числі щодо земельних ділянок, вчинений з порушенням вимог законів України, вважається недійсним з моменту вчинення і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, уклав з ОСОБА_5 нікчемний договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_4 нібито набув у власність земельну ділянку для індивідуального житлового будівництва з кадастровим номером у Російській Федерації 90:25:040104:507 площею 126 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 . Відомості про перехід прав на вказану земельну ділянку внесені до Єдиного державного реєстру нерухомості Федеральної служби державної реєстрації, кадастру і картографії Російської Федерації. Таким чином, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою групою осіб, самовільно зайняв вказану земельну ділянку, не відведену йому у встановленому законодавством України порядку.
В подальшому, маючи намір незаконно відчужити зазначену земельну ділянку на користь іншої особи ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 згідно відповідної довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , уповноважив ОСОБА_8 представляти його інтереси як власника нерухомого майна, розташованого у Автономній Республіці Крим, місті Ялта,
смт. Кореїз, у тому числі і земельної ділянки, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 , а саме наділив ОСОБА_8 , серед іншого, правом укладати від імені ОСОБА_4 договори купівлі-продажу, міни, дарування зазначеного нерухомого майна на ім`я ОСОБА_6 .
Таким чином, ОСОБА_4 , діючи умисно, шляхом укладення правочинів щодо нерухомого майна, а саме земельної ділянки з кадастровим номером у Російській Федерації 90:25:040104:507 площею 126 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 , з порушенням вимог законів України, визнав повноваження посадових та службових осіб державних органів Російської Федерації на тимчасово окупованій території України на внесення записів до відповідних реєстрів Російської Федерації про відчуження української земельної ділянки та віднесення її до категорії тих, що підпадають під юрисдикцію Російської Федерації, чим вчинив діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності, державній та економічній безпеці.

Вказане кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину.
У ході проведення досудового розслідування на підставі Ухвали Печерського районного суду м. Києва (№757/55054/20-К) проведено 12.01.2021 обшук у квартирі, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_9 , в ході якого вилучено мобільні телефони, а саме:- мобільний телефон «Xiaomi», біло сірого кольору;- мобільний телефон «Xiaomi «Redmi» модель: М2003J15SG, темно синього кольору (зі слів ОСОБА_9 , цей телефон він використовує особисто та з його слів пароль до телефону «1605»).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У даному випадку, підставою застосування арешту майна - є заборона для осіб у володінні яких воно знаходиться віджувати, користуватись та видозмінювати майно.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його знищення, перетворення, відчуження.

Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, збереження речового доказу.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, що арешт може бути накладено у встановленому Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Враховуючи викладене, в зв`язку з метою забезпечення збереження вищевказаного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, оскільки накладення арешту на майно сприятиме меті кримінального провадження, а не накладення може призвести до незворотніх наслідків.
На підставі викладеного і керуючись ст. 107, 131, 132, 170173, 309 КПК України, слідчий суддя
У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на мобільний телефон «Xiaomi» біло сірого кольору та мобільний телефон «Xiaomi «Redmi» модель: НОМЕР_1 , темно синього кольору, які належать ОСОБА_9 .
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1