Провадження № 1-кп/592/716/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 квітня 2020 року за № 0001354, відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, не працюючого, не є особою з інвалідністю, раніше судимого: 08 липня 2004 року Сумським районним судом Сумської області за ст.ст. 185 ч.3, 76 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; 29 березня 2006 року Зарічним районним судом м. Суми за ст.ст. 296 ч.2, 153 ч.2, 152 ч.3, 70 ч.1. 71 ч.1 КК України до 8 років позбавлення волі; 05 листопада 2008 року Зарічним районним судом м. Суми за ст.ст. 115 ч.1, 383 ч.2, 70 ч.4 КК України до 12 років позбавлення волі; 31 травня 2011 року Перевальським районним судом Луганської області за ч.1 ст.309 КК України до 1 року позбавлення волі; 13 червня 2018 року Зарічним районним судом м. Суми за ст.ст. 15 ч.2, 185 ч.2, 198 КК України до 4 місяців арешту;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

27 квітня 2020 року, близько 09:30 год., ОСОБА_3 разом з невстановленою в ході досудового розслідування особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, перебували поряд з домоволодінням АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_6 , побачили через паркан відсутність власника на території вказаного домоволодіння і у них виник спільний умисел на викрадення чужого майна з цього домоволодіння.

Діючи згідно задуманого плану та реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення матеріальної шкоди власнику майна, діючи умисно, того ж дня, близько 10:00 год., ОСОБА_3 та невстановлена в ході досудового розслідування особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, через паркан проникли на територію домоволодіння АДРЕСА_2 .

Невстановлена в ході досудового розслідування особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, залишилася поряд з будинком з метою попередження про можливу появу власників будинку або сторонніх осіб, а ОСОБА_3 проник всередину будинку, звідки викрав золотий ланцюжок, вартістю згідно висновку експерта №19/119/11/1-1177е від 04 травня 2020 року 18443,41 грн., спричинив тим самим ОСОБА_6 матеріальний збиток на вказану суму.

В той час дії ОСОБА_3 були помічені потерпілою ОСОБА_6 , яка повернулась додому та, побачивши в будинку сторонню особу, почала голосно кричати. ОСОБА_3 , розуміючи, що його протиправні дії, спрямовані на таємне викрадення чужого майна, викриті, однак, не зважаючи на це, продовжував реалізовувати свій злочинний умисел, вистрибнув з вікна, штовхнув обома руками ОСОБА_6 , яка впала, вдарилася головою.

Внаслідок вказаних дій ОСОБА_3 потерпіла ОСОБА_6 відчула фізичний біль та отримала тілесні ушкодження у вигляді синців в потиличній ділянці справа та правої лопатки, які згідно висновку експерта №372 від 19 травня 2020 року кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження.

З викраденим майном ОСОБА_3 покинув місце вчинення злочину та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Вказаними діями ОСОБА_3 вчинив грабіж, тобто відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в житло та застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.186 КК України.

18 вересня 2020 року під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження між прокурором Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , якій, на підставі ст. 37 КПК України, надані повноваження прокурора в даному кримінальному провадженні та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участі захисника ОСОБА_5 , за письмовою згодою потерпілої ОСОБА_6 , на підставі ст.ст. 468, 469, 470, 472 КПК України було укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно змісту угоди, яка скріплена підписами сторін, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, відшкодував завдані збитки та зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в судовому провадженні та співпрацювати з правоохоронними органами у викритті всіх відомих йому кримінальних правопорушень, вчинених іншими особами; сторони досягли відповідних домовленостей, погоджуючись на призначенні ОСОБА_3 покарання за ч.3 ст.186 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді 5 місяців арешту.

В угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, встановленні ст. 476 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, визнав повністю, повідомив у своїх показаннях всі обставини вчинення ним кримінального правопорушення, які зазначені в обвинувальному акті, вказав, що час, місце та спосіб скоєння ним кримінального правопорушення, описані в обвинувальному акті, викладені вірно, вказані обставини відповідають подіям, що відбувалися в дійсності, і він їх в повному обсязі підтверджує. У скоєному - щиро розкаявся та вибачався перед потерпілою. Викрадений золотий ланцюжок було повернуто останній працівниками поліції. Уклавши відповідну угоду про визнання винуватості, він цілком розуміє надані йому законом права, а також роз`яснені йому судом наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, визначені ст.473 КПК України, - щодо обмеження права оскарження вироку, згідно з положеннями ст.394 і ст.424 КПК України, і щодо відмови від здійснення прав, передбачених п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а саме, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого кримінального правопорушення, права на виклик і на допит у судовому засіданні свідків, права заявляти клопотання, права надання суду своїх доказів, а також, характер пред`явленого обвинувачення, відповідно до якого він визнає себе винним, вид покарання, і інші заходи, які можливо будуть застосовані до нього у разі затвердження зазначеної угоди судом, в тому числі, і наслідки невиконання вказаної угоди, визначені у ст.476 КПК України. При цьому запевнив суд, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання. Крім того, обвинувачений вказав, що вищезазначена угода про визнання винуватості укладена ним з прокурором добровільно, без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз, за його ініціативою. Розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст.389-1 КК України.

Прокурор ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні зазначила, що при укладенні угоди про визнання винуватості були враховані обставини, передбачені ст.470 КПК України, дотримані вимоги процесуального та матеріального права, потерпіла надала письмову згоду на укладення ними угоди, у зв`язку з чим просила суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання.

Захисник ОСОБА_5 також вважав можливим затвердити угоду про визнання винуватості, зазначивши, що при укладенні угоди між його підзахисним та прокурором були дотримані правила та вимоги, передбачені кримінальним процесуальним законодавством України та КК України, при цьому підозрюваним вищезазначена угода була укладена з прокурором добровільно, без застосування насильства, примусу та погроз.

Потерпіла ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні не заперечувала проти затвердження даної угоди, підтвердивши добровільність своєї позиції та зазначили, що майнових претензій до обвинуваченого, який просив вибачення перед нею, вона не має у зв`язку з поверненням викраденого майна.

Заслухавши доводи учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468 - 475 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , а його дії органом досудового розслідування обґрунтовано кваліфіковані за ч.3 ст.186 КК України - як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в житло та застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого .

В силу положення ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.186 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

На виконання вимог ст.474 КПК України судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосоване, а також переконатися, що укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Обвинуваченому роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.

Судом встановлено, що ініціювання, порядок укладення та зміст угоди про визнання винуватості від 18 вересня 2020 року між прокурором Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_7 та обвинуваченим в зазначеному кримінальному провадженні ОСОБА_3 відповідає вимогам ст. 469, ст. 472 КПК України. Під час досудового розслідування обвинуваченим скарги не подавались.

Крім того, судом з`ясовано, що потерпіла розуміє наслідки затвердження угоди про визнання винуватості, надавши письмову згоду на її укладення та не заперечували проти її затвердження. Її позиція є добровільною.

Умови даної угоди - відповідають вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, не суперечать інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін або інших осіб, а матеріали кримінального провадження свідчать про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Узгоджена сторонами міра покарання ОСОБА_3 відповідає загальним засадам призначення покарання, вимогам ст.ст.65, 69 КК України. При цьому, враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, до яких суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданих збитків, та, крім цього, враховуючи дані про особу винного, який раніше судимий, не перебуває на диспансерних обліках, посередньо характеризується за місцем мешкання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, що, в свою чергу, підтверджує істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, зважаючи на думку сторін, суд вважає за можливе, застосувавши ч.1 ст.69 КК України, перейти до більш м`якого покарання, не зазначеного в санкції ч.3 ст.186 КК України, та призначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 місяців арешту.

Очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань - не вбачається.

Згідно ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконався, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, судом не встановлено.

Запобіжний захід, обраний відносно обвинуваченого під час досудового розслідування згідно ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 квітня 2020 року у виді тримання під вартою, продовжений згідно ухвал слідчих суддів Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 травня 2020 року, 22 червня 2020 року, 24 липня 2020 року, 19 серпня 2020 року спливає 16 жовтня 2020 року, клопотань про його продовження від сторони обвинувачення на розгляд суду не надходило. Підстав для продовження запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні.

Керуючись п.1 ч.3 ст.314, ч.2 ст.373, ст. ст. 374,474,475 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 18 вересня 2020 року між прокурором Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участі захисника ОСОБА_5 , за письмовою згодою потерпілої ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 квітня 2020 року за № 0001354.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді 5 місяців арешту.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 27 квітня 2020 року, тобто з моменту його фактичного затримання.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_3 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 27 квітня 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день арешту.

Оскільки строк попереднього ув`язнення 5 місяців, що відбутий обвинуваченим ОСОБА_3 у межах даного кримінального провадження, відповідає призначеному йому за цим вироком покаранню у виді 5 місяців арешту, вважати ОСОБА_3 таким, що відбув покарання за цим вироком, та звільнити його з-під варти в залі суду.

Запобіжний захід до ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи у сумі 490 (чотириста дев`яносто) гривень 35 копійок

Відповідно до ст.532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Цей вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку виключно з підстав, визначених у ч.3 ст.394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому та захиснику в порядку, передбаченому ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1