КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0001441 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 8 вересня 2020 року, яким затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим та
ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бровари Київської області, громадянина України, українця, з повною середньою освітою, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України (у редакції, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення) та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
Згідно з вироком суду ОСОБА_5 , будучи судимим 25 квітня 2016 року Броварським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 186 КК України до чотирьох років двох місяців позбавлення волі, відбувши покарання та звільнившись по відбуттю покарання 20 січня 2020 року, маючи незняту та непогашену в установленому законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробив та вчинив злочин за наступних обставин.

Так 8 травня 2020 року приблизно о 21 год. ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: Київська область, м. Бровари, біля входу до парку «Перемога», а саме під дерев`яною лавкою помітив поліетиленовий пакет, всередині якого виявив кристалоподібну речовину білого кольору. Піднявши вказаний вище поліетиленовий пакет, останній зрозумів, що його вміст - це наркотичний засіб «метадон», оскільки періодично його вживає. У цей час у ОСОБА_5 виник умисел, направлений на незаконне придбання наркотичного засобу «метадон» для особистого вживання без мети збуту.
Реалізуючи свій умисел, направлений на незаконне придбання наркотичного засобу, ОСОБА_5 помістив вказаний поліетиленовий пакет до правої кишені штанів, чим придбав та розпочав незаконно зберігати наркотичний засіб «метадон», загальною масою 0,264 г, для особистого вживання, без мети збуту. Вказаний наркотичний засіб ОСОБА_5 зберігав у правій кишені штанів до 22.30 год. 5 травня 2020 року, а саме до моменту вилучення наркотичного засобу працівниками Броварського ВП ГУНП в Київській області. На вимогу працівників поліції, перебуваючи за адресою: б-р. Незалежності, 17, м. Бровари, Київська область, ОСОБА_5 добровільно видав поліетиленовий пакет із вмістом кристалоподібної речовини білого кольору,
Видана ОСОБА_5 кристалоподібна речовина білого кольору, яка знаходилась у поліетиленовому пакеті, містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон. Маса метадону (фенадону) в наданій речовині становить 0,264 г.

Цим же вироком вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Не погоджуючись з вироком суду, перший заступник керівника Київської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
В апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції мав би перевірити угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 на відповідність всім вимогам Кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність, проте, цього не зробив, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, що полягає у безпідставному та незаконному прийнятті рішення про затвердження угоди, у той час як у затвердженні угоди мало бути відмовлено відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України з підстав невідповідності узгодженого сторонами покарання вимогам ч. 1 ст. 5 КК України.
Апелянт зазначає про те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII, в редакції від 20 грудня 2019 року, який набув чинності 1 липня 2020 року встановлено відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.
При цьому відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Однак, як зазначає апелянт, суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 формально та поверхнево, істотно порушив кримінальний процесуальний закон, проігнорував загальні засади призначення покарання, унаслідок чого затвердив угоду, яка суперечить вимогам закону, порушує права обвинуваченого, та призначив обвинуваченому покарання, яке не передбачено законом, а тому вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, під час якого суду необхідно виконати всі вимоги чинного законодавства та постановити законне і обґрунтоване рішення.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, вирок місцевого суду, яким затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, не відповідає вказаним вимогам закону.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, стороною обвинувачення не оспорюються, а тому, згідно зі ст. 404 КПК України, у зазначеній частині оскаржуване судове рішення в апеляційному порядку не перевіряється.

Відповідно до ч. 2 ст. 472 КПК Українив угоді про визнання винуватості зазначаються, у тому числі, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

Згідно з вироком суду першої інстанції 8 травня 2020 року обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України.

З наявних матеріалів кримінального провадження встановлено, що між прокурором та підозрюваним укладено угоду про визнання винуватості за вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, і прокурор та обвинувачений узгодили покарання у виді 2 років позбавлення волі, із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України (ас. 10).

За змістом статей 474, 475 КПК України суд зобов`язаний перевірити угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону і може відмовити в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким, ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. В іншому випадку, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

8 вересня 2020 року місцевим судом затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором та ОСОБА_5 та останнього засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Разом з тим Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року (із змінами, внесеними згідно із Законом № 321-IX від 3 грудня 2019 року), який набрав чинності 1 липня 2020 року, внесені зміни до законодавчих актів України, зокрема в абзаці другому частини першої слова «від п`ятдесяти до ста» замінено словами «від однієї тисячі до трьох тисяч», а слова «трьох років, або позбавленням волі на той самий строк» замінити словами «п`яти років», тобто, санкція частини першої ст. 309 КК України передбачає покарання у виді штрафу від ста до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років.

Таким чином із санкції вказаної норми кримінального закону виключено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КК УкраїниЗакон про кримінальну відповідальність, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто, поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи, що санкцію ч. 1 ст. 309 КК України(в редакції закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, який набрав чинності 1 липня 2020 року), пом`якшено шляхом виключення покарання у виді позбавленні волі, то в даному випадку застосуванню підлягала санкція ч. 1 ст. 309 КК України станом на час постановлення вироку - 8 вересня 2020 року, якою передбачено найсуворіше покарання у виді обмеження волі, а, відтак, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним порушувала права та інтереси останнього і згідно з положеннями ч. 7 ст. 474 КПК України не підлягала затвердженню.

Однак судом першої інстанції при затвердженні угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним та призначенні покарання обвинуваченому вище зазначені вимоги закону не були враховані та обвинуваченому ОСОБА_5 було призначене покарання, яке не передбачено законом, що свідчить про істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального та кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим з урахуванням положень ч. 1 ст. 412 КПК України вирок суду підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 , - задовольнити.

Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 8 вересня 2020 року щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 309 КК України - скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3