ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2020 року Київський районний суд м. Харкова у складі колегії суддів:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_10 ,
представника потерпілого ОСОБА_11 ,
обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадженні №0000015 за обвинуваченням:
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Донецьк, громадянина України, одруженого, середньою спеціальною освітою, пенсіонера, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки міста Донецьк, громадянки України, заміжньої, з середньою освітою, непрацюючої, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,
ВСТАНОВИВ:

I. ФОРМУЛЮВАННЯ ПРЕД`ЯВЛЕНОГО ОБВИНУВАЧЕННЯ, ЯКЕ ВИЗНАНЕ СУДОМ НЕДОВЕДЕНИМ.
Згідно обвинувального акту, в редакції внесених у судовому засіданні змін, ОСОБА_12 , умисно із корисливих мотивів, діючи у групі та за попередньою змовою з ОСОБА_13 , з єдиним умислом, спрямованим на заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, шляхом омани, у період з 16.12.2011 по грудень 2012 року, заволоділи належними ОСОБА_10 грошовими коштами у сумі 90 000 доларів США, що становило на той час згідно курсу НБУ 719 091 грн. та належною ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 на праві приватної спільної сумісної власності квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_3 , вартістю, згідно судово-будівельної експертизи № 10990 від 10.02.2014, 407 466 грн., а також грошовими коштами ОСОБА_10 в сумі 110 000 доларів США, що на той час складало 899 412 грн. 50 коп., щодо погашення кредиту ОСОБА_12 за кредитним договором з ПАТ «Оксі Банк» № 01/10-ВКЛ-2001 від 09.11.2010, за наступних обставин:
Так, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 достовірно знаючи, що належне ОСОБА_12 та придбане ним у шлюбі з ОСОБА_13 домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , є предметом іпотеки відповідно до укладеного 09.11.2010 ОСОБА_12 з ПАТ «Оксі Банк» договору іпотеки, та на яке накладено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_17 заборону відчуження із записом 10464898 в забезпечення виконання ОСОБА_12 зобов`язань за кредитним договором з ПАТ «Оксі Банк» №01/10-ВКЛ-2001 від 09.11.2010 у сумі 1 250 000 грн., не виплачуючи кредит за вказаним договором, строк якого повинен був закінчитися 08.11.2014, не повідомивши банк - іпотекодержатель про намір відчужити зазначений будинок, із корисливих мотивів, влітку 2011 року вирішили незаконно продати вказане домоволодіння, для чого розмістили у сеті Інтернет об`яву щодо продажі вищевказаного домоволодіння.
Однак, розуміючи неможливість продажу домоволодіння, щодо якого існує заборона на відчуження, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вирішили реалізувати вказане майно шляхом омани, тобто замовчування для покупця відомостей про знаходження домоволодіння у іпотеці та зняття заборони його відчуження в судовому порядку шляхом подачі до суду цивільного позову із повідомленням суду завідомо неправдивих відомостей про те, що нібито ОСОБА_13 - дружині ОСОБА_12 , який був стороною договору іпотеки на вказане домоволодіння, не було відомо про факт передачі останнім в іпотеку спільного майна подружжя.
Реалізовуючи злочинний намір, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 знайшли покупця в особі ОСОБА_10 , якому повідомили завідомо неправдиві відомості про те, що вказане домоволодіння не знаходиться під іпотекою та немає інших претендентів на нього, але в той час ОСОБА_10 не погодився на запропоновану ОСОБА_12 вартість у сумі еквівалентної 200 000 доларів США.
ОСОБА_13 , діючи згідно спільного з ОСОБА_12 злочинного плану, спрямованого на шахрайське заволодіння чужим майном, достовірно знаючи і беручі участь у 2010 році в передачі чоловіком ОСОБА_12 спільного майна - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , в іпотеку банку, 03.10.2011 подала у Жовтневий районний суд м. Харкова цивільний позов до свого чоловіка ОСОБА_12 та ПАТ «Оксі Банк» про визнання недійсними кредитного договору №01/10-ВКЛ-2001 та договору іпотеки від 09.11.2010, навмисно повідомивши суду завідомо неправдиві відомості про те, що договір іпотеки, предметом якого було вказане домоволодіння, був укладений її чоловіком - ОСОБА_12 без її відому.
При цьому ОСОБА_13 достовірно знала, що особисто надавала ПАТ «Оксі Банк» письмову згоду на передання вказаного вище домоволодіння в іпотеку, посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_17 , а ОСОБА_12 , який був відповідачем за вказаним позовом, надав до суду заяву про повне визнання ним цивільного позову та прохання розглядати справу за його відсутністю, посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_18 .
На підставі неправдивої інформації, поданою до суду подружжям ОСОБА_19 , 30.11.2011 року Жовтневим районним судом м. Харкова була постановлена ухвала щодо зняття заборони відчуження з домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 .
Отримавши таким чином в Жовтневому районному суді м. Харкова заочне рішення від 30.11.2011 року, в якому було постановлено про зняття заборони відчуження домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_12 , розуміючи неправомірність своїх дій і продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, наприкінці листопада 2011 року зателефонував ОСОБА_10 , щоб увести останнього в оману щодо вартості, запропонував йому продаж домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , на більш привабливих умовах. При цьому ОСОБА_12 , обманюючи ОСОБА_10 що його домоволодіння не знаходиться під іпотекою та немає інших претендентів на нього, повідомив його, що продасть йому своє домоволодіння в обмін на належну родині ОСОБА_10 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 вартістю 407 466 грн., з доплатою у розмірі 90 000 доларів США, що становило на той час згідно курсу НБУ 719 091 грн., тобто за 1 126 557 грн.
При цьому ОСОБА_12 просив ОСОБА_10 дуже швидко укласти вказану угоду, мотивуючи це своєю потребою у грошах, які, начебто, з нього вимагали невідомі ОСОБА_10 особи.
З метою реалізації злочинного плану, зав`язаного з оманою ОСОБА_10 та заволодінням його майном та грошима, ОСОБА_12 14.12.2011 звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_20 з метою вилучення записів із Єдиного реєстру заборон відчуження та з Державного реєстру іпотек, та одержав витяги про реєстрацію вилучення записів, після чого відразу призначив ОСОБА_10 час укладання угод у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_21 , що здійснює свою діяльність за адресою: АДРЕСА_5 . При цьому ОСОБА_12 та ОСОБА_13 розуміли, що заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.11.2011 обов`язково буде оскаржене до суду та скасоване, як тільки ПАТ «Оксі Банк» стане про це відомо.
16.12.2011 ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , із корисливих мотивів, діючи у групі та за попередньою змовою між собою, з умислом, спрямованим на заволодіння чужим ( ОСОБА_10 та його родини) майном шляхом омани, швидко підготувавши усі необхідні документи, під приводом дійсних правочинів, посвідчених за адресою: АДРЕСА_6 , офіс 207 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_21 , уклали договір купівлі-продажу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , між продавцем ОСОБА_12 і покупцем ОСОБА_10 та договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , між продавцями ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 і покупцем ОСОБА_13 , після чого також одержали від ОСОБА_10 у якості доплати грошові кошти у сумі 90 000 доларів США, що становило на той час згідно курсу НБУ 719 091 грн.
Після укладання вищевказаних договорів купівлі-продажу, подружжя ОСОБА_12 і ОСОБА_13 розуміючи свої завідомо неправомірні дії щодо вчинення правочину, з метою утримання незаконно отриманого майна та грошових коштів родини ОСОБА_22 , ОСОБА_13 23.12.2011 подарувала раніш належну родині ОСОБА_10 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_7 своїй доньці - ОСОБА_23 , котра відразу, у грудні 2011 року, продала цю квартиру. Грошові кошті у сумі 90 000 доларів США, які були отримані від ОСОБА_10 при укладанні вищевказаних договорів, на погашення заборгованості перед ПАТ «Оксі Банк» по договору іпотеці, не пішли, а були використані подружжям ОСОБА_19 в особистих цілях.
26.12.2011, тобто через 10 діб після укладання договорів купівлі-продажу, при перегляді заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.11.2011, воно було скасовано, а на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 накладено заборону відчуження та обтяження іпотекою.
Розуміючи що їх викрили, подружжя ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , на виклики суду не з`являлись, ОСОБА_10 про арешт домоволодіння не повідомляли.
Таким чином, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 шахрайським шляхом, під видом правочину, заволоділи належною ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 на праві приватної спільної сумісної власності квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_3 вартістю, згідно висновку судово-будівельної експертизи №10990 від 10.02.2014, 407 466 грн. та належними ОСОБА_10 грошовими коштами у розмірі 719 091 грн., які звернули на свою користь та розпорядилися за власним розсудом, спричинивши потерпілим ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 особливо велику матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Крім того, у січні 2012 року, ОСОБА_10 дізнавшись про рішення суду щодо накладення заборони відчуження та обтяження іпотекою на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , яке він придбав у грудні 2011 року у ОСОБА_12 , звернувся до ОСОБА_12 та зажадав пояснень від нього щодо омани при продажі домоволодіння за вищезазначеною адресою та повернення квартири за адресою: АДРЕСА_3 і отриманих грошей у сумі 90000 доларів США.
ОСОБА_12 дав пояснення ОСОБА_10 , що не може повернути грошові кошти та квартиру у зв`язку з їх відсутністю, але готовий був розірвати договір купівлі-продажу від 16.12.2011 та повернути домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 до свого володіння і передати його до банку як забезпечення виконання їм - ОСОБА_12 , зобов`язань за кредитним договором з ПАТ «Оксі Банк» №01/10-ВКЛ-2001 від 09.11.2010 у сумі 1 250 000 грн.
ОСОБА_10 , розуміючи неможливість повернення свого майна та грошових коштів, якими заволоділо подружжя ОСОБА_19 у грудні 2011 року, а у разі розірвання договору купівлі-продажу від 16.12.2011 року, він залишиться без домоволодіння, грошей та місця помешкання і, фактично, буде мешкати на вулиці, ОСОБА_10 змушений був звернутися до ПАТ «Оксі Банк» з проханням пошуку компромісів щодо можливості залишення у його володінні помешкання за адресою: АДРЕСА_4 .
У 2012 році, після тривалих переговорів, керівництво ПАТ «Оксі Банк» запропонувало ОСОБА_10 відкрити банківський рахунок та погасити заборгованість перед банком замість ОСОБА_12 .
24 жовтня 2012 року ОСОБА_10 змушений був відкрити в ПАТ «Оксі Банк», згідно договору банківського рахунку №05/60-Д, банківський рахунок № НОМЕР_1 , з правом поповнення та зняття коштів, на умовах та в порядку визначеному Договором, на який їм було покладено грошові кошти у сумі 110 000 доларів США.
З метою можливості повернення хоч якоїсь суми грошевих коштів від подружжя ОСОБА_19 , якими вони заволоділи шахрайським шляхом, та можливості мешкання у будинку АДРЕСА_4 , 26 листопада 2012 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 був укладений договір позики №1, згідно до якого ОСОБА_10 «позичив» ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 110 000 доларів США, що на той час складало 899 412 грн. 50 коп., фактично передав свій рахунок у ПАТ «Оксі Банк» ОСОБА_12 для погашення заборгованості по кредиту. В свою чергу ОСОБА_12 зобов`язався повертати гроші ОСОБА_10 у розмірі 3 (трьох) тисяч доларів США щомісяця до травня 2016 року. Однак до теперішнього часу ОСОБА_12 свої зобов`язання не виконує, на попередження ОСОБА_10 щодо здійснення умов повернення грошових коштів не реагує, ні гроші, ні майно ОСОБА_12 не повертає, чим спричинили потерпілим ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 особливо велику матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Органом досудового розслідування дії обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 кваліфіковані як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинено за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.
II. ПІДСТАВИ ВИПРАВДАННЯ ОБВИНУВАЧЕНИХ
А. Основні релевантні джерела права
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Лише сукупність усіх передбачених законом об`єктивних та суб`єктивних ознак складу злочину може бути підставою кримінальної відповідальності.

Інкриміноване ОСОБА_12 , ОСОБА_13 кримінальне правопорушення передбачає його вчинення лише з прямим умислом.

Частина 4 ст. 190 КК України передбачає кримінальну відповідальність за заволодіння чужим майном або правом на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), в особливо великих розмірах.

Згідно ст. 190 КК України шахрайством є заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою. Згідно з Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього.
Таким чином, обман має передувати передачі майна потерпілим, який в силу повідомлених неправдивих даних добровільно передає у власність винної особи своє майно.
Із суб`єктивної сторони шахрайство характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.

Відсутність хоча б одного зі складових елементів шахрайства, у тому числі об`єктивної чи суб`єктивної сторони, означає, що дії осіб, поведінка яких оцінюється, можуть знаходитись в іншій юридичній площині, ніж кримінальна, а саме: свідчити про наявність цивільного або господарського спору (Постанова ВС №51-2903км18 від 02.10.2018 року).

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Водночас, виправдувальний вирок постановляється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу, зокрема, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення або відсутність в діянні складу кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 373 КПК України, п. 1, 2 ч.1 ст. 284 КПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відтак особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили (ч. ч. 1, 2 ст.17 КПК України).

При цьому ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Доказування ж має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведена поза розумним сумнівом (ч. 2 ст. 17 КПК України, рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 06.12.98).

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Обов`язок доказування вказаних обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого (ст. ст. 91, 92 КПК України).

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (ст. 86 КПК України).

Б. Надані суду докази та їх оцінка
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 провину у заволодінні чужим майном шляхом омани в особливо великих розмірах за обставин викладених у обвинувальному акті і описовій частині вироку не визнав. Щодо цивільного позову, то зазначив, що дійсно брав у потерпілого ОСОБА_10 грошові кошти у розмірі 110000 доларів США у позику, і не відмовляється їх повертати, проте наголосив, що ця сума коштів вже стягнута з нього за рішенням суду у цивільній справі. В іншій частині позовних вимог просив відмовити.
Суду пояснив, що у 2010 році він уклав договір кредиту з ПАТ «Оксі Банк» на суму 1250000 гривень та передав в іпотеку банку належний йому на праві власності житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_4 , на який згідно договору іпотеки з банком було накладено заборону на відчуження. Навесні 2011 року у нього змінились обставини та він не міг погашати перед банком кредит у повному обсязі, тому він вирішив продати свій будинок та погасити увесь борг. Про свої наміри він повідомив банк, та отримав усну згоду на продаж іпотечного житлового будинку. Він дав оголошення щодо продажу будинку та серед інших потенційних покупців з`явився ОСОБА_10 , який запропонував йому замість ціни, яка була в об`яві, розрахуватись за будинок частково грошима і передати квартиру з двома гаражами, розташовану по АДРЕСА_3 . При їх спілкуванні він повідомив ОСОБА_10 , що будинок перебуває у іпотеці, надав йому копії документів на будинок. Проте, оскільки йому були потрібні лише кошти, угода між ними не відбулась.
У вересні 2011 року для огляду заставного майна до будинку прийшла керуюча Харківським відділенням банку, з собою вона привела працівників ХМБТІ. Вона мала намір переоформити житловий будинок у власність банку та у подальшому його реалізувати за дуже невелику ціну та погасити кредит. Оскільки він був не згоден із діями керуючої, тому він її з працівниками ХМБТІ для огляду будинку не впустив. Після цих подій він звернувся до знайомого юриста ОСОБА_24 та розповів йому про намір банка захопити його житловий будинок та дав йому довіреність від себе і дружини на представлення їх інтересів у банку і в суді. Для підготовки лінії захисту він передав юристу усі документи, які стосувались кредитних правовідносин з банком. Юрист склав заяву до суду, яку підписала ОСОБА_13
26.10.2011 року до нього знову звернувся ОСОБА_10 із пропозицією придбати у нього будинок. Зазначив, що на його пропозицію він погодився, оскільки вона була для нього вигідна. Після чого він став готувати документи на продаж будинку. ОСОБА_10 дав йому технічний паспорт на квартиру для виклику техніка з БТІ. Потім він зустрівся з ОСОБА_25 , який йому передав рішення суду і сказав, що нотаріус який наклав арешт на будинок зніме його згідно рішенням суду. По його заяві нотаріусом був знятий арешт з будинку. Наголосив, що зазначене рішення він надав ОСОБА_10 та його дружині для огляду, вони з ним ознайомились та погодились на укладання угоди. 16 грудня 2011 року він, його дружина ОСОБА_26 , ОСОБА_10 та його члени сім`ї уклали договір купівлі-продажу житлового будинку та квартири. ОСОБА_10 став власником житлового будинку по АДРЕСА_4 , а його дружина ОСОБА_13 стала власницею квартири АДРЕСА_8 . Також, ОСОБА_10 попросив його скласти додатковий договір на випадок розірвання договору купівлі-продажу будинку. 17.12.2011 р. він приїхав до ОСОБА_10 щоб віддати йому ключі від будинку і привіз додатковий договір, який вони підписали.
Згодом, вже після укладання угоди, Банк дізнався про заочне рішення суду від 30.11.2011 року та звернувся до суду із заявою про його перегляд. Почались суди із банком. Було багато судових засідань та все вирішилось у правовому полі. Під час них, ОСОБА_10 вимагав від нього погасити кредит, щоб у нього не забрали будинок, проте як зазначив обвинувачений, у нього не було коштів. З метою погашення кредиту, ОСОБА_10 надав йому грошові кошти у розмірі 110000 дол. США, про що була складена розписка та борг перед банком було погашено. Через деякий час ОСОБА_10 згадав йому про повернення боргу за договором позики у сумі 110000 дол. США. Він йому відповів що треба перерахувати суму позики. Після чого ОСОБА_10 порушив проти нього і його дружини кримінальну справу. В подальшому стягнення цих коштів відбувається за рішенням суду у цивільній справі про стягнення коштів за договором позики.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_13 вину у заволодінні чужим майном шляхом омани в особливо великих розмірах за обставин викладених у обвинувальному акті і описовій частині вироку не визнала, також не визнала цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 та пояснила, що їй було відомо про те, що чоловік збирається взяти кредит в «Оксі банку». Вона підписувала у банку документи, що саме підписувала не знала. Їх родина часто оформлювала кредити, не пам`ятає яку давала згоду, ставила свій підпис під кожним аркушем. Вона не знала, що будинок по АДРЕСА_4 є предметом іпотеки, оскільки не вникала у справи чоловіка. Лише згодом вона дізналась, що будинок був під іпотекою. Будинок вирішили продати щоб погасити кредит. Прийшла представник банку з представниками з БТІ, чоловік нікого не впустив. Всіма питаннями реалізації будинку займався її чоловік, який звертався до юриста ОСОБА_27 . Вона видала на ім`я юриста довіреність та юрист готував і подавав позовну заяву до суду від її імені Суть позовної заяви їй була невідома, вона її підписала не читаючи. Коли продали будинок, кредит не погасили через інші невідкладні платежі. Квартира, яку родина ОСОБА_22 передала їм в рахунок продажу будинку, була оформлена на її ім`я. Після чого, вона квартиру подарувала своїй дочці.
Як на підтвердження провини обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, сторона обвинувачення покладається на свідчення потерпілих, свідків та докази, які були зібрані під час досудового розслідування та дослідженні безпосередньо судом.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 суду пояснив, що він у 2011 року шукав собі для проживання житловий будинок та у літку 2011 року знайшов через мережу «Інтернет» оголошення про продаж житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , будинок коштував 200000 доларів США, продавцем був ОСОБА_12 , якому він запропонував ціну у 150000 доларів США, однак останній відмовився. На початку грудні 2011 року йому зателефонував ОСОБА_12 та повідомив, що він згоден на те, щоб у рахунок продажу будинку забрати собі у власність трьохкімнатну квартиру, яка належить родині ОСОБА_22 та 90000 дол. США. Зазначив, що угоду необхідно укласти швидко, оскільки йому потрібні були кошти. Він викликався оформити усі документи на квартиру. Щодо будь-яких заборон, які були на будинку, ОСОБА_12 не повідомив. Більш того, нотаріус перевірив цю інформацію та повідомив, що будь-яких арештів чи заборон на будинку немає. 16.12.2011 р. вони зустрілись у приватного нотаріуса на вул. Чернишевського в м. Харкова, де оформили договір купівлі-продажу зазначеного житлового будинку, взамін чого він продав ОСОБА_13 належну його сім`ї квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , та передав 90000 доларів США, що становило різницю між вартістю вказаних житлового будинку та квартири. Документи на будинок ОСОБА_12 йому не віддав, оскільки він сказав, що у нього є знайомі в БТІ та він за їх допомогою швидко переоформить будинок на землю під ним на нового власника, тобто ОСОБА_10 . Після нового року йому стало відомо, що вказаний житловий будинок був заставним майном за кредитним договором укладеним між ОСОБА_12 та ПАТ «Оксі Банк» і що без відома банку ОСОБА_12 продав йому житловий будинок. Також йому стало відомо, що банк звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним. Він звернувся до ОСОБА_12 , який йому пояснив, що він усі питання з банком вирішить. Оскільки у лютому 2012 року ситуація не змінилась, він звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова із зустрічним позовом в межах розгляду цивільної справи за позовом ПАТ «Оксі Банк», вимагаючи від ОСОБА_12 повернути усе у первісний стан, як було до укладання угод. В подальшому Жовтневим районним судом м. Харкова договір купівлі-продажу будинку було визнано недійсним, усіх сторін було повернуто у первісний стан. Пояснив, що він знову звернувся до ОСОБА_12 з метою з`ясування обставин цієї ситуації, на що обвинувачений зазначив, що у вересні 2012 року у нього будуть кошти для погашення кредиту. Сторонами були подані апеляційні скарги та до вересня 2012 року справа не слухалась. Першого вересня 2012 року він звернувся до ОСОБА_12 , який йому пояснив, що грошей у нього немає. Другого чи третього вересня 2012 року він звернувся із заявою до прокуратури. Після чого ОСОБА_12 змінився у поведінці, та запропонував йому, щоб він йому надав позику для погашення кредиту. Він з ОСОБА_12 прийшли до банку почали розмовляти. Потрібно було погасити 120 000 доларів США. Він попросив банк, щоб не давали ніякого руху рішенню суду, а він спробує знайти гроші упродовж місяця та погасити кредит. Він у банку відкрив рахунок і почав збирати гроші, які клав на рахунок ПАТ «Оксі Банк». Зазначив, що зібрав 110 000 доларів США та знявши їх з рахунку, віддав ОСОБА_12 . В подальшому, ОСОБА_12 самостійно їх обміняв на гривню та віддав в касу банку для погашення кредиту. Банк написав заяву про те, що не має ніяких претензій, зняли заборону і таким чином будинок залишився. Після чого він з ОСОБА_12 уклав договір позики на грошову суму у розмірі 110000 доларів США, при цьому ОСОБА_12 на вказану суму написав розписку. ОСОБА_12 сказав, що одразу гроші не зможе йому виплатити, просив дати пів року відстрочки. Він погодився і домовились, що ОСОБА_12 повинен був виплачувати щомісяця по 3 000 доларів США протягом трьох років. Зазначив, що минули 2012-2013 роки, проте кошти не повертались. Також він нагадав йому, що документи на будинок до цього часу залишаються у ОСОБА_12 і він сказав, щоб йому він їх надав для оформлення права власності на будинок за собою. І лише навесні 2013 року він оформив житловий будинок на себе. Зазначив, що на сьогоднішній день ОСОБА_12 йому позику не повернув.
На питання сторони захисту повідомив, що на теперішній час не вимагає від обвинувачених повернення квартири та 90000 дол. США, які він сплатив за будинок, а бажає повернути грошові кошти, заявлені в уточненому цивільному позові про відшкодування йому матеріальної шкоди у розмірі 110000 дол. США, моральної шкоди на суму 300000 грн. (Т.6 а.с.46-49). У судових дебатах просив суд розглянути та задовольнити його позовну заяву в межах стягнення з обвинувачених 300000 грн. моральної шкоди.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_16 суду показав, що приблизно у 2011 році його батько ОСОБА_10 підбирав для купівлі житловий будинок через мережу Інтернет. У серпні він знайшов будинок, який йому сподобався, цей будинок був розташований за адресою: АДРЕСА_4 , власником якого на той час були подружжя ОСОБА_19 . Він поїхав разом з батьком ОСОБА_10 та матір"ю ОСОБА_14 . Батько задавав питання ОСОБА_12 , чи знаходиться будинок під іпотекою, чи є ще претенденти на вказаний будинок. ОСОБА_12 повідомив, що будинок під іпотекою не знаходиться та інших покупців немає. На той час батько вимушений був відмовитись від купівлі будинку, оскільки тієї суми яку запросив ОСОБА_12 у них не було. У грудні 2011 році його батько повідомив своїй родині, в тому числі і йому, що ОСОБА_12 погодився на продаж будинку, та не заперечував купити у нього квартиру по АДРЕСА_3 , яка належала родині ОСОБА_22 в рахунок продажу будинку та отримати від ОСОБА_10 доплату у розмірі 90000 дол. США. Після чого між ОСОБА_19 та його батьком був укладений договір купівлі-продажу будинку, розташованого по АДРЕСА_4 , та договір купівлі-продажу квартири розташованої по АДРЕСА_3 . Також повідомив, під час укладання цих договорів була здійснена усна домовленість між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 про те, що вартість квартири, яку буде придбавати ОСОБА_12 у ОСОБА_10 , становить 60000 дол. США, загальна сума вартості будинку, який продавав ОСОБА_12 , складала 150000 дол. США. Це йому відомо від членів його родини. Зазначив, що документи на будинок ОСОБА_12 залишив у себе, пояснюючи це тим, що самостійно переоформить будинок та земельну ділянку на ОСОБА_10 .. Вказані документи знаходились у обвинуваченого до травня 2012 року. Приблизно у січні 2012 року з Жовтневого районного суду м. Харкова надійшло повідомлення про виклик батька до суду через наявність позову про розірвання договору між ОСОБА_12 та ОСОБА_10 через оформлену на спірний будинок іпотеку. Хто в подальшому сплатив суму за іпотекою йому не відомо.
Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_14 пояснила, що їх родина шукала житло, дивились різні варіанти. У 2011 році влітку в Інтернеті була виставлена на продаж половина будинку по АДРЕСА_4 . Продавцем був ОСОБА_12 . Вони домовились про зустріч. Їх все влаштовувало, окрім ціни, яка була дуже висока, тому і розійшлись та більше не думали про цей будинок. Приблизно у кінці восени 2011 передзвонив ОСОБА_12 , запитав, чи купили вони будинок Йому відповіли, що нічого, щоб їм підходило, не знайшли. Він запропонував зустрітись. При зустрічі, ОСОБА_12 сказав, що він погоджується продати будинок за 150 000 доларів США, яку вони йому запропонували. Пояснив це тим, що йому потрібні гроші через наявність боргів. Таких грошей в наявності у них не було, але була 3-х кімнатна квартира по АДРЕСА_3 . ОСОБА_12 погодився купити у них квартиру. Вони йому дали документи на квартиру для підготовки їх на продаж, він зазначив, що має певні знайомства у БТІ. 16 грудня 2011 року відбулось укладання угод у нотаріуса, який розташований на вул.. Чернишевського у м. Харкові. У нотаріуса була присутня його дружина ОСОБА_13 , вона, її чоловік, діти приїхали пізніше, оскільки були зайняті на роботі. Що будинок знаходився під іпотекою їм ніхто не казав. Якщо цей факт був би їм відомий, то вони б не погодились на купівлю будинку. Нотаріус теж нічого їм не сказала. Коли відбулась угода, чоловік ОСОБА_10 провів розрахунок з ОСОБА_12 в окремій кімнаті. Зазначила, що ОСОБА_12 сплатив ОСОБА_10 за квартиру 60000 дол. США, ці кошти в подальшому ОСОБА_10 сплатив ОСОБА_12 в рахунок придбання будинку та ще доплатив 90000 дол. США. Щодо подальшого оскарження договору купівлі-продажу квартири, яка розташована по АДРЕСА_3 їй нічого не відомо. Проте, через місяць їй зателефонувала сусідка по АДРЕСА_9 , повідомила, що прийшов замовний лист вона поставила свій підпис, щоб вони приїхали забрали. В цьому листі йшла мова про те, що ОКСІ банк подав позов про визнання угоди купівлі-продажу будинку недійсною. Як в подальшому вирішились питання з банком їй невідомо, цим займався її чоловік. Зараз вони продовжують проживати у цьому будинку.
Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_15 пояснила, що познайомилась із родиною ОСОБА_19 у грудні 2011 року, коли її батьки у них купляли будинок. Купівлі цього будинку передувало те, що ще влітку 2011 року її батьки шукали собі будинок, знайшов вдалий варіант в Інтернеті. Батько зателефонував продавцеві та зустрівся із ним. Це був ОСОБА_12 . Будинок був добрий, проте його вартість для її родини була дуже висока, тому угоди укладено не було. У кінці осені 2011 року її батькові зателефонував ОСОБА_12 та запропонував нову зустріч. На цій зустрічі батьки запропонували ОСОБА_12 90000 дол. США та трьох кімнатну квартиру, вартість якої 60000 дол. США. На цю пропозицію ОСОБА_12 погодився. У грудні 2011 року відбулась зустріч у нотаріуса, де були присутні усі члени її родини, які були власниками трьохкімнатної квартири та подружжя ОСОБА_19 . Було укладено два договори купівлі-продажу, а саме купівлі-продажу квартири між її родиною та ОСОБА_13 , та договір купівлі-продажу будинку між ОСОБА_12 та ОСОБА_10 . Черговість була наступна: купівля продаж будинку, а потім купівля продаж квартири. Підставою для такої черговості було те, що вона запізнилась до нотаріуса. Зазначила, що не була присутня при переданні грошей, оскільки це відбувалось у окремій кімнаті. Чому угода про купівлю-продаж квартира була укладена із ОСОБА_13 їй не відомо. На час укладання угоди їй не було відомо про існування іпотеки, усім займався її батько. Пізніше їй стало відомо, що будинок знаходиться в іпотеці банку, оскільки на їх адресу надійшов лист з банку. Для того, щоб не втратити будинок, вони зібрали 110000 дол. США для погашення кредиту ОСОБА_12 . Вважала, що шахрайські дії подружжя ОСОБА_19 полягають у тому, що вони не повідомили їм про існування іпотеки, а самостійно використали рішення суду для зняття заборони на продаж, яке набрало законної чинності.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_25 пояснив суду, що знайомий із родиною ОСОБА_19 . Первісно познайомився із ОСОБА_12 при наданні йому юридичної допомоги ще у 2009 році. У 2011 році, більш точну дату він не пам`ятає, вони обговорили питання оскарження кредитного договору, укладеного між ним та Оксі банк через відсутність згоди ОСОБА_13 на укладання цього договору. За проханням ОСОБА_12 він допоміг йому скласти позов до суду від імені дружини про визнання недійсними договору кредиту, іпотеки з підстав незнання дружини про укладення чоловіком кредитного договору. Обставини для задоволення позову повинні були встановлені судом. У документах, які були йому надані для огляду ОСОБА_12 не було відомостей про те, що ОСОБА_13 надавала згоду на укладання кредитного договору. Після складення позову він надав його ОСОБА_12 для ознайомлення. Цей позов був підписаний ОСОБА_13 . Пояснив, що не пам`ятає, чи роз`яснював він ОСОБА_13 суть позову. Підтвердив, що діяв від імені ОСОБА_13 за довіреністю, яку оформили у нотаріуса. Після чого за довіреністю ОСОБА_13 він здав позов до Жовтневого районного суду м. Харкова та більше участі у цій справі не приймав.
Допитана у судовому свідка ОСОБА_28 , пояснила, що вона працювала в ОКСІ Банк з квітня 2011 року, на час видачі кредиту ОСОБА_12 вона там не працювала. Щодо відчуження будинку, який був предметом іпотеки, Банку стало про це відомо з листа нотаріуса про зняття заборони на продаж цього житлового будинку. Потім банк рішення суду скасував і зробили знову дійсним кредит. В подальшому, ОСОБА_12 повністю сплатив кредит, вносячи платежі до каси банку. Кредит був повністю погашений. На той момент була погашена сума еквівалентну сумі 110 000 доларів США. Повідомила, що їй відомо про укладання договору позики між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , вона бачила цей договір. Пояснила, що ОСОБА_10 було відкрито рахунок ОКСІ Банк, почали збирати гроші. У день видачі цих коштів ОСОБА_10 , ОСОБА_12 сплатив борг за кредитом. ОСОБА_12 сплатив борг у касі банку у гривні. На питання повідомила, що ОСОБА_12 виплачував відсотки по кредиту, у нього була відстрочка платежів по тілу кредиту. Коли почались платежі по тілу кредиту, жодного платежу по тілу кредиту не було. Почалось зростання суми боргу. Банк почав з ОСОБА_12 вести переговори щодо необхідності погашення кредиту. Щодо надання банком дозволу на продаж іпотечного будинку вона не пам`ятає. Зазначила, що приходила до будинку подружжя ОСОБА_19 разом із техніком з метою обстеження будинку та його цілісності.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_29 пояснив, що він є адвокатом та представляв інтереси ОСОБА_12 , ОСОБА_13 по цивільний справі, коли банк подав позов про визнання договору купівлі-продажу домоволодіння не дійсним, ОСОБА_10 подав зустрічний позов із вимогою про визнання договору купівлі-продажу домоволодіння недійсним. За вказаним цивільним позовом справа була закрита через відмову позивачів (банку та ОСОБА_22 ) від своїх позовних вимог. Предметом цивільного позову було нерухоме майно, яке саме він не пам`ятає. Справа слухалась у Жовтневому районному суді м. Харкова. Підтвердив, що приймав участь у цивільній справі після скасування заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова та представляв інтереси ОСОБА_13 .
Суд, оцінюючи свідчення, вважає, що показання потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , не свідчать про винуватість обвинувачених у вчиненні ними шахрайських дій. Надані суду покази свідків навпаки підтверджують існування цивільно-правових відносин, які вирішувались у тому числі шляхом звернення до суду, а також існування кредитних правовідносин між ОСОБА_12 та ПАТ «ОКСІ Банк», що були урегульовані відповідними договорами та вирішились у правовому полі.
Щодо свідчень потерпілих, то суд зазначає, що у частині укладання між обвинуваченими та потерпілими договорів купівлі-продажу житлового будинку та квартири, то вони дійсно підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються самими обвинуваченими. Також суд вважає не спростованим факт надання потерпілим ОСОБА_10 позики у вигляді грошових коштів у розмірі 110000 дол. США обвинуваченому ОСОБА_12 .
Разом з тим, суд критично відноситься до показів потерпілих, які наполягають на існуванні у обвинувачених умислу на вчинення шахрайських дій з метою заволодіння їх майном та грошовими коштами потерпілого ОСОБА_10 . Ці висновки суд зробив виходячи з сукупності належно досліджених та наведених нижче у вироку доказів, а саме:
заяви потерпілого ОСОБА_10 від 19.09.2012 року щодо порушення кримінального провадження відносно ОСОБА_12 , який 16 грудня 2011 року шахрайським шляхом заволодів трьох кімнатною квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , що належить заявнику та членам його родини на праві власності, а також грошовими коштами в сумі 720 000 грн. (Т.2 а.с.15);
документів кредитної справи ОСОБА_12 з ПАТ «ОКСІ БАНК», в яких містяться кредитний договір з відкриттям відновлювальної лінії №01/10-ВКЛ-2001, укладений між ПАТ «Оксі Банк» (кредитодавець) та ОСОБА_12 (позичальник) від 09.11.2010 року; додатковий договір від 14.09.2011 року, договір іпотеки від 09.11.2010 року, предметом якого є нерухоме майно, домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ; нотаріально посвідчена згода ОСОБА_13 на отримання кредиту та передачу в іпотеку домоволодіння ( Т.1 а.с. 95 - 145);
документів, що містяться в нотаріальній справі приватного нотаріуса ОСОБА_21 , а саме: фотокопії договорів купівлі-продажу будинку між ОСОБА_12 та ОСОБА_10 від 16.12.2011, квартири між ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 від 16.12.2011 з витягами про реєстрацію цих правочинів (Т.3 а.с.19-75);
документів, надані нотаріусом ОСОБА_20 , а саме заяву ОСОБА_12 від 14.12.2011 р. про зняття заборони відчуження будинку АДРЕСА_4 з доданим до нього заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.11.2011 р. з відміткою про набрання ним законної сили (т.3 а.с. 78-82);
копії матеріалів цивільної справи Жовтневого районного суду м. Харкова за позовом ОСОБА_13 до ОСОБА_12 та ПАТ «Оксі Банк» про визнання договору іпотеки недійсним та зняття заборони відчуження будинку, у якій містяться позовна заява ОСОБА_13 до ОСОБА_12 , ПАТ «ОКСІ Банк» про захист прав споживача та визнання недійним кредитного договору та договору іпотеки від 23.09.2011 року (вх.. №14101 від 03.10.2011 р.), копії додатків до позову; копія заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.11.2011 року, яким позовні вимоги ОСОБА_13 були задоволені, визнано недійсним кредитний договір з відкриттям відновлювальної кредитної лінії від 09.11.2010 року та договір іпотеки від 09.11.2010 р. та зобов`язано нотаріуса зняти заборону відчуження, вилучити з державного реєстру заборон відчуження, зняти та вилучити з Державного реєстру іпотек запис щодо домоволодіння по АДРЕСА_4 ; копія заяви представника ПАТ «Оксі Банк» про перегляд заочного рішення від 30.11.2011 року у справі №2-3088/2011 від 22.12.2011 року; копія ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.12.2011 року про задоволення заяви ПАТ «Оксі Банк» про перегляд заочного рішення шляхом його скасування та призначення справи до розгляду в загальному порядку; копія ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.02.2012 року про залишення позовної заяви ОСОБА_13 без розгляду (т.3 а.с.95 -158);
завіреної копії договору купівлі-продажу квартири від 27.04.2012 року за реєстровим №836, укладеного між ОСОБА_23 та ОСОБА_30 , предметом якого є квартира АДРЕСА_8 , що надані приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_21 разом із документами, які надавались для оформлення цієї угоди (т.3 а.с.169-192);
копії матеріалів інвентаризаційної справи на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (т.3 а.с.203 -273);
завіреної копії договору дарування квартири від 23.12.2011 року за реєстровим №2977, укладеного між ОСОБА_13 та ОСОБА_23 , предметом якого є квартира АДРЕСА_8 , що надані приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_21 разом із документами, які надавались для оформлення цієї угоди (т.4 а.с.6-25);
висновку судової будівельно-технічної експертизи № 10990 від 10.02.2014, згідно якої вартість квартири за адресою: АДРЕСА_3 становила 407466 грн. (т.4 а.с.44- 55);
завіреної копії рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.06.2012 року за позовом ПАТ «ОКСІ Банк» до ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , третя особа ОСОБА_21 , КП «ХМБТІ», управління Держкомзему у м. Харкові про визнання договору купівлі-продажу недійсним та за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_12 , третя особа приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_21 , КП «ХМБТІ», ПАТ «ОКСІ Банк», про визнання недійсним договору купівлі-продажу, яким позовні вимоги ПАТ «Оксі Банк» задоволено, а позовні вимоги ОСОБА_10 задоволені частково, визнано недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння по АДРЕСА_4 , зобов`язано ОСОБА_10 повернути домоволодіння ОСОБА_12 , скасовано реєстрацію домоволодіння за ОСОБА_31 та зареєстровано за ОСОБА_12 . Стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_10 2 800 000 грн.; рішення Апеляційного суду Харківської області від 23.10.2012, яким було змінено рішення районного суду, зменшена сума стягнення з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_10 до 905500 грн., а в іншій частині рішення суду залишено без змін; копії ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.12.2012 року про закриття провадження за позовом ПАТ «ОКСІ Банк» до ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , третя особа ОСОБА_21 , КП «ХМБТІ», управління Держкомзему у м. Харкові про визнання договору купівлі-продажу недійсним та за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_12 , третя особа приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_21 , КП «ХМБТІ», ПАТ «ОКСІ Банк», про визнання недійсним договору купівлі-продажу на підставі п.3 ч.1 ст. 205 ЦПК України відмова позивачів від позовів (Т.4 а.с.93-99);
надані ДП «Інформаційний центр» повні витяги з Єдиного реєстру довіреностей, з яких встановлено посвідчення довіреності від 11.11.2012 року приватним нотаріусом ОСОБА_18 на представництво інтересів у судових установах ОСОБА_13 представником ОСОБА_25 ; посвідчення довіреності від 24.12.2012 року приватним нотаріусом ОСОБА_32 на представництво інтересів ОСОБА_13 представником ОСОБА_29 (Т.4 а.с.103-117);
висновку судової почеркознавчої експертизи № 441 від 08.09.2014 р., згідно до висновків якої підписи від імені ОСОБА_13 у наданій на дослідженні позовній заяві до суду від 03.10.2011 р., виконані ОСОБА_13 (т.5 а.с.110- 114);
копії договору займу № 1 від 26.11.2012 р., укладеним між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 разом із графіком повернення суми та копію розписки від 26.11.2012 р., написаної власноручно ОСОБА_12 , згідно до яких ОСОБА_12 отримав від ОСОБА_10 грошові кошти в розмірі 110000 доларів США, які зобов`язався повернути не пізніше 20.05.2016 р. (Т.6 а.с.74-78), копії письмових попереджень ОСОБА_12 від ОСОБА_10 про необхідність виконання грошового зобов`язання (Т.6 а.с.79-80); копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, з яких вбачається, що 18.04.2013 року за ОСОБА_10 була здійснена державна реєстрація житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 (Т.6 а.с.81-82); копію договорів банківського рахунку №05/61Д та №05/60 Д від 25.10.2012 року, укладених між ПАТ «ОКСІ Банк» та ОСОБА_10 з правом поповнення та зняття з цих рахунків грошових коштів (Т.6 а.с.83-86); виписки по особовим рахункам відкритим у ПАТ «ОКСІ Банк» на ім`я ОСОБА_12 з 09.11.2010 по 16.10.2014 р.р. (Т.6 а.с.92-121); завірену копію витягу про державну реєстрацію прав на домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , 20.12.2011 року за ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу р.н.2899 від 16.12.2011 року та копію рішення реєстратора БТІ ОСОБА_33 від 20.12.2011 року про державну реєстрацію прав, подану ОСОБА_10 на проведення державної реєстрації прав власності на житловий будинок, що розташований АДРЕСА_4 (Т.6 а.с.124,125);
копії заяви від 26.11.2012 року представника ПАТ «ОКСІ Банк» ОСОБА_34 про перегляд рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.06.2012 року за ново виявленими обставинами, припинення провадження по справі у зв`язку із відмовою ПАТ «ОКСІ Банк» від позову, зняття арешту, накладеного на домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 ; копію заяви від представника ОСОБА_10 ОСОБА_35 до судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.12.2012 року про закриття провадження по справі ОСОБА_10 до ОСОБА_12 , третя особа приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_21 , КП «ХМБТІ», ПАТ «ОКСІ Банк», про визнання недійсним договору купівлі-продажу у зв`язку із відмовою позивача ОСОБА_10 від позову через мирне врегулювання спору між сторонами;
листа Харківської місцевої прокуратури №2 від 01.03.2016 року №04-32-1302/13, яким було повідомлено, що 06.10.2014 до слідчого управління прокуратури Харківської області з прокуратури Київського району м. Харкова надійшли матеріали, виділені відповідно до постанови прокурора прокуратури від 18.09.2014 з кримінального провадження №0000015 за фактом постановлення суддею Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_36 завідомо неправосудного рішення. Згідно з відповіддю прокуратури Харківської області №17/1-2098вих-14 від 13.10.2014 за наслідками вивчення вказаних матеріалів, будь-яких фактичних обставин, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення з боку судді ОСОБА_37 та охоплюють поняття злочину не встановлено, а тому підстав для внесення відомостей до ЄРДР прокуратура області не вбачає (Т.7 а.с.1).
Наведені вище докази, зібрані під час досудового розслідування та надані сторонами під час судового розгляду, приводять суд до висновків, про відсутність у обвинувачених умислу на заволодіння чужим майном шахрайським шляхом обов`язкової та необхідної ознаки суб`єктивної сторони складу інкримінованого їм кримінального правопорушення.
Вказані висновки суду вмотивовані наступним.
В. Узагальнені мотиви суду.
За обвинуваченням за ч. 4 ст. 190 КК України ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ставиться у провину заволодіння ними шляхом обману квартирою потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , яка належала останнім на праві спільної сумісної власності і згідно висновку судово-будівельної експертизи №10990 від 10.02.2014 має вартість 407 466 грн.; належними ОСОБА_10 грошовими коштами у розмірі 719091 грн.; грошовими коштами ОСОБА_10 в розмірі 110000 доларів США, що на той час складало 899412 грн. 50 коп., які були надані ОСОБА_10 для погашення кредиту ОСОБА_12 за кредитним договором з ПАТ «Оксі Банк» № 01/10-ВКЛ-2001 від 09.11.2010., спричинивши потерпілим ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 особливо велику матеріальну шкоду на вищевказані суми.
Зі змісту обвинувального акту та показів потерпілих вбачається, що застосування обману зі сторони обвинувачених пояснюється тим, що останні повинні були розуміти, що заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.11.2011 року буде оскаржено ПАТ «Оксі Банк» та в подальшому скасоване, як тільки банк дізнається про його існування та використовуючи, що потерпілим ця інформація невідома, вирішили продати їм житловий будинок, тим самим заволоділи шахрайським шляхом їх майном та грошима.
Дійсно, 30.11.2011 р. заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова позовні вимоги ОСОБА_13 були задоволені, визнано недійсним кредитний договір з відкриттям відновлювальної кредитної лінії від 09.11.2010 року та договір іпотеки від 09.11.2010 р. та зобов`язано нотаріусів зняти заборону відчуження, вилучити з державного реєстру заборон відчуження, зняти та вилучити з Державного реєстру іпотек запис щодо домоволодіння по АДРЕСА_4 .
Разом з тим, само по собі звернення ОСОБА_13 до суду із позовом в порядку цивільного судочинства не може бути розцінено як злочин, передбачений ст.. 190 КК України.
Не було встановлено судом і того, що заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.11.2011 року було ухвалено внаслідок зловмисних дій обвинувачених та введення суду в оману, оскільки зі змісту самого рішення суду, підставою для задоволення позову ОСОБА_13 було ненадання суду співвідповідачем та третьою особою даних наявності згоди позивача на укладання кредитного договору та порушення норм чинного законодавства при укладанні договору.
Таким чином, дії ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які полягають у зверненні до суду, не може вважатися складовою шахрайства.
Більш того, з метою проведення перевірки постановою прокурора прокуратури Київського району м. Харкова від 18 вересня 2014 року з матеріалів досудового розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_19 були виділені матеріали стосовно правомірності винесення суддею Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_36 заочного рішення від 30 листопада 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ПАТ «ОКСІ БАНК» (т.5 а.с.127-130).
Із повідомлення першого заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №2 Харківської області від 01.03.2016 року слідує, що за результатами вивчення виділених в окреме провадження матеріалів кримінального провадження, будь-яких фактичних обставин, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення за фактом постановлення суддею неправосудного рішення не встановлено, а тому підстав для внесення відомостей до ЄРДР не вбачається (т.7 а.с.1).
Достовірність відомостей, які містяться у зазначеному повідомленні, ніким у суді не оспорені, а тому суд сприймає цей доказ як належний та допустимий, та як такий, що спростовує посилання потерпілих та сторони обвинувачення на те, що рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.11.2011 року було ухвалено в результаті дій обвинувачених, направлених на заволодіння чужим майном або в результаті завідомо неправосудного рішення, постановленого суддею ОСОБА_38 . Обвинувачені не могли достовірно знати про те, що у подальшому суд скасує своє заочне рішення.
На час укладання 16 грудня 2011 року договору купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_4 , який був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_21 , будь-яка заборона на відчуження або арешт на це майно було відсутнє.
На виконання вимог Закону України «Про нотаріат» та Наказ Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» зазначений договір міг бути посвідчений лише після перевірки даних Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 не заперечував, що під час укладання договору купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_4 нотаріус вказані дії зробив, будь-яких заборон на відчуження або арештів на це майно виявлено не було. Це також підтверджується наявним у справі копіями витягів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (Т.3 а.с.41-42).
Таким чином, обвинувачені мали право здійснити продаж домоволодіння оскільки на день укладання правочину заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.11.2011 року було чинним та обов`язковим для виконання усіма фізичними, юридичними та посадовими особами, будь-яких заборон на відчуження або арештів на домоволодіння АДРЕСА_4 не існувало.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що обвинувачені не обманювали потерпілих.
Також спростовуються доводи сторони обвинувачення та потерпілих щодо наявності у обвинувачених умислу на заволодіння квартирою та грошима у розмірі 90000 дол. США змістом судових рішень у справі №2-155/2011, згідно яких суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про те, що продаж свого будинку ОСОБА_12 вчинив з метою уникнути виконання цивільно-правових обов`язків за кредитним договором та договором іпотеки, тобто наявних зобов`язань перед ПАТ «ОКСІ БАНК», а не з метою заволодіння належними ОСОБА_10 квартирою і грошовими коштами.
Крім того, договір купівлі-продажу домоволодіння від 16.12.2011 року, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 між продавцем ОСОБА_12 та покупцем ОСОБА_10 за 900000 грн. та договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 між продавцями ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 і покупцем ОСОБА_13 за 200000 грн. були посвідчені нотаріусом як два окремих договори купівлі-продажу, в обох з яких зазначено, що продавці одержали від покупців грошові кошти ще до підписання договорів (Т.2 а.с.42-44, 45-46). За часом реєстрації цих договір нотаріусом вбачається, що договір на купівлю-продаж житлового будинку було укладено раніше, ніж договір купівлі-продажу квартири (Т.3 а.с.21, 52).
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочин проти власності» №10 від 06.11.2009 р., отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання.
Судом встановлено, що з часу укладення договору купівлі-продажу домоволодіння, тобто з 16.12.2011 р. та реєстрації його за ОСОБА_10 , дане домоволодіння з його власності не вибувало, ніякої реєстрації за іншим власником не проводилося. Більш того, матеріалами справи було встановлено, що згідно витягу про державну реєстрацію прав на домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , право власності на це домоволодіння було зареєстровано за ОСОБА_10 20.12.2011 року на підставі його заяви на проведення державної реєстрації прав власності на житловий будинок 1 (Т.3 а.с.162 (зворотна сторона), Т.6 а.с.124,125). Тому, доводи потерпілого ОСОБА_10 стосовно того, що він став власником спірного будинку у 2013 році, суд оцінює критично.
Тобто, судом встановлено, що Радужани свої зобов`язання за договором купівлі-продажу житлового будинку від 16.12.2011 року виконали.
Окремих вимог до суду щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_8 , та повернення її потерпілим, останніми не подавались.
Крім того, з пояснень ОСОБА_10 убачається, що розмір завданої шкоди потерпілий обґрунтовує невиконанням ОСОБА_39 договору позики від 26.11.2012 р. на суму 110000 доларів США., а не вартістю майна, яке відповідно до обвинувачення є предметом злочину.
Укладений 26.11.2012 р. між ОСОБА_10 і ОСОБА_12 договір позики на суму 110000 доларів США на переконання суду не підпадає під дію кримінальної відповідальності. Шахрайських дій зі сторони ОСОБА_12 не встановлено, цей договір є предметом цивільно-правових відносин. Дійсність договору ніким не оскаржена. Суд зазначає, що не повернення грошових коштів ОСОБА_12 ОСОБА_10 не свідчить про наявність умислу на заволодіння коштами шляхом шахрайства під час укладання договору позики. Тобто, за змістом обвинувачення, ОСОБА_12 ніяких шахрайських дій, направлених на укладення договору позики №1 від 26 листопада 2012 року та введення ОСОБА_22 в оману з метою заволодіння цими коштами - не вчиняв, зазначеним коштами ОСОБА_10 не заволодівав, вони були покладені на банківський рахунок ПАТ «ОКСІ Банк» ОСОБА_10 за доброї волі та за власною ініціативою і в подальшому ними було погашено заборгованість по кредиту.
Більш того, судом було встановлено та не спростовувалось учасниками судового розгляду, що 19.06.2017 році ОСОБА_10 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова із позовом про стягнення з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 заборгованості за договором позики, за результатом розгляду якого, позовні вимоги ОСОБА_10 були задоволені, з відповідачів було солідарно стягнуто 4816671 грн. за невиконання договору позики №1 від 26.11.2012 року. Рішення набуло чинності, 02.04.2018 року було відкрито виконавче провадження (а.с.215-226).
Таким чином, ані з обвинувального акту, ані з досліджених судом доказів, показань свідків, потерпілих, не вбачається в чому ж саме полягав умисний характер дій ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , направлених на заволодіння грошима ОСОБА_10 у сумі 90000 доларів США,110000доларів США та квартирою належної потерпілим, саме шляхом омани в особливо великих розмірах, враховуючи зміст вказаних домовленостей між ними.
Навпаки, зібрані в ході досудового розслідування докази, які стороною обвинувачення надано суду як докази вини ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у заволодінні чужим майном в особливо великих розмірах, не доводять наявність складу злочину в їх діях, а навпаки підтверджують наявність цивільно-правових відносин.
Суд повторює, що поза розумним сумнівом має бути доведений кожен елемент складу злочину, у тому числі й наявність певного виду умислу, у цьому випадку лише прямого на заволодіння грошима та майном потерпілих.
При цьому, суд зауважує, що принцип nulla poena sine lege навертає суди на обов`язок дуже уважно аналізувати законодавчі критерії злочинності діяння, аби не вийти за межі злочинності і не почати карати інші види неправедної поведінки, які законодавець з тих чи інших міркувань залишив поза межами кримінальних злочинів. Це ще раз звертає увагу на те, що суд не може використовувати кримінальний закон для покарання за вчинки, які вважає вартими осуду, але не містять складу злочину.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Суд оцінив докази на які посилається сторона обвинувачення, які вичерпно досліджені в судовому слідстві.

Клопотань про доповнення судового слідства, сторони кримінального провадження, зокрема прокурор, не заявив. До закінчення судового слідства клопотань від учасників процесу про збір, перевірку чи витребування додаткових доказів крім тих, що досліджено в судових засіданнях, не надійшло.

А тому, враховуючи позиції сторін, у відповідності до положень ст. 22 КПК України, суд вважає, що у даній справі немає підстав для винесення обвинувального вироку відносно ОСОБА_12 , ОСОБА_13 за ч.4 ст. 190 КК України.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Такий обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ст.6 ч.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

Згідно із ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. Згідно ч. 7 цієї ж статті КПК України, якщо обставини, передбачені пунктами 1, 2 частини першої цієї статті, виявляються під час судового розгляду, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

Таким чином, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, в силу презумпції невинуватості, закріпленої в ст. 62 Конституції України, та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши всі докази, надані як стороною обвинувачення так і стороною захисту в їх сукупності, приходить до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України, якою передбачено, що виправдувальий вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діяннях обвинувачених є склад кримінального правопорушення.

III. МОТИВИ УХВАЛЕННЯ ІНШИХ РІШЕНЬ
Доля речових доказів вирішується в порядку ст. 100 КПК України. Судові витрати слід віднести на рахунок держави.
Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд, враховує положення ч. 3 ст. 129 КПК України, та залишає заявлений по справі цивільний позов без розгляду.
Суд вирішує питання про долю майна, яке знаходиться під арештом, відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
ОСОБА_12 визнати невинуватим та виправдати у зв`язку з тим, що не доведено, що в діяннях ОСОБА_12 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
ОСОБА_13 визнати невинуватою та виправдати у зв`язку з тим, що не доведено, що в діяннях ОСОБА_13 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Судові витрати віднести на рахунок держави.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_12 , ОСОБА_13 залишити без розгляду.
Арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_10 шляхом заборони її відчуження скасувати.
Речові докази: документи, які знаходяться в матеріалах провадження - зберігати при матеріалах справи.
Роз`яснити ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , що вони мать право на поновлення в правах, обмежених під час кримінального провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано і може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд, який ухвалив рішення - протягом 30 днів з дня його проголошення.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право подати клопотання про помилування, отримати в суді копію вироку, а також ознайомитись із журналом судового засідання та подати на нього письмові зауваження.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.
Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню на всій території України та є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб.

Головуючий - суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3