ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/170/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/50/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2, 3 ст.185 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2021 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження, внесене у Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000162 від 25 червня 2018 року, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16 листопада 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Любимівка Михайлівського району Запорізької області, громадянина України, українця, не депутата, не одруженого, з середньою освітою, тимчасово не працюючого, працездатного, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області від 07.06.2010 року за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання із встановленням іспитового строку 2 роки;

- вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 21.10.2010 року за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.71 КК України до 3 років та 1 місяця позбавлення волі (звільнений з місць позбавлення волі 08.10.2013 року по відбуттю строку покарання);

- вироком Василівського районного суду Запорізької області від 24.06.2014 за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі;

- вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 02.10.2014 року за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч.4 ст.70 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі (звільнений з місць позбавлення волі 11.05.2018 року по відбуттю строку покарання);

вироком Залізничного районного суду м. Львова від 05.10.2018 року за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі;

вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2019 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.15, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.70 КК України, до 3 років 6 місяців позбавлення волі

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України і призначено покарання :

- за ч.2 ст. 185 КК України 2 (два) років позбавлення волі;

- за ч.3 ст. 185 КК України 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі;

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді 3 років 6 шести місяців позбавлення волі;

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання призначеного за цим вироком та вироком Збаразького районного суду 09 жовтня 2019 року, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі

Зараховано у строк відбутого покарання ту частину покарання, що відбута за вироком Збаразького районного суду від 09 жовтня 2019 року, тобто за період від 09 листопада 2018 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 не обирався, оскільки утримується в Чортківській установі відбування покарань № 26.

Цивільний позов заявленим Підволочиського управління житлово-комунального господарства задоволено. Стягнуто із обвинуваченого ОСОБА_7 в користь Підволочиського управління житлово-комунального господарства матеріальну шкоду в розмірі 16 100 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів та експертиз.

Відповідно до вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 в один із днів на початку червня 2018 року близько 23 години (точної дати досудовим розслідуванням не встановлено), прийшов на неогороджену територію, де знаходились гаражні приміщення мешканців АДРЕСА_2 , підійшов до гаражного приміщення ОСОБА_10 і, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з корисливим мотивом та корисливою метою, за допомогою металевого прута, якого виявив на землі неподалік, демонтував вхідні двері, через які проник в середину гаражного приміщення, використовуючи ключі, які мав із собою, демонтував частину комплектуючих з автомобіля марки «ЄРАЗ 762» р.н. НОМЕР_1 , а саме: карбюратор вартістю 700 грн., генератор вартістю 600 грн., стартер вартістю 500 грн., головку від блока в комплекті вартістю 2000 грн., трамплер вартістю 280 грн., радіатор вартістю 320 грн. та електропроводку вартістю 220 грн.. Після цього, ОСОБА_7 демонтовані елементи автомобіля належного ОСОБА_10 , почергово переніс та заховав на території лазні, яка знаходиться неподалік на вул. Українській в смт. Підволочиськ Тернопільської області, маючи можливість розпоряджатися викраденим майном на власний розсуд.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_10 було спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 4 620 грн.

Крім того обвинувачений ОСОБА_7 в один із днів на початку серпня 2018 року у нічний час (точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи на перехресті вулиць Зелена та Мазепи в смт. Підволочиську Тернопільської області, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів та корисливою метою, умисно таємно повторно викрав пластиковий контейнер для збирання сміття, який знаходився на перехресті вказаних вулиць належний Підволочиському управлінню житлово-комунального господарства вартістю 5 900 грн., який затягнув на територію парку, розташованого неподалік де заховав маючи можливість розпоряджатися викраденим майном на власний розсуд.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , Підволочиському управлінню житлово-комунального господарства було спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 5 900 грн.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_7 в один із днів на початку серпня 2018 року у нічний час (точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи на вулиці П.Дорошенка в смт. Підволочиськ Тернопільської області, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з корисливим мотивом та корисливою метою, умисно таємно повторно викрав два пластикові контейнери для збирання сміття, які знаходились на вищевказаній вулиці належні Підволочиському управлінню житлово-комунального господарства, вартістю 5 100 грн. кожний, які почергово по одному затягнув на територію парку, розташованого неподалік, де заховав маючи можливість розпоряджатися викраденим майном на власний розсуд.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , Підволочиському управлінню житлово-комунального господарства було спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 10 200 грн.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16 листопада 2020 року в частині призначення покарання змінити та призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України 1 рік позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України - 3 роки позбавлення волі; на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі; на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання призначеного за цим вироком та вироком Збаразького районного суду від 09 жовтня 2019 року, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 3 рокі 6 місяців позбавлення волі, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Зазначає, що суд призначаючи покарання ОСОБА_7 не обґрунтував та належним чином не мотивував свого рішення, не зазначив підстав про неможливість призначення більш м`якого покарання, не врахував щирого каяття і його стійкі соціальні зв`язки.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував доводи сторони захисту, зокрема характеристику обвинуваченого ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду, обвинуваченого ОСОБА_7 та його адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану ними апеляційну скаргу, просять змінити призначене покарання судом першої інстанції; думку прокурора, який вважає вирок суду законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено та кваліфікація його дій за ч.2, 3 ст.185 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до з ч.2 ст.65 КК України та роз`яснень, наведених в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження нових злочинів.

Аналіз матеріалів кримінального провадження, дає колегії суддів підстави для висновку, що покарання ОСОБА_7 призначено судом відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, даних про особу винного, а також всіх обставин справи.

Зокрема, судом враховано, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий і маючи незняту та непогашену судимість знову вчинив умисні злочини, що характеризує його як особу, схильну до вчинення кримінально-караних діянь.

При цьому, суд також прийняв до уваги всі наявні пом`якшуючі покарання обставини, в тому числі і ті, на які адвокат обвинуваченого ОСОБА_7 звертає увагу в суді апеляційної інстанції щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

Як вбачається із змісту вироку, судом першої інстанції враховано також всі обставини, які характеризують особу обвинуваченого і вирішено питання щодо відшкодування збитків Підволочиському УЖКГ як потерпілому.

Жодних доводів про стійкі соціальні зв`язки ОСОБА_7 чи його характеристику як особи, які б давали підстави для пом`якшення обвинуваченому покарання, про що захисник вказує в апеляційній скарзі, апелянтом не наведено і судом не здобуто.

На думку колегії суддів, з урахуванням обставин вчинених кримінальних правопорушень, тривалості кримінально-правової поведінки обвинуваченого, а також даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності і маючи не зняту та непогашену судимість за вчинення умисних злочинів, знову вчинив ряд кримінальних правопорушень; форма та строк відбування покарання в умовах суспільства, обрана судом першої інстанції, є виваженою, справедливою та такою, що відповідає вимогам статті 65 КК.

Колегія суддів вважає, що покарання призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 за ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України у вигляді трьох років шести місяців позбавлення волі відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого, узгоджується із санкціями статі обвинувачення і є достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів.

Також, суд першої інстанції правильно застосував приписи статті 70 КК України і за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2019 року остаточно визначив покарання ОСОБА_7 у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Це рішення належним чином умотивоване і відповідає вимогам кримінального закону, а тому підстав для зміни вироку через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного і пом`якшення обвинуваченому покарання, про що сторона захисту ставить питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

За наведених обставин, колегія суддів вважає вирок Підволочиського районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2020 року відносно ОСОБА_7 законним та обґрунтованим, а тому приходить до переконання, що в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16 листопада 2020 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.