Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження № 1-кс/641/2385/2020 Справа № 641/9376/20
УХВАЛА
27 листопада 2020 року м. Харків
Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
встановив:
Орган досудового розслідування просить накласти арешт на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке на праві приватної власності належить ОСОБА_5 із забороною вчинення будь яких нотаріальних дій, в тому числі в рамках виконавчих проваджень.
Встановлено, що у 2020 році невстановлена особа шляхом зловживання довірою заволоділа домоволодінням АДРЕСА_1 , чим спричинила ОСОБА_6 майнову шкоду.
В ході роботи по даному матеріалу, у якості потерпілої, було допитано ОСОБА_6 , яка пояснила наступне, а саме у 2018 році, у зв`язку з тим, що у неї на той час був грошовий борг перед одним своїм знайомим та були скрутні часи в плані фінансового стану, а даний борг потрібно було віддавати ОСОБА_6 вирішила перезайняти гроші, що б повернути знайомому борг. Для цього у газеті «Прем`єр» вона знайшла оголошення про те, що дані особи дають грошові кошти у бор під відсоток і вирішила скористатись даним оголошенням, для цього зателефонувала за номером вказаним у оголошенні, на теперішній час даний номер не пам`ятає, і їй відповів чоловік, який погодився зустрітись щоб обговорити умови позики. Того ж дня даний чоловік приїхав до ОСОБА_6 на місце роботи, де на той час вона працювала, а саме біля зупинки громадського транспорту «Одеська». Коли вони зустрілись даний чоловік представився як ОСОБА_5 ( НОМЕР_1 ) та після розмови погодився надати грошові кошти у борг під відсоток, але даний правочин потрібно було зареєструвати нотаріально під залог майна, а саме будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Дана пропозиція ОСОБА_6 влаштовувала однак земельна ділянка не була приватизована і ОСОБА_5 повідомив, що це не є проблемою та він зможе швидко вирішити дане питання однак йому потрібні оригінали документів на будинок і ОСОБА_6 погодившись передала йому дані документи.
Через декілька днів коли документи на приватизацію землі були готові ОСОБА_5 заїхав по неї і вони поїхали до нотаріуса, анкетних даних не пам`ятаю, розташованого поблизу вул. Пушкінської у центрі м. Харкова, де і уклали договір займу та іпотеки на будинок. Після оформлення всіх паперів ОСОБА_5 передав ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 3000 доларів США, але оригінали документів на будинок не віддав мотивуючи це тим, що вони поки полежать у нього.
На протязі майже року ОСОБА_6 регулярно виплачувала грошові кошти ОСОБА_5 іноді через касу ПА КБ «Приватбанк» на його картку, а іноді він сам приїздив до та забирав готівкові гроші, однак при цьому ніяких підтверджуючих цей факт документів не залишав кажучи, що він все записує та щоб вона не хвилювалась бо проблем не буде. Одного дня ОСОБА_5 повідомив, що з його слів змінюються кредитори та потрібно переоформити договір займу та іпотеки і вони знову поїхали до того ж самого нотаріуса де і переоформили договори, однак дані документи ОСОБА_6 майже не читала бо повністю довіряла ОСОБА_5 . Як пізніше стало відомо даний договір було оформлено вже на суму 7 000 доларів СІЛА та строком на три роки, однак грошові кошти по ньому вона сплачувала регулярно.
З лютого 2020 у зв`язку з карантином та тим фактом, що чоловік ОСОБА_6 потрапив до лікарні вона не змогла виплачувати гроші по даному договору займу і приблизно 4-5 місяців тому їй подзвонив ОСОБА_5 та повідомив, що інвестор виставляє велику суму пені у розмірі 20 000 доларів США та терміново потрібно переробити документи по даній угоді та через декілька днів він знову зателефонував та повідомив, що зараз за ОСОБА_6 приїде автомобіль та відвезе її до нотаріуса де він її зустріне. Коли ОСОБА_6 приїхала до нотаріуса, на вул. Артема у м. Харкові, більш точно назвати не може, то її там зустріла дівчина на ім`я ОСОБА_7 та пізніше приїхав ще один чоловік на ім`я ОСОБА_8 , які повідомили, що вони від ОСОБА_5 .. Коли вони перебували у нотаріуса ОСОБА_6 повідомили, що зараз будемо оформлювати договір купівлі - продажу на її будинок, однак вона можу не хвилюватись бо вона буду спокійно мешкати у ньому та коли поверну гроші в розмірі 27 000 доларів США то вони переоформлять будинок знову на неї. Під час всієї бесіди та часу що вони перебували у нотаріуса ОСОБА_8 постійно вчиняв на ОСОБА_6 психологічний тиск і казав, щоб вона не хвилювалась, у неї немає іншого вибору та все буде гаразд коли поверне борг.
На теперішній час підписаний ОСОБА_6 договір займу дійсний, але ОСОБА_5 вже виставив на сайті «ОЛХ» на продаж будинок та до ОСОБА_6 вже приходили покупці щоб подивиться будинок у якому вона мешкаю зі своїм чоловіком, сином з дружиною та двома онуками.
Крім того, у якості свідків, було допитано ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтвердили свідчення надані ОСОБА_6 .
Так, згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно: домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 66,2 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу № 1239 від 27.07.2020, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_11 перейшла у власність ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , країна громадянства Україна.
Всі ці факти у своїй сукупності дають органу досудового розслідування достатні підстави вважати щодо наявності незаконного наміру на заволодіння об`єктом нерухомого майна, який є предметом злочину.
В судове засідання слідчий не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду клопотання. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності.
У відповідності до ч.1 ст.172 КПК України неприбуття учасників кримінального провадження у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Відповідно до ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.
Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Згідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
З клопотання вбачається, що домоволодіння АДРЕСА_1 є речовим доказом по провадженню, так як було об`єктом протиправних дій, тому слідчий вважає, за необхідне накласти арешт на вказане домоволодіння з метою забезпечення збереження речових доказів, що відповідає, на його думку, вимогам п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПКП України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПКП України.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя, повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочинів та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна, можливий розмір шкоди, завданої злочином, наслідки арешту майна для третіх осіб, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні данні мають міститися і у клопотання слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції «Про захист прав та основоположних свобод», будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак, зазначених вимог закону слідчий не дотримався.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що у даному кримінальному провадженні слідчий та прокурор не довели необхідності у накладенні арешту, що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК Україїни є підставою для відмови у задоволенні клопотання.
У рішенні ЄСПЛ у справах «Україна-Тюмень проти України», «Малама проти Греції», констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном, має бути законним та повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 132, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя- ОСОБА_1