У Х В А Л А

26 листопада 2020 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали об`єднаного кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИВ:

в провадженні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Відповідно до ухвали суду від 20 січня 2020 року обвинувачений ОСОБА_3 був тимчасово залишений в умовах Криворізької установи виконання покарань №3 Управління Державної Пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області, до розгляду даного кримінального провадження № 0002040 від 12.09.2019 відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч.2 ст.307 КК України.

Відповідно до листа ДУ «Криворізької установи виконання покарань №3» від 25 листопада 2020 року обвинувачений ОСОБА_3 утримується в зазначеній установі на підставі вироку Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 грудня 2019 року, закінчення строку 26 листопада 2020 року.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 звернулася до суду з клопотанням про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти існуючим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Крім цього зазначила, що в самому клопотанні вона помилково зазначила номер кримінального провадження та дату його внесення до ЄРДР, оскільки відносно ОСОБА_3 було декілька проваджень, які на стадії досудового розслідування були об`єднанні в одне провадження № 0002040 від 12.09.2019.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_5 заперечили проти задоволення клопотання прокурора. Захисник зазначив, що на даний час відсутні будь-які ризики, на які посилається прокурор, відповідно заявив клопотання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 у виді домашнього арешту в нічний час.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд встановив наступне.

Згідно із ч. 1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Прокурор, звертаючись з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою довела наявність достатніх даних, що існують ризики переховування обвинуваченого від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення та про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Згідно п. 5 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні, зокрема, тяжкого злочину, санкція статті якого передбачає покарання до десяти років позбавлення волі.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Феррарі Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим лише тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням органів досудового розслідування (попереднього слідства).

Також Європейський суд з прав людини у справі «Фокс, Кембел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що суд своїм рішенням має забезпечити не лише права підозрюваних, але і високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що саме по собі вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, з урахуванням особи ОСОБА_3 , який обвинувачується у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, те, що останній не працює, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше судимий за вчинення аналогічних злочинів, інкриміновані йому злочини вчинив в період судового розгляду іншої справи за його обвинуваченням за ч.1 ст.309 КК України, з метою запобігти спробам ухилитися від слідства або суду, вчиненню нового кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне обрати відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Вважаючи, що лише такий запобіжний захід спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, суд виходить у тому числі з тих обставин, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується обвинувачений має досить високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого та, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. А відтак суд приходить до висновку про неможливість обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

На підставі викладеного та з метою забезпечення участі обвинуваченого в розгляді кримінального провадження, суд вважає необхідним обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном на 60 днів.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тому, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд вважає за можливе визначити заставу в розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 147 140 гривень, яка буде достатньою для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України та встановлених суддею.

Керуючись ст. ст. 177, 181, 314 КПК України, суд,
постановив:

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 задовольнити.

Застосувати щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 24 січня 2021 року включно.

Визначити підозрюваному ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у кримінальному провадженні розмір застави - 147 140 (сто сорок сім тисяч сто сорок) гривень.

У разі внесення розміру застави на відповідний рахунок суду, вважати, що до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід застава.

У цьому разі на обвинуваченого ОСОБА_3 покладаються наступні обов`язки:

- прибувати по першому виклику до прокурора і суду у визначений ними час;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований чи проживає, без дозволу суду;

- повідомляти прокурора, чи суд, про зміну свого місця проживання та місце роботи.

Строк дії обов`язків становить два місяці, тобто до 26 січня 2021.

В разі невиконання покладених обов`язків обвинуваченим, наступають наслідки передбачені КПК України.

Клопотання сторони захисту про застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту залишити без задоволення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали суду для виконання надіслати начальнику Криворізької установи виконання покарань №3.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1