Справа № 347/1921/20
Провадження № 1-кп/347/259/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2020 року Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Косів клопотання прокурора Косівського відділу Коломийської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , заявлене в межах кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Косівського районного суду Івано-Франківської області знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
Під час підготовчого судового засідання 23.11.2020 року прокурор ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу тримання під вартою, посилаючись на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, вчинив нове умисне кримінальне правопорушення проти здоров`я людини.

Так, ОСОБА_4 , будучи раніше судимим, а саме 29.01.2008 Апеляційним судом Івано-Франківської області за п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 10 років з конфіскацією майна, а також 09.10.2018 Косівським районним судом Івано-Франківської області за ч.1 ст.129, ч.2 ст.125, 70 КК України до покарання у виді 5 місяців арешту (судимість за вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 09.10.2018 погашена у встановленому законом порядку), на шлях виправлення не став, правильних висновків для себе не зробив, та під час непогашеної судимості вчинив нове кримінальне правопорушення за наступних обставин.
Так, 23.08.2020, приблизно о 21.00 годині ОСОБА_4 перебував за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , де у приміщенні житлової кімнати розпивав алкогольні напої із своїм рідним братом ОСОБА_8 . Під час розпиття алкогольних напоїв, на грунті ревнощів та тривалих неприязних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 виник черговий словесний конфлікт.
В ході зазначеного конфлікту ОСОБА_4 та ОСОБА_8 вийшли у приміщення коридору житлового будинку, де конфлікт продовжився та переріс у шарпання за верхній одяг один одного. У цей час, ОСОБА_4 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, з метою примушування ОСОБА_8 покинути приміщення житлового будинку, в якому вони спільно проживали, маючи умисел спричинити ОСОБА_8 тілесні ушкодження через неприязні відносини та ревнощі, що склалися на грунті тривалих непорозумінь між братами, при цьому свідомо допускаючи та передбачаючи настання таких наслідків, умисно штовхнув двома руками ОСОБА_8 в ділянку грудей, в результаті чого ОСОБА_8 перечепився за дерев`яний поріг вхідних дверей будинку та впав на поверхню, вимощену камінням природного походження.
В результаті падіння ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, з якими 24.08.2020 року був госпіталізований до КНП «Косівська ЦРЛ», після чого, того ж дня переведений до КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради», де в умовах стаціонарного лікування ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.
Згідно висновку судово-медичної експертизи від 30.09.2020 смерть ОСОБА_8 настала від поєднаної закритої черепно-хребетно-спино-мозкової травми з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку, переломами кісток черепа, підвивихом 2,3 шийних хребців, крововиливом в м`яку мозкову оболонку спинного мозку, яка ускладнилась набряком головного та спинного мозку.
При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з переломом скроневої та тім`яної кісток справа, верхньої стінки правої орбіти крововиливу під тверду мозкову оболонку на всьому протязі, під м`яку мозкову оболонку в правій скронево-тім`яній ділянці, в правій тім`яно-потиличній ділянці, в лівій тьмяно- потиличній ділянці, в лівій півкулі мозочка збоку основи, в речовину головного мозку в ділянці полюса лівої лобної долі, в лівій скроневій долі, в правій тім`яній долі, в правій потиличній долі, в правій скроневій долі, в речовину довгастого мозку, синцем та садном в ділянках голови; закритої хребетно-спино-мозкової травми з підвивихом 2,3 шийних хребців, крововиливом в м`яку мозкову оболонку спинного мозку. Вказані тілесні ушкодження ускладнені набряком головного та спинного мозку і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Також при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: синця з садном на передній поверхні грудної клітки зліва, садна на задній поверхні грудної клітки, в ділянці попереку, синця в проекції задньої поверхні лівого ліктьового суглобу, крововиливу в м`які тканини в проекції куприка, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинилосмерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
Злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , відноситься до категорії тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Підстави для тримання під вартою, передбачені нормами Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (надалі за текстом Конвенція), а саме, ст.5 (право на свободу та особисту недоторканість), а також рішеннями Європейського суду з прав людини (надалі за текстом ЄСПЛ).

Основна мета ст.5 Конвенції полягає в тому, щоб виключити необґрунтоване тримання під вартою особи (рішення ЄСПЛ по справі Маккей проти Сполученого Королівства). Вимога законності тримання під вартою не може бути задоволена тільки шляхом дотримання національного законодавства, а національне законодавство повинно відповідати Конвенції, включаючи загальні принципи, які в ній відображені (справа Плесо проти Угорщини).

Положення пункту 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством він також повинен бути необхідним за конкретних обставин (справа Нештяк проти Словаччини).
Згідно статті 5 §1(c) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім такого випадку і відповідно до процедури, встановленої законом, як законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, викладеної в рішенні Джессіус проти Литви, особа може бути позбавлена волі на підставі статті 5 § 1 (c) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод лише в рамках кримінального провадження, з тим, щоб вона постала перед компетентним судовим органом за обґрунтованою підозрою у вчиненні злочину.

Суть терміну «обґрунтована підозра» полягає в існуванні фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Яку саме підозру слід вважати обґрунтованою залежить від обставин справи.

З огляду на вищевказане, враховуючи обґрунтованість підозри у даному кримінальному провадженні, наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення кримінальних правопорушень, незаконно впливати на потерпілих, свідків, та вчинити інше кримінальне правопорушення (обвинувачений раніше вчиняв злочини проти життя і здоров`я людини), що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Забезпечити належну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 та запобігти вищезазначеним ризикам можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник заперечували щодо обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили обрати більш м`який запобіжний захід домашній арешт, який буде достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки.
Потерпіла ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_7 підтримали клопотання прокурора щодо застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки наявні ризики, передбачені ст..177 КПК України, в тому числі можливість впливу на потерпілу ОСОБА_6 , а запобігти цим ризикам неможливо шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Судом встановлено, що в межах кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, до Косівського районного суду спрямовано обвинувальний акт, по матеріалах якого судом здійснюється підготовче провадження.
За змістом ст.ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.
Згідно із ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам в тому числі переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити чи сховати речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на потерпілого чи свідка у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, крім наявності ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч.1 ст.177 КПК України, суд враховує також тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, а санкція ч.2 ст.121 КК Українипередбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу суд не вбачає.
Судом встановлено, що в межах кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, до Косівського районного суду спрямовано обвинувальний акт, по матеріалах якого судом здійснюється підготовче провадження.
У кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, ухвалою слідчого судді Косівського районного суду Івано-Франківської області від 08.10.2020 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Згідно з реєстру матеріалів досудового розслідування в даному кримінальному провадженні (а.с.6-8):
-07.10.2020 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України (а.с.8).
-08.10.2020 року відносно підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (а.с.8).
16.10.2020 року підозрюваному вручено копію обвинувального акту та копію реєстру матеріалів досудового розслідування.
Під час розгляду питання щодо обрання відносно ОСОБА_4 міри запобіжного заходу суд враховує вагомість доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині, вік та стан здоров`я обвинуваченого, відсутність міцних соціальних зв`язків підозрюваного (не одружений, не працевлаштований, раніше судимий), відсутність джерела доходу, ризик продовження протиправної поведінки.
Враховуючи те, що положення третього речення частини третьої ст.315 КПК втратило чинність, як таке, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) згідно з Рішенням Конституційного Суду № 1-р/2017 від 23.11.2017), яким було передбачено автоматичне продовження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування., - клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Відповідно до п. «С» ч. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод (Рим, 1950), КПК України для обрання або для зміни запобіжного заходу - тримання під вартою необхідна наявність підстав вважати, що ця особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчинені злочину, буде намагатися, або ухилятися від слідства, суду та від виконання процесуальних рішень або перешкоджати встановленню істини в справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому враховується тяжкість вчинених злочинів, вік підозрюваного, його стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання та інше.
Прокурором доведено наявність причетності ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а саме: умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя, суд, крім наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на підставі наданих матеріалів враховує, враховуючи тяжкість покарання, що передбачає санкція інкримінованої йому статті, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.
Вислухавши думки осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали обвинувального акту, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора.
Керуючись ст.ст. 132, 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 205, 309, 395 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ :

Клопотання прокурора задовольнити.
Застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід - тримання під вартою строком 60 (шістдесят) днів у Івано-Франківській установі виконання покарань № 12 Управління державної пенітенціарної служби України.
Строк тримання під вартою рахувати з 23.11.2020 року до 21.01.2021 року включно.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Контроль за виконанням ухвали покласти на Косівський відділ Коломийської місцевої прокуратури Івано-Франківської області.
Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 7-и днів з дня її оголошення через Косівський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя ОСОБА_1