Справа № 367/629/17
Провадження №1-кп/367/579/2020
УХВАЛА
Іменем України
04 вересня 2020 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 185 ч. 5, 135 ч. 1 КК України, -

встановив:

31.01.2017 року до Ірпінського міського суду Київської області від начальника Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_9 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст.ст. 185 ч. 5, 135 ч. 1 КК України.
У підготовчому судовому засіданні прокурор висловила думку про те, що дане кримінальне провадження підсудне Ірпінському міському суду Київської області, обвинувальний акт відповідає вимогам Кримінального процесуального законодавства, а тому можливо призначити судовий розгляд даного обвинувального акту у відкритому судовому засіданні у строки визначені КПК України, з викликом всіх учасників процесу. Просила накласти арешт на грошові кошти у сумі 13900 доларів США та документи, які були вилучені у ОСОБА_8 . Заперечувала проти задоволення клопотань захисника ОСОБА_6 про скасування арешту майна ОСОБА_10 накладений Ухвалою Ірпінського міського суду 27.07.2016 р., зміни ОСОБА_8 запобіжного заходу з застави на особисте зобов`язання та повернення застави, заяви заставодавця ОСОБА_11 повернути йому заставу в розмірі 344 тис. грн. та взяття на поруки ОСОБА_8 .

Потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та їх представник ОСОБА_14 в судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином.

Захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 заперечували проти призначення обвинувального акту до слухання та задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на грошову суму в розмірі 13900 доларів США та документи. Просили повернути обвинувальний акт прокурору зважаючи на те, що прокурором не усунуті недоліки зазначені в ухвалі Ірпінського міського суду про повернення обвинувального акту від 26.12.2016 р. Просили задовольнити клопотання про скасування арешту майна ОСОБА_10 накладений Ухвалою Ірпінського міського суду 27.07.2016 р., змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з застави на особисте зобов`язання та повернути заставу в розмірі 344 тис. грн. заставодавцю ОСОБА_11 і обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистої поруки.

Обвинувачена ОСОБА_8 підтримала думку своїх захисників.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Також, у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.10.2012 р. № 223-1430/0/4-12 зазначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному, до нього не долучено передбачені законом додатки.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, в тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку встановленому цим Кодексом.

Частиною першою ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).

В рішенні від 25.07.2000 р., у справі «Маттоціа проти Італії» зазначено: «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «В» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 01.03.2001р. по справі «Даллос проти Угорщини, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «В» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54).

Вивчивши обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному 25.03.2016 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001009 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 185 ч. 5, 135 ч. 1 КК України, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, оскільки він не містить у собі належним чином сформульованого, зрозумілого обвинувачення та містить протиріччя.

Так, ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської обл. ОСОБА_2 26.12.2016 р. було повернуто даний обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків. В ухвалі суд зазначив, що в обвинувальному акті відсутній послідовний та конкретний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, містить істотні недоліки, що стосуються обставин, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні. Зокрема, в обвинувальному акті при викладенні фактичних обставин та обвинувачення зазначено, що ОСОБА_8 24.03.2016 року, перебуваючи у будинку АДРЕСА_1 за усним договором з ОСОБА_13 , зобов`язалась доглядати малолітнього сина останньої ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, ОСОБА_8 переслідуючи мету власного незаконного збагачення, незаконно заволодівши грошовими коштами, які перебували у будинку, з метою запобігти викриття своїх злочинних дій, виражаючи явну неповагу до права людини на життя, нехтуючи моральними та правовими нормами, що зобов`язують надати допомогу особі, що перебуває у небезпечному для життя стані, не турбуючись за життя і здоров`я ОСОБА_12 , який без сторонньої допомоги позбавлений можливості вжити заходи до самозбереження в силу малоліття та будучи зобов`язаною піклуватися про останнього, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своєї бездіяльності та те, що мати ОСОБА_12 буде відсутня тривалий час, покинула будинок, залишивши у будинку малолітнього ОСОБА_12 без нагляду у безпорадному та небезпечному для життя стані.
Втім, ні з такого сформульованого обвинувачення ні з викладених фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, не вбачаються конкретні данні про подію злочину, а саме час скоєння даного злочину, що має суттєве значення для встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та не є сформульованим обвинуваченням, яке повинно складатись з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення.

Таким чином, викладені фактичні обставини та формулювання обвинувачення, суперечать викладеній правовій кваліфікації кримінального правопорушення. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта додається: цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування; розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного. Однак, в порушення вищевказаних вимог закону, до обвинувального акту, не було додано розписки цивільного відповідача ОСОБА_10 про отримання цивільного позову ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної шкоди від 16.06.2016 року. Розписки про отримання доповнення до цивільного позову ОСОБА_13 від 16.09.2016 року цивільних відповідачів ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , також відсутні в доданих до обвинувального акту документах.

Щодо клопотань захисника ОСОБА_6 про задоволення клопотань про скасування арешту майна ОСОБА_10 накладеного Ухвалою Ірпінського міського суду 27.07.2016 р., зміни ОСОБА_8 запобіжного заходу з застави на особисте зобов`язання та повернення застави (заява також заставодавця) в розмірі 344 тис. грн. заставодавцю ОСОБА_11 , то вони не підлягають до задоволення з наступних підстав. В своєму клопотанні захисник ОСОБА_6 просить зняти арешт з квартири АДРЕСА_2 . При цьому захисник посилається на те, що арешт накладено на майнові права сина його підзахисної ОСОБА_10 та вказує, що жодних прав на вказану квартиру у сина обвинуваченої немає, оскільки ОСОБА_10 було укладено не договір інвестування будівництва об`єкту житлового будівництва (він не купував майнові права), а попередній договір купівлі продажу квартири.
Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Згідно ч. 2 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням обвинуваченого, його захисника, іншого власника або володільця майна в тому числі, якщо вони доведуть, що в подальшому застосування цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Зважаючи на те що, квартира АДРЕСА_2 являється речовим доказом по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 135 КК України, та згідно Ухвали Ірпінського міського суду від 27.07.2016 р. частину викрадених грошей ОСОБА_8 витратила на придбання майнових прав на нерухоме майно, а саме на вищезазначену квартиру, то суд відмовляє в задоволенні клопотання захисника обвинуваченої. Крім того, суд враховує, що жодних прав обвинуваченої ОСОБА_8 порушено не було, т. я. захисник фактично звернувся з клопотанням в інтересах третьої особи (яку не представляє) - ОСОБА_10 .
Клопотання захисника ОСОБА_6 та заява заставодаця ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу та повернення застави також не підлягає до задоволення у зв`язку з тим, що обвинуваченій ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з можливістю внесення застави в розмірі 334 500 грн. 00 коп., відповідно до ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 22.04.2016 року. Відносно ОСОБА_8 не вирішувалося питання щодо призначення запобіжного заходу у вигляді застави. Тому, даний запобіжний захід (застава) не припинив свою дію, як на те вказує заявник. До того ж, чинний КПК України не передбачає згідно вимог ст. ст. 182, 196 КПК України строковість дії такого запобіжного заходу, як застава. Питання щодо повернення застави буде вирішено після ухвалення судового рішення відповідно до ст. 374 КПК України. Заява ОСОБА_16 про взяття на поруки ОСОБА_8 не підлягає до задоволення, т. я. суду не надано доказів того, що ОСОБА_16 зможе забезпечити виконання обвинуваченою вимог ч. 2 ст. 194 КПК України.

Суд задовольняє клопотання прокурора про накладення арешту на грошові кошти в сумі 13900 доларів США та документи, які були вилучені у ОСОБА_8 з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Зважаючи на те, що грошові кошти та документи вилучені у ОСОБА_8 мають доказове значення (є речовими доказами) по провадженню, то клопотання прокурора підлягає до задоволення.
Крім того, у підготовчому судовому засіданні, захисником ОСОБА_6 було заявлено скарги на дії слідчих ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 в яких він просив визнати дії слідчих ОСОБА_20 ГУ НП в Київській області ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 у кримінальному провадженні № 0001009 від 25.03.2016 року при проведенні слідчих (розшукових) дій, а саме: огляді місця події 24.03.2016 року та скаладання протоколу огляду місця події від 24.03.2016 року проведені слідчим ОСОБА_19 : пред`явленні особи для впізнання за фотознімками 20.04.2016 року, 22.08.2016 року та при складанні протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.04.2016 року та 22.08.2016 року потерпілій ОСОБА_13 і свідку ОСОБА_21 слідчими ОСОБА_17 та ОСОБА_18 відповідно, незаконними, такими, що були вчинені з істотним порушенням вимог КПК України, а також прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Однак, відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Отже, результати даних слідчих дій, проведених слідчими Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 є доказами, які підлягають доказуванню, в даному кримінальному провадженні. Так, подані скарги фактично є клопотанням про визнання доказів недопустимими, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, яке вирішується відповідно до ст. 89 КПК України.

Згідно із положеннями ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Оскільки, дане питання вирішується судом під час судового розгляду, то в підготовчому судовому засіданні, суд позбавлений такої можливості, отже дані скарги заявлені передчасно, і тому, суд, відмовляє в задоволенні скарг захисника.

Отже, у зв`язку із наведеним обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України і підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

Запобіжний захід обвинуваченій суд залишає без змін застава.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 314 КПК України колегія суддів,-

ухвалила:

Повернути прокурору обвинувальний акт кримінальному провадженню внесеному 25.03.2016 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001009 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 185 ч. 5, 135 ч. 1 КК України.

Зазначені в ухвалі недоліки обвинувального акту прокурору усунути протягом 15 днів.

В задоволенні клопотань захисника ОСОБА_6 про поверненні застави та зміни запобіжного заходу, скасування арешту майна; заяви ОСОБА_16 про взяття на поруки ОСОБА_8 відмовити.

Клопотання прокурора про арешт майна задовольнити. Накласти арешт на грошові кошти в сумі 13900 доларів США, які вилучені у ОСОБА_8 під час огляду місця події 20.04.2016 року; оригінал нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 від 25.03.16 вартістю 270000 грн., укладеного між ОСОБА_22 та ОСОБА_10 , який вилучений у ОСОБА_8 під час огляду місця події 20.04.16; оригінал технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 , який вилучений у ОСОБА_8 під час огляду місця події 20.04.16; оригінал нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_23 щодо наміру передати у власність ОСОБА_10 квартиру АДРЕСА_4 від 26.03.16, який вилучений у ОСОБА_8 під час огляду місця події 20.04.16; оригінал договору про зобов`язання сторін укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 вартістю 449480 грн. № 31/39 від 26.03.16 укладеного між ОСОБА_23 та ОСОБА_10 , який вилучений у ОСОБА_8 під час огляду місця події 20.04.16.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_8 залишити без змін застава.

На ухвалу може бути подано апеляцію до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд на протязі семи днів з дня проголошення ухвали.

Суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2