Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 489/2328/19
Провадження № 1-кп/490/123/2020
У Х В А Л А

11 грудня 2020 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0000441 про обвинувачення

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого пунктом 7 частини 2 статті 115 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

1. В порядку частини 3 статті 331 Кримінального Процесуального Кодексу України судом поставлене питання щодо доцільності подальшого перебування обвинуваченого під вартою.

2. Прокурор просив про продовження строку дії обраного відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу, спираючись про те, що ризики, що зумовили його обрання та продовження строку його дії, наразі не є усунутими.

3. Обвинувачений під час судового розгляду кримінального провадження проти задоволення клопотання заперечував.

Він вказував, що посилання прокурора про наявність передбачених законом ризиків вчинення ним протиправних дій є безпідставними. Звертав увагу на те, що має постійне місце проживання та соціальні зв`язки, що є достатніми для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Окрім того, обвинувачений послався про те, що вчинив інкриміновані йому дії лише з метою самозахисту, з огляду на що підстави для його тривалого тримання під вартою є відсутніми.

Захисник під час розгляду питання про доцільність подальшого тримання обвинуваченого під вартою проти задоволення клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою також заперечував та просив змінити обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід на не пов`язаний з позбавленням волі.

При цьому він, підтримавши міркування обвинуваченого, звернув увагу суду на ту обставину, що обвинувачений утримується під вартою протягом тривалого строку та така тривалість його перебування під вартою без вирку суду є порушенням його прав.

Встановлені судом обставин із посиланням на докази

1. 03 травня 2019 року в провадження Центрального районного суду міста Миколаєва надійшов обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого пунктом 7 частини 2 статті 115 Кримінального Кодексу України.

2. В межах цього кримінального провадження ОСОБА_4 обвинувачується, зокрема, у такому.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 07.02.2019 приблизно о 20 год. 15 хв. (точного часу в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (згідно виписки з медичної карти №302 виявлено 2,02 промілле), знаходячись між під`їздами №3 та №4 будинку №58 по проспекту Миру в м. Миколаєві, звернув увагу на двох незнайомих йому осіб ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які проходили повз вказаного будинку та спілкувались між собою.
В цей час ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та спробував обійняте раніше незнайомого йому ОСОБА_7 , який в свою чергу, обурений поведінкою ОСОБА_4 , відштовхнув від себе та попрохав припинити його свої протиправні дії. На що ОСОБА_4 не реагуючи на прохання ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що він перебуває в громадському місці - дворі житлового будинку, з мотивів явної неповаги до суспільства, використовуючи малозначний привід та зневажливе ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки та моральності, бажаючи самовиразитись в очах присутніх громадян, діючи з особливою зухвалістю у виді нахабного поводження, буйства, дістав з кишені плоскогубці, якими почав розмахувати перед обличчям потерпілого. Після чого, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що потерпілий ОСОБА_7 намагається припинити його протиправні дії та проявляючи ще більше буйство і не реагуючи на прохання ОСОБА_8 припинити свої протиправні дії, безпричинно, маючи умисел на позбавлення життя ОСОБА_7 , з хуліганських мотивів, дістав з кишені належний йому ніж господарсько-побутового призначення, яким із значною силою наніс потерпілому ОСОБА_7 удар в грудну клітину зліва, в область розташування життєво важливого органу серця, завдавши проникаючи колото-різане поранення грудної клітини потерпілого. який не в змозі був чинити опір внаслідок несподіваного протиправного посягання на своє життя та здоров`я.
Завдавши потерпілому удар ножем в життєво важливу частину тіла - грудну клітину, ОСОБА_4 , вважаючи, що виконав всі дії, які вважав необхідним для доведення злочину до кінця, втік з місця злочину.
Внаслідок умисних дій ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_7 завдано тяжке тілесне ушкодження, яке призвело до його смерті на шляху госпіталізації до лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва.
Ці дії ОСОБА_4 кваліфіковані за пунктом 7 частини 1 статті 115 Кримінального Кодексу України.

3. Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 08 лютого 2019 року відносно обвинуваченого був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 07 квітня 2019 року включно.

Подальшими ухвалами слідчого судді та суду строк тримання обвинуваченого під вартою продовжувався неодноразово, востаннє - до 13 грудня 2020 року включно.

Під час обрання цього запобіжного заходу та продовження строку його дії слідчий суддя та суд виходили з того, що існують ризики, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду та продовжити вчиняти злочини.

4. Наразі суд продовжує судовий розгляд, під час судового розгляду наразі допитані обвинувачений, потерпіла та свідок ОСОБА_8 .

При цьому обвинувачений, не заперечуючи тої обставини, що конфлікт між ним, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виник в зв`язку з малозначним та навіть нікчемним приводом, по суті вказував, що лише захищався від дій потерпілого та ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_8 ж підтвердив як факт виникнення конфлікту з обвинуваченим, так й версію сторони обвинувачення.

5. Наразі Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", Постановою Кабінету Міністрів України № 641 від 22 липня 2020 року /з послідуючими змінами/ "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" на території України, зокрема - на території міста Миколаєва - запроваджені карантинні заходи, спрямовані на запобігання та зупинення спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2; застосовані заходи передбачають певні обмеження, які у сукупності суттєво ускладнюють як можливість оперативної організації та проведення судових засідань, так й можливості виконання особами, які беруть участь у судовому розгляді, їх процесуальних обов`язків та реалізацію ними їх процесуальних прав.

Положення закону, якими керувався суд під час постановлення ухвали.

1. Відповідно до пункту 205 розділу ХІ "Перехідні положення" Кримінального Процесуального Кодексу України тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), встановлено, що клопотання про продовження строку тримання особи під вартою у разі, якщо справа розглядається колегією суддів, може бути розглянуте, зокрема, головуючим у справі.

2. Відповідно до статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені дії.
При цьому відповідно до частини 3 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя має переконатись, що жоден більш м`який, ніж запропонований слідчим, запобіжний захід не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Відповідно до статті 199 Кримінального Процесуального Кодексу України строк тримання під вартою може бути продовженим у разі наявності вказаних вище обставин та додаткового доведення того, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали не є можливим, а раніше заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

3. Відповідно до визначеного Європейським судом з прав людини поняттям під час вирішення питання щодо запобіжного заходу під обґрунтованою підозрою слід розуміти добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

-можна перевірити у судовому розгляді;

-спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Добросовісним можна вважати припущення, яке висунуте компетентним органом у встановленому законом порядку та ґрунтується на підході до справи, що характеризується правдивістю, сумлінністю та ретельністю.

4. Відповідно до частини 1 статті 183 Кримінального Процесуального Кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Зі змісту статті 7 Закону України "Про попереднє ув`язнення" сутність цього запобіжного заходу полягає у триманні осіб у встановлених для цього місцях, які забезпечують їх ізоляцію, постійний нагляд за ними і роздільне тримання їх у порядку, передбаченому статтею 8 цього Закону.

5. Відповідно до правової позиції, що сформована Європейським Судом з прав людини, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Також суд вказав, що пункт 3 статті 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Європейський суд з прав людини судом також відзначає, що "ризик втечі або уникнення правосуддя" зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти.

Далі відзначається, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання".

/див. рішення у справі "Тодоров проти України" від 12.01.2012 року, "Пунцельт проти Чехії", "Харченко проти України" та інші/

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

1. Повертаючись до обставин розгляду цієї справи, суд перш за все відзначає, що висунуте ОСОБА_4 обвинувачення ґрунтується, зокрема, на показах самого обвинуваченого, який не заперечує конфлікту між ним та потерпілим та того факту, що у розвитку цього конфлікту він /обвинувачений/ наніс потерпілому удар, від якого сталась смерть ОСОБА_7 .

Ця версія, так само, як й версія обвинуваченого, наразі може бути перевіреною судом, та судом вживаються необхідні заходи задля проведення такої перевірки.

До того ж, матеріали справи не містять відомостей про те, що, висуваючи ОСОБА_4 обвинувачення, органи досудового розслідування діяли недобросовісно або без належної ретельності або дбайливості.

2. Щодо наявності передбачених законом ризиків суд відзначає таке.

2.1 Характер висунутого ОСОБА_4 обвинувачення вказує про те, що існують ризики, що він може переховуватись від суду, адже його обвинувачено у вчиненні злочину, за який законом передбачене покарання у вигляді, зокрема, довічного позбавлення волі.
Високий ступінь цього ризику, підтверджується також тими обставинами, що до затримання обвинувачений, зловживав алкогольними напоями.

2.2. Обґрунтованість висунутого ОСОБА_4 обвинувачення свідчить також про те, що він може продовжити вчиняти злочини, адже він обвинувачується у вчиненні злочину, мотиви якого не можуть бути логічно пояснені, а за такого - належним чином обмежені.

Високий ступінь цього ризику, підтверджується також тим, що у 2005 році ОСОБА_4 був засуджений Заводським районним судом м. Миколаєва за вчинення тяжкого злочину проти життя та здоров`я, передбаченого частиною 2 статті 121 Кримінального Кодексу України.

3. Щодо можливості запобігти цим ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, суд відзначає, що жоден з інших запобіжних заходів не здатен забезпечити контролю за поведінкою обвинуваченого такою мірою, що таке унеможливить вчинення ним злочинів з мотивів, які не можуть бути належним чином пояснені.

4. Вирішуючи питання про доцільність подальшого перебування обвинуваченого під вартою, суд враховує й те, що, з огляду на характер підозри, яка обґрунтовано була висунута ОСОБА_4 , саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, свідків.

5. Доводи обвинуваченого наведених вище висновків не спростовують.

5.1. Так, сутність цих доводів зводиться до наявності в обвинуваченого соціальних зв`язків та місця проживання.

Стосовно цих міркувань суд відзначає що ці посилання за певних умов можуть свідчити про зниження ризику того, що обвинувачений переховуватиметься від суду.

Проте, ці міркування не містять відомостей про запобіжники вчиненню обвинуваченим нових злочинів, адже вказані обвинуваченим обставини не завадили йому, щонайменше, перебувати на вулиці у нетверезому стані та вступити у конфлікт із сторонніми особами за відсутності до того суттєвого приводу.

5.2. До того ж, сам обвинувачений не спромігся у суді навести обставини, що здатні унеможливити вчинення ним повторних злочинів.

6. Посилання захисника також не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення з огляду на таке.

6.1. В цьому випадку строк перебування обвинуваченого під вартою не є домірним покаранню, що загрожує йому у разі визнання його винуватим.

6.2. До того ж, в сутність висунутої обвинуваченому підозри свідчить, що об`єктом злочину в цьому випадку був суспільний порядок, інтереси охорони якого виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Таке у сукупності доводить, що запобігти передбаченим законом ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.
За такого клопотання прокурора підлягає задоволенню, а у задоволенні клопотання захисту слід відмовити.

Керуючись ст. 369-372; 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

1.Клопотання прокурора - задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , - до 08 лютого 2021 року включно.
2.У задоволенні клопотання захисту відмовити.

Ухвала може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 7 днів.

СУДДЯ = ОСОБА_10 =