ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001637 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2020 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років іспитового строку не скоїть нового злочину, зобов`язавши його відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Доля речових доказів вирішена у відповідності вимог закону.
Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням в інше приміщення.
За обставин встановлених судом та детально викладених у мотивувальній частині вироку, 22.06.2018 року приблизно о 10.23 год. ОСОБА_7 , перебуваючи біля касової зони у ресторані швидкого харчування «Крила», розташованого в ТРЦ «Кубометр» за адресою: м. Дніпро, вул. Глінки, 10, побачивши відкриті двері у службове приміщення, яке знаходиться поряд із касовою зоною вказаного ресторану, тобто у інше приміщення, підійшовши ближче до відкритих дверей вказаного службового приміщення побачив, що у ньому стоїть стіл на якому знаходяться грошові кошти у сумі 1900 грн., які належать потерпілій ОСОБА_9 реалізуючи виниклий корисливий злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у інше приміщення, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, діючи таємно, з корисливих мотивів, зайшов у службове приміщення, яке знаходиться поряд із касовою зоною ресторану швидкого харчування «Крила», який знаходиться в ТРЦ «Кубометр» за адресою: м. Дніпро, вул. Глінки, 10, взяв зі столу належні потерпілій ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 1900 грн., сховав їх до кишені надітих на ньому шортів, і таким чином незаконно таємно ними заволодів
Після чого, ОСОБА_7 вийшов із ресторану швидкого харчування «Крила» з грошовими коштами ОСОБА_9 та зник у невідомому напрямку, розпорядившись викраденим на власний розсуд, заподіявши матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_9 на суму 1900 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить постановити ухвалу, якою вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2020 року відносно ОСОБА_7 засудженого за ч. 3 ст. 185 КК України змінити, а саме змінити правову кваліфікацію його дій з ч. 3 ст. 185 на ч. 1 ст. 185 КК України і призначити покарання в межах санкції вказаної статті.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що «умисні дії обвинуваченого ОСОБА_7 , що виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднані з проникненням в інше приміщення, правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України.
Захисник зазначає, що при вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище» в складі кримінального правопорушення вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) та наявність у особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, засуджений ОСОБА_7 не мав умислу на проникнення у приміщення ресторану швидкого харчування «Крила» з метою заволодіння чужим майном, він прийшов до ресторану з метою поїсти, зробив заказ на виготовлення їжі і чекав його виконання, знаходився в приміщенні законно, і лише коли побачив через відкриті двері грошові кошти, які належали потерпілій ОСОБА_9 у нього виник раптовий умисел на їх викрадення, про що він і дав покази в судовому засіданні.
Захисник вказує, що покази потерпілої ОСОБА_9 мають протиріччя в частині опису приміщення, де знаходились грошові кошти, а саме вона надала суду покази про те, що двері в приміщення були закриті і на них містився надпис «службове приміщення», однак вказані покази потерпілої спростовуються речовим доказом, а саме DVD-диском з відеозаписом з камер відеоспостереження ресторану швидкого харчування «Крила», який було оглянуто в судовому засіданні, і на якому видно, що в той момент, коли засуджений ОСОБА_7 зайшов до приміщення ресторану двері були відчинені і на них не має ніякого надпису.
Що стосується протоколу огляду від 22.06.2018 року, згідно якого було оглянуто приміщення адміністратора у ресторані швидкого харчування «Крила», розташованого в ТРЦ «Кубометр» за адресою: м. Дніпро, вул. Глінки, 10, та встановлено, що це відокремлене від залу приміщення, вхід до вказаного приміщення здійснюється через металеві двері, обладнані склом по внутрішній площі та врізаним замком (а. с. 8 т. 1), то вказаний протокол не можна прийняти до уваги, оскільки згідно того ж речового доказу DVD-диску з відеозаписом з камер відеоспостереження ресторану швидкого харчування «Крила», який було оглянуто в судовому засіданні, двері у приміщення не металеві, вони не обладнані склом і не мають врізаного замка. Вказані обставини підтвердила потерпіла ОСОБА_9 , яка пояснила суду, що двері без замка, але вони зачиняються.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги захисника, просили її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь суддідоповідача, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що вона задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку суду, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження встановленим судом та є обґрунтованим.
З огляду на фактичні обставини, встановлені судом, та доведеність винуватості, всупереч доводам захисника вірною є і кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в інше приміщення.
Як вбачається з вироку, обвинувачений ОСОБА_7 вину у скоєному визнав частково, оскільки таблички на двері, що це службове приміщення не було, двері були відчинені, а тому він не згоден з тим, що він проникав до приміщення.
Так, обвинувачений зазначає, що він 22.06.2020 року зайшов до ресторану «Крила», розташованого ТРЦ «Кубометр», де він зробив замовлення раніше незнайомій потерпілій ОСОБА_9 і став чекати. Після чого ОСОБА_9 відійшла, а він чекаючи 10 хвилин, став ходити по залу ресторану, хотів покликати продавця і побачивши відчинені двері якогось приміщення, зайшов туди, де взяв зі столу гроші у сумі 1900 грн.
Незважаючи на вищезазначене, вина ОСОБА_7 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного із проникненням в інше приміщення, підтверджується сукупністю доказів у справі, належно досліджених судом першої інстанції.
Згідно із показаннями потерпілої ОСОБА_9 , наданими в суді першої інстанції, коли вона знаходилася на робочому місці на касі у ресторані швидкого харчування «Крила», до ресторану зайшов раніше незнайомий ОСОБА_7 , який зробив замовлення. Потім вона відійшла на кухню, щоб допомогти своїй напарниці готувати замовлення. При цьому, знаходячись на кухні, вона бачила, як ОСОБА_7 ходив по залу, а коли вона повернулася із замовленням, то ОСОБА_7 виходив з дверей адміністраторської кімнати. Після того, як ОСОБА_7 пішов, вона виявила відсутність належних їй грошових коштів у сумі 1900 грн., які знаходилися на столику в адміністраторській. Зрозумівши, що гроші викрав ОСОБА_7 , вона вибігла з ресторану, однак останнього вже не було поблизу.
Окрім того, потерпіла зазначила, що приміщення адміністраторської це окреме від залу ресторану приміщення, в якому працівники залишають свій одяг та речі, вказане приміщення зачиняється дверима.
Покази потерпілої знайшли своє підтвердження при дослідженні протоколу огляду місця події, а саме встановлено, що приміщення адміністратора - це відокремлене від залу приміщення, вхід до вказаного приміщення здійснюється через металеві двері, обладнані склом по внутрішній площі та врізним замком.
Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_7 доводиться і іншими письмовими доказами матеріалів кримінального провадження у сукупності досліджених судом першої інстанції, які судом визнані допустимими й належними:
-переглянутим відеозаписом з камер спостереження, яким встановлено факт заволодіння обвинуваченим майном, належного потерпілій ОСОБА_9 ;
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за участю ОСОБА_9 , згідно якого ОСОБА_9 впізнала обвинуваченого, як особу, яку вона бачила в тому момент, коли той виходив з кімнати адміністратора;
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за участю свідка, згідно якого ОСОБА_10 впізнала обвинуваченого, як особу, яку вона бачила в тому момент, коли вона знаходилася на кухні та готувала його замовлення.
Таким чином, у вироку суду відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 , досліджених та оцінених із дотриманням положень ст. 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладені виключно ті докази, які не викликають сумнівів у своїй достовірності.
При цьому, суд оцінив докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає доведеною вину ОСОБА_7 по епізоду викрадення грошових коштів потерпілої ОСОБА_9 і погоджується із кваліфікацією його як викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, а доводи сторони захисту, щодо перекваліфікації дій останнього з ч. 3 ст. 185 на ч. 2 ст. 185 КК України є безпідставними, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 року, під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.
Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні.
Поняття "інше приміщення" включає різноманітні постійні, тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди, призначені для розміщення людей або матеріальних цінностей (виробниче або службове приміщення підприємства, установи чи організації, гараж, інша будівля господарського призначення, відокремлена від житлових будівель, тощо.
Так, при вирішенні питання про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 3 ст. 185 КК України, слід враховувати позицію щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду № 13-14кс18 від 18.04.2018 року, та виходити з того, що «проникнення», як кваліфікуюча ознака передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому, незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому. Спосіб проникнення принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має.
Для з`ясування юридичного критерію слід встановлювати: 1) незаконність входження (потрапляння) в приміщення (житло, інше приміщення чи сховище) або перебування в ньому, що обумовлюється відсутністю в особи права на перебування там, де знаходиться майно, яким вона бажає незаконно заволодіти; 2) мету, яку досягає особа, вчиняючи обрані дії, усвідомлення нею характеру вчиненого суспільно небезпечного діяння, зокрема й факту незаконного входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) чи перебування в ньому, передбачення наслідків вчиненого діяння.
Для правильної кваліфікації дій особи за ч. 3 ст. 185 КК України, важливим є встановлення спрямованості умислу особи. Так, для основного складу крадіжки характерним є наявність в особи умислу на заволодіння чужим майном. Саме тому така кваліфікуюча ознака, як «проникнення», має місце лише тоді, коли проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища здійснювалося з метою заволодіння чужим майном.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду № 13-14кс18 від 18.04.2018 року інша кримінально-правова кваліфікація має бути надана діям особи, яка шляхом вільного доступу до певного приміщення вчиняє дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, що зберігається в місці з обмеженим доступом (наприклад, службові приміщення, відокремлені секції магазину з обмеженим доступом, касові апарати, сейфи тощо). Такі дії мають бути кваліфіковані як поєднані з проникненням у інше приміщення чи сховище.
Отже, крадіжка, поєднана з проникненням у приміщення передбачає визначення, як ознак «приміщення», так і ознак «проникнення». Тільки сукупність цих ознак дає можливість кваліфікувати крадіжку за ч. 3 ст. 185 КК України.
Кімната адміністратора окреме від залу ресторану приміщення, до якого проник ОСОБА_7 з метою вчинення крадіжки грошових коштів, підпадає під поняття «інше приміщення», оскільки воно знаходиться в ресторані Крила, є відокремленим приміщенням, в якому працівники ресторану залишають свій одяг та речі, вказане приміщення зачиняється дверима, що і є встановленням перепони для вільного доступу до особистих речей сторонніх осіб, тобто має обмежений доступ право доступу є лише у власника ресторану та його працівників.
Тобто, наявний факт проникнення ОСОБА_7 у місце, в якому працівники ресторану залишають свій одяг та речі.
Доводи апеляційної скарги захисника в частині того, що вхід в приміщення був вільним, а режим доступу до кімнати адміністратора не містив жодних попереджувальних написів про те, що стороннім вхід заборонено, не виключає такої кваліфікуючої ознаки в діях обвинуваченого як «проникнення у інше приміщення», оскільки ОСОБА_7 усвідомлював, що він перебував у службовому приміщенні, а саме у кімнаті адміністратора та вилучив належні потерпілій грошові кошти.
Посилання захисника на те, що протокол огляду від 22.06.2018 року суперечить DVD-диску з відеозаписом з камер відеоспостереження ресторану швидкого харчування «Крила» в частині опису дверей у кімнату адміністратора, а саме той факт, що двері не металеві, вони не обладнані склом і не мають врізаного замка, слід зауважити, що спосіб проникнення до іншого приміщення (з подоланням перешкод, безперешкодно, тощо) для кваліфікації злочину за цією кваліфікуючою ознакою значення не має.
Крім того, як вбачається з відеозапису камер спостереження з ресторану, обвинувачений пересуваючись по залу ресторану, заглядає до приміщення адміністраторської кімнати, потім заглядає до кухні, і повернувшись знову до приміщення адміністраторської кімнати, швидко заходить і, щось забирає зі столу та кладе у кишеню шортів, що свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_7 діяв з певним умислом, направленим саме на вчинення крадіжки, який у нього виник до моменту потрапляння в приміщення адміністратора.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність такої кваліфікуючої ознаки в діях обвинуваченого як «проникнення у інше приміщення» та з огляду на скоєне, правильно застосував закон про кримінальну відповідальність саме за ч. 3 ст. 185 КК України.
Отже, доводи захисника про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України, за ознакою «проникнення у інше приміщення», не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Істотних порушень вимог процесуального закону, які б потягнули за собою безумовне скасування вироку, не встановлено.
Отже, доводи апеляційної скарги захисника є такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2020 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4