ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/263/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - на ухвалу
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001101 від 06.04.2019 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 липня 2020 року, в режимі відеоконференції,

в с т а н о в и л а:

Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області розглядається кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001101 від 06.04.2019 року року про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.ч. 2, 3 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст. 185 КК України.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 липня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 2 місяці до 00 год. 00 хв. 31 серпня 2020 року.

Суд мотивував своє рішення тим, що продовження ОСОБА_7 обраного раніше запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний час відповідає його особі, характеру та тяжкості скоєних ним кримінальних правопорушень, оскільки заявлені раніше і наявні у кримінальному провадженні ризики не зменшились, а також існують об`єктивні обставини, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення строку тримання обвинуваченого під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 липня 2020 року, в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.

Вважає, що будь-які ризики, передбачені ст.177 КПК України, відсутні та не доведені прокурором.

Зазначає, що ніколи не уникав слідства та суду, буде відповідати за вчинені ним злочини, а усі свідки та потерпілі були допитані.

Вказує, що перебуваючи під домашнім арештом, жодного разу не порушував його умови.

Просить взяти до уваги, що перебуваючи в УВП №26, захворів і не отримує жодного лікування та медичної допомоги.

Також зазначає про позитивну характеристику, наявність місця проживання та людини, яка буде його утримувати.

Просить зменшити суму застави, враховуючи матеріальний стан та суму завданої шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого ОСОБА_7 який підтримав подану апеляційну скаргу та просить скасувати оскаржувану ним ухвалу місцевого суду в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відмовити у задоволенні клопотання прокурора і обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби; міркування прокурора, який вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою і тому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого; дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

Висновок, викладений в ухвалі Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 липня 2020 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону, а при розгляді питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд не допустив таких порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для його скасування.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання, зокрема, обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону, повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу з зазначенням в ухвалі відповідних мотивів.

Суд першої інстанції встановив, що обставини, зазначені при обранні та, відповідно, продовжені запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 існують і по даний час.

Також місцевий суд дійшов правильного висновку, що застосування на даній стадії більш м`яких запобіжних заходів не є можливим, так як вони не зможуть запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, зокрема ризику переховування від суду, вчиненні інших кримінальних правопорушень, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що у провадженні суду є ще 11 обвинувальних актів щодо ОСОБА_7 , що свідчить про підвищену його суспільну небезпеку як особи, а тому застосування менш суворих запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання вищевказаним ризикам.

За наведених обставин, доводи апелянта про недоведеність ризиків, визначених ст.177 КПК України та відсутність підстав для продовження терміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Оскільки завершити розгляд кримінального провадження до закінчення строку тримання під вартою обвинуваченого не є можливим, з метою уникнення обвинуваченим суду та, враховуючи відсутність обставин, які б вказували на можливість скасування запобіжного заходу обвинуваченому або його заміни на більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає, що місцевий суд прийшов до правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 31 серпня 2020 року.

На думку колегії суддів, продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції у повній мірі та у визначеному законом порядку враховано особу обвинуваченого, його соціальні зв`язки, а також всі обставини справи, з якими закон пов`язує вирішення такого питання.

Доводи апелянта про позитивну характеристику, наявність місця проживання та людини, яка буде його утримувати, є безпідставним, оскільки жодним чином не підтвердженні та не спростовують наведені в ухвалі місцевого суду висновків про те, що ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу, не зменшились і продовжують існувати.

Твердження апелянта про погіршення його стану здоров`я та відсутність належного лікування в умовах УВП №26, де він утримується, як підставу для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів вважає надуманими та необґрунтованими, так як відомості про наявність хвороби та необхідність проходження курсу лікування жодними доказами не підтверджуються.

Підстав для зменшення розміру застави, визначеної судом першої інстанції при обранні запобіжного заходу, про що ставить питання апелянт, колегія суддів не вбачає.

На переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 повністю узгоджується з вимогами ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що місцевий суд дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали суду, по справі не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав до її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 липня 2020 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.