Справа № 357/4187/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Біла Церква кримінальне провадження № 0001017 внесене до ЄРДР 22 грудня 2019 року щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Сквира Київської області, одруженого, маючого на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

УСТАНОВИВ:

22 грудня 2019 року, близько 17:30 год. ОСОБА_4 керуючи технічно-справним автомобілем марки «ЗАЗ-DAEWOO T13110» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною по вулиці Європейська в с. Фурси Білоцерківського району Київської області, в напрямку м. Біла Церква Київської області, в порушення вимог пунктів 1.5 та 2.3 б) Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, відповідно до яких «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі» не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не відреагував на її зміну, та в порушення вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким «водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», маючи можливість заздалегідь виявити пішохода ОСОБА_8 , яка перетинала проїзну частину вулиці по нерегульованому пішохідному переході зліва-направо, відносно напрямку руху автомобіля, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_8 , внаслідок чого допустив наїзд керованого ним транспортного засобу на останню.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження, від яких померла у Білоцерківській районній лікарні.

Смерть ОСОБА_8 , 1947 року народження, настала від закритої травми шиї, що проявилась переломом 2 шийного хребця. На це вказують: закрита травма хребта, крововиливи в м`які покриви голови, субарахноїдальні крововиливи, перелом кісток носа, перелом 2 шийного хребця, ушкодження спинного мозку та його оболонок, розрив серця, забій правої легені, перелом верхньої гілки правої лонної кістки, синці, садна на талії, крововиливи в підшкірно-жирову клітковину правої ноги. Вказані ушкодження заподіяні тупими предметами, могли виникнути внаслідок наїзду автомобіля на пішохода, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті.

Грубе порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. 1.5, 2.3 б) та 18.1 Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_8 .

Діяння, ОСОБА_4 кваліфіковане органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особами, які керують транспортними засобами, що спричинили смерть потерпілого.

В судовому засіданні ОСОБА_4 надав покази, що узгоджуються і відповідають викладеному вище, кваліфікацію своїх дій не оспорював, вину у межах пред`явленого йому обвинувачення визнав, розкаявся у вчиненому, просив суворо не карати та не позбавляти права керування транспортним засобом, адже він йому потрібен для заробітку, забезпечення життєдіяльності сім`ї та виховання дітей.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, отримавши згоду учасників судового провадження, суд визнав за недоцільне дослідження доказів щодо обставин, які ними не оспорювалась, оскільки вони розуміли правильно їх зміст, сумнівів у добровільності їх позиції не було, а їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд діяння ОСОБА_4 кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особами, які керують транспортними засобами, що спричинили смерть потерпілого.

Згідно ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання: щире каяття ОСОБА_4 та активне сприйняття розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування ним завданого збитку та моральної шкоди потерпілим, що підтверджується заявою ОСОБА_9 від 22 січня 2020 року, Договором про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки від 22 січня 2020 року та розписками.

Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

Таким чином, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, встановлені обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про особу ОСОБА_4 , який раніше не судимий, характеризується позитивно, у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває, заяву потерпілої ОСОБА_9 , яка за життя претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_4 не мала, наявність на його утриманні двох дітей: неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд дійшов висновку, що досягнення мети покарання визначеної у ст. 50 КК України, а саме виправлення засудженого та попередження ним та іншими особами нових кримінальних правопорушень, можливе шляхом призначення мінімального покарання передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України у виді трьох років позбавлення волі.

Разом з тим, санкція ч. 2 ст. 286 КК України надає суду можливість призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи.

З огляду на те, що під час вчинення злочину ОСОБА_4 не перебував у стані алкогольного сп`яніння, з місця злочину не втік, думку потерпілої ОСОБА_9 , яка за життя не наполягала на позбавленні ОСОБА_4 права керування транспортними засобами, про що зазначила у своїй заяві від 22 січня 2020 року, його відношення до вчиненого злочину, необхідність ОСОБА_4 права керування транспортними засобами для забезпечення життєдіяльності своєї сім`ї та роботи, суд дійшов висновку, що виправлення засудженого можливе без призначення додаткового покарання передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, зважаючи на те, що суд дійшов висновку про необхідність засудження ОСОБА_4 до позбавлення волі на строк, який не перевищує п`яти років, з огляду на тяжкість вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке є тяжким неумисним злочином та вчинений ним вперше, відношення ОСОБА_4 до його вчинення, який з місця злочину не тікав, активно сприяв розкриттю злочину, щиро покаявся, добровільно відшкодував збитки і моральну шкоду потерпілій та іншим родичам померлої ОСОБА_8 , відсутність обставин, які обтяжують відповідальність, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без відбування покарання, в зв`язку із чим його необхідно звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік та покладенням обов`язків передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

Суд зазначає, що обирати ОСОБА_4 запобіжний захід підстав немає.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, витрати на залучення експерта у розмірі 4 447,80 грн. належить стягнути із ОСОБА_4 на користь держави.

Відповідно до положень ст. 100 КПК України, речовий доказ - автомобіль «ЗАЗ-Daewoo Т13110» д.н.з. НОМЕР_1 , суд повертає ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд вважає за можливе скасувати арешт накладений на автомобіль «ЗАЗ-Daewoo Т13110» д.н.з. НОМЕР_1 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_10 від 15 січня 2020 року.

Керуючись, ст.ст. 367-371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 протягом дії іспитового строку:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

Іспитовий строк обчислювати з 06 серпня 2020 року.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 4 447,80 грн.

Скасувати арешт накладений на автомобіль «ЗАЗ-Daewoo Т13110», д.н.з. НОМЕР_1 , згідно ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_10 від 15 січня 2020 року.

Речовий доказ: автомобіль «ЗАЗ-Daewoo Т13110» д.н.з. НОМЕР_1 , - повернути ОСОБА_4 .

Вирок набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, в порядку встановленому законом, протягом тридцяти днів з дня його оголошення, з особливостями визначеними ч. 2 ст. 394 КПК України.

Копію вироку негайно після його оголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду ОСОБА_1

Київської області