У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква клопотання обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0002886 внесеного до ЄРДР 29 червня 2018 року у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.28 ч. 1 ст. 125 КК України,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,
обвинувачені - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

У С Т А Н О В И В :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається:
Обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ініціювали клопотання про звільнення їх від кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.28 ч. 1 ст. 125 КК України у кримінальному провадженні № 0002886 внесеному до ЄРДР 29 червня 2018 року у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності передбачених ст. 49 КК України.
В судовому засіданні від 11 грудня 2020 року обвинувачена ОСОБА_3 , якій роз`яснено суть обвинувачення, підстави звільнення від кримінальної відповідальності та право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, підтримала своє клопотання, просила його задовольнити.
В судовому засіданні від 11 грудня 2020 року обвинувачений ОСОБА_4 , якому роз`яснено суть обвинувачення, підстави звільнення від кримінальної відповідальності та право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, підтримав своє клопотання, просив його задовольнити.
Прокурор виступила із своєю позицією, відповідно до якої будь-яких перешкод у задоволенні клопотань обвинувачених про звільнення від покарання за ст.49 Кк України не вбачає. Крім того, вважає за доцільне дотриматись вимог п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Встановлені судом обставини із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів:
Згідно обвинувального акту, 28 червня 2018 року близько 20 години ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , перебуваючи біля під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_1 , побачили раніше наглядно знайому їм ОСОБА_6 , яка заходила до під`їзду. В подальшому, на ґрунті тривалих неприязних відносин із ОСОБА_6 , у ОСОБА_3 виник умисел на заподіяння останній тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний намір, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх діянь та бажаючи їх настання, ОСОБА_3 діючи спільно з ОСОБА_4 , без попередньої змови з ним, забігли до під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_1 . Наздогнавши ОСОБА_6 , ОСОБА_3 умисно нанесла удар дерев`яною палицею, яку тримала в своїй правій руці в область передпліччя правої руки потерпілої ОСОБА_6 .
Своїми умисними діями, ОСОБА_3 спричинила потерпілій ОСОБА_6 тілесні ушкодження у виді синця на правій руці, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачувалась у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст.28 ч.1 ст.125 КК України, тобто умисному легкому тілесному ушкодженні, вчиненому групою осіб без попередньої змови між собою.
28 червня 2018 року близько 20 години ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , перебуваючи біля під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_1 , побачили раніше наглядно знайому їм ОСОБА_6 , яка заходила до під`їзду. В подальшому, на ґрунті тривалих неприязних відносин із ОСОБА_6 , у ОСОБА_4 виник умисел на заподіяння останній тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний намір, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх діянь та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 діючи спільно з ОСОБА_3 , без попередньої змови з нею, забігли до під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_1 та наздогнали ОСОБА_6 . Після того, як ОСОБА_3 умисно нанесла ОСОБА_6 удар дерев`яною палицею, яку тримала в своїй правій руці в область передпліччя правої руки потерпілої, ОСОБА_4 підтримуючи дії ОСОБА_3 , умисно наніс не менше п`яти ударів кулаком правої та лівої руки в область правої частини обличчя та правої частини грудної клітини потерпілої ОСОБА_6 .
Своїми умисними діями, ОСОБА_4 спричинив потерпілій ОСОБА_6 тілесні ушкодження у виді рани в правій виличній області, синців на правій вушній раковині, на правій половині грудної клітини з переходом на праве плече, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачувався у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст.28 ч.1 ст.125 КК України, тобто умисному легкому тілесному ушкодженні, вчиненому групою осіб без попередньої змови між собою.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ч. 1 ст. 125 КК України, за нанесення легких тілесних ушкоджень, законодавством визначений штраф до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України, злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, з огляду на санкцію, злочин передбачений ч.1 ст.28 ч. 1 ст. 125 КК України є кримінальним проступком.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 КПК України, звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.
Згідно ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Отже, у разі встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність для звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд закриває кримінальне провадження та звільняє таку особу від кримінальної відповідальності.
Таким чином, за викладених обставин, зважаючи на те, що злочин вчинений ОСОБА_3 спільно із ОСОБА_4 28 червня 2018 року, із зазначеної дати сплило більше двох років, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України строк давності притягнення до кримінальної відповідальності сплив, в зв`язку із чим наявні підстави для звільнення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.28 ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.
Крім цього, відповідно до ст. 129 КПК України, рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.
Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31 березня 1989 року № 3 (зі змінами), у разі закриття кримінальної справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.
Верховний Суд у своїй Постанові від 24 травня 2018 року (справа № 531/2332/14-к) також зазначив: «Так, відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. У разі закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.»
Таким чином, суд приходить до висновку, що цивільний позов у вказаному кримінальному провадженні слід залишити без розгляду, з роз`ясненням ОСОБА_6 права його вирішення в порядку цивільного судочинства.
Речові докази відсутні.
Керуючись ст. 49 КК України, ст.ст. 284, 286, 288, 392-393, 532 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :

клопотання обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0002886 внесеного до ЄРДР 29 червня 2018 року у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.28 ч. 1 ст. 125 КК України, задовольнити.
Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачену у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 28 ч.1 ст.125 КК України від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.
Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 28 ч.1 ст.125 КК України від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.
Цивільний позов ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди залишити без розгляду.
Роз`яснити ОСОБА_6 , що її вимоги можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду, через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, протягом семи днів, з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили у порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1