Справа № 357/9746/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.11.2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження за №0003172 від 17.09.2020 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку - ОСОБА_4 2011 року народження, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 19.02.2013 року за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановлення іспитового строку 3 роки. Апеляційним судом Київської області від 24.12.2013 року, вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.02.2013 року в частині призначення покарання скасовано та постановлено свій, яким призначено покарання за ч. 2 ст. 307 КК України - 6 років позбавлення волі з конфіскацією частини майна. Звільненого 25.03.2016 року із Житомирської ВК №4 умовно-достроково, невідбутий строк покарання 11 місяців 22 дні,

та

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження

прокурор ОСОБА_6 ,

потерпілий ОСОБА_7 ,

обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

13 вересня 2020 року ОСОБА_3 , приблизно о 00 год. 00 хв, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи незаконний характер своїх дій, із паркану, що огороджує територію будинку АДРЕСА_3 , вчинили крадіжку 3-х синтетичних килимів, загальною вартістю 3259,46 гривень, та зі стіни сарайного приміщення яке знаходилося на території даного домоволодіння вчинили крадіжку камери відеоспостереження марки «Partizan» вартістю 1076 гривень 11 копійок.

Своїми діями ОСОБА_3 та з ОСОБА_5 заподіяли ОСОБА_7 майнової шкоди на загальну суму 4335,57 гривень.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся,просив суворо не карати. Не заперечував обставин, викладених в обвинувальному акті.Зазначив, що побачив на АДРЕСА_3 , на паркані 3 килими та вирішив їх викрасти. Запропонував ОСОБА_5 підзаробити та допомогти йому викрасти килими. 13 вересня 2020 року, приблизно о 00 год. 00 хв., він разом із ОСОБА_5 із паркану, що огороджує територію будинку АДРЕСА_3 , вчинили крадіжку 3 килимів та камери відеоспостереження марки «Partizan», яка була на стіні сараю. Зазначає, що килими мав залишити собі для власних потреб. Погоджується з сумою викраденого майна, яка становить 4335,57 грн. Просив вибачення у потерпілого.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 , свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся, просив суворо не карати. Не заперечував обставин, викладених в обвинувальному акті.Зазначив, що ОСОБА_3 запропонував йому підзаробити, допомогти викрасти килими. Оскільки в нього періодичні заробітки і на той час не було роботи, то він погодився. 13 вересня 2020 року, приблизно о 00 год. 00 хв., він разом із ОСОБА_3 із паркану, що огороджує територію будинку АДРЕСА_3 , вчинили крадіжку 3 килимів, які погрузили в автомобіль, що належить його матері та на якому він таксує. Потім ОСОБА_3 ще зірвав зі стіни камеру відеоспостереження. Погоджується з сумою викраденого майна, яка становить 4335,57 грн. Наголошує, що на наступний день після вчиненого зателефонували працівники поліції і він відразу ж відвіз і повернув поліції килими та камеру відеоспостереження. Просив вибачення у потерпілого.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Судовий розгляд проведено стосовно осіб, яким висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 2 ст. 185 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.
Суд вважає доведеним, що своїми умисними діями, які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України.
Суд вважає доведеним, що своїми умисними діями, які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України.
При призначенні ОСОБА_3 та ОСОБА_5 покарання суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно із якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.
При призначенні виду та розміру покарання ОСОБА_3 , суд враховує суспільну небезпеку вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога не перебуває.
Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття, та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставина, що обтяжує покарання обвинуваченого - рецидив злочинів.
Враховуючи вказані обставини справи, суспільну небезпеку діяння, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України.
При призначенні виду та розміру покарання ОСОБА_5 , суд враховує суспільну небезпеку вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, має постійне місце реєстрації та проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога не перебуває.
Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття, та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не вбачається, з огляду на те, що в обвинувальному акті такі не вказані, а суд позбавлений можливості самостійно погіршувати становище обвинуваченого.
Враховуючи зазначене, суспільну небезпеку вчиненого, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України.
Разом із тим, враховуючи конкретні обставини справи, те, що після відбуття ОСОБА_3 та ОСОБА_5 покарання за попереднім вироком, пройшов тривалий час, що обвинувачені щиро каються у вчиненому, запевнили суд, що більше злочинів вчиняти не будуть, попросили вибачення у потерпілого, якому повернуто викрадене майно, а також думку потерпілого, який покладався на розсуд суду щодо призначення покарання, суд вважає за можливе звільнити їх від відбування покарання з випробуванням, згідно ст. 75 КК України з покладанням на них обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
З урахуванням всіх обставин справи та даних про особи ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , суд дійшов висновку, що виправлення і перевиховання засуджених та попередження нових злочинів можливо досягти без їх ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за їх поведінкою, під час звільнення від відбування покарання з випробуванням.
На думку суду, призначене покарання та звільнення від його відбування, є обґрунтованим, законним, справедливим, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів «і не буде становити особистий надмірний тягар для особи».
Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинувачених немає, з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.
Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у справі не заявлено.
Процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк 2 роки та покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк 2 роки та покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Речові докази:
-СD-R диск, на якому записано відеозапис з камери відеоспостереження будинку АДРЕСА_3 від 13 вересня 2020 року, якою зафіксовано подію викрадення 3 синтетичних килимів та камери відеоспостереження зберігати при матеріалах кримінального провадження;
-синтетичні килими в кількості трьох штук та камеру відеоспостереження марки «Partizan», які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 - залишити у останнього, як у власника майна.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Процесуальні витрати у справі відсутні.

Запобіжні заходи до набрання вироком законної сили не обирати.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1