490/893/17 10.08.2020
Центральний районний суд м. Миколаєва
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

засудженої ОСОБА_4 , її захисника, адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду заяву захисника ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.09.2017р., ухваленого у кримінальному провадженні №490/893/17 стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Миколаєва, українки, громадянки України, вдови, з середньою технічною освітою, непрацюючої, інваліда ІІ групи, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої: - 07.02.2000 року вироком Центрального районного суду м. Миколаєва за ст. 140 ч. 2 КК України (в редакції 1960р.), до 3 років позбавлення волі; 05.05.2005 року вироком Центрального районного суду м. Миколаєва за ч. 3 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнилась 11.04.2006 року із заміною невідбутої частини покарання 1 рік 11 місяців на виправні роботи з утриманням 15% заробітку; 31.05.2010 року вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 317, ч. 3 ст. 357 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 майна;

та засудженої 17.04.2015 року вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва за ст. 307 ч. 2 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі; 29.09.2017 року вироком Центрального районного суду м. Миколаєва за ст. 185 ч. 2 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі; 22.02.2018 року вироком Заводського районного суду м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185 КК України до 7 років 8 місяців позбавлення волі; 11.04.2018 року вироком Заводського районного суду м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185 КК України до 7 років 10 місяців позбавлення волі;

В С Т А Н О В И В:

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.09.2017р. ОСОБА_4 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та їй призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.04.2015р. та призначено остаточне покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.

Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду України від 12.02.2019 року, вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.04.2015р. та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 13.08.2015 року скасовано, призначено новий розгляд у суді першої інстанції, а ОСОБА_4 звільнено з-під варти.

У липні 2020 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла заява захисника-адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_4 , про перегляд вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.09.2017р. за нововиявленими обставинами на підставі п. 3 ч. 2 ст. 459 КПК України.

Засуджена ОСОБА_4 та її захисник ОСОБА_5 заяву підтримали та просили скасувати вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.09.2017р. та ухвалити новий вирок, з якого виключити посилання на скасований вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.04.2015р. та відповідно призначити покарання без врахуванням вказаного вироку.

Прокурор у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви, оскільки скасування вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.04.2015р. не є підставою, передбаченою п. 3 ч. 2 ст. 459 КПК України та в даному випадку слід керуватися вимогами ст.ст. 537-539 КПК України щодо вирішення питань в порядку виконання вироку суду.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заяву підтримав, просив звернути увагу, що засуджена неодноразово намагалася вирішити питання щодо зменшення терміну призначеного строку покарання, в тому числі шляхом звернення до Заводського районного суду за заявою про вирішення питання в порядку ст. 537-539 КПК України, однак їй було відмовлено, з посиланням на необхідність розгляду вказаного питання в порядку щодо нововиявлених обставин. Просив скасувати вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.09.2017р. та постановити новий. Пояснив, що доведеність провини у вчиненні злочинів, що зазначені в вироку від 29.09.2017р. не оспорюються. Просив зарахувати в строк відбуття покарання перебування ОСОБА_4 під вартою з 06.06.2017р.

ОСОБА_4 пояснила, що не оспорює обставини, встановлені вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.09.2017р., просить скасувати вирок та постановити новий, в якому призначити покарання без урахування вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.04.2015р. Крім того, просила зарахувати в строк відбуття покарання перебування в СІЗО м. Миколаєва з 06.06.2017р.

Заслухавши наведені пояснення, вивчивши заяву та додані до неї матеріали, суд вважає, що заява адвоката ОСОБА_5 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 459 ч.2 п.3 КПК України, скасування судового рішення, яке було підставою для ухвалення вироку, є нововиявленою обставиною.

Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду України від 12.02.2019 року, вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.04.2015р. та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 13.08.2015 року скасовано. Вказаний скасований судовий вирок відноситься до поняття "судове рішення", та саме на підставі цього судового рішення у вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.09.2017р. була застосована ст. 70 ч.4 КПК України та визначене остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років та 6 місяців, а за такого його скасування може вважатися нововиявленою обставиною.

Відповідно до ст. 466 ч.4 КПК України суд має право не досліджувати докази, щодо обставин, що встановлені в судовому рішенні, яке переглядається, якщо вони не оспорюються.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.09.2017р. були встановлені наступні обставини.

23.09.2016р. близько 08:00г. ОСОБА_4 перебуваючи в приміщенні Миколаївського Муніципального колегіуму за адресою м. Миколаїв вул. Котельна 8, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно викрала з кабінету №209 ноутбук вартістю 3700грн.

04.10.2016р. близько 12:45г. ОСОБА_4 перебуваючи в приміщенні Миколаївської гімназії №2 за адресою м. Миколаїв вул. Адміральська 24, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно викрала з кабінету №28 ноутбук вартістю 3425грн.

01.11.2016р. близько 13:35г. ОСОБА_4 перебуваючи в приміщенні фітнес-центру за адресою м. Миколаїв проспект Центральний 67, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно викрала з кабінету №2 мобільний телефон вартістю 13200грн.

07.11.2016р. близько 11:20г. ОСОБА_4 перебуваючи в приміщенні Миколаївської філії Київського національного університету культури та мистецтв за адресою м. Миколаїв вул. Фалївська 24-А, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно викрала з кабінету №84 мобільний телефон вартістю 5999грн.

Оскільки вказані обставини учасниками процесу не оспорюються, то мають вважатися такими що вже встановлені.

За такого суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання за вчинення злочину передбаченого ст. 185 ч.2 КК України без урахування не відбутої частини за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.04.2015р., який є скасованим.

При призначенні виду та розміру покарання суд виходить з того, що при перегляді кримінального провадження за нововиявленими обставинами суд може переглянути вирок лише в тієї частині, що пов`язаний з обставинами, що визнаються нововиявленими. За такого при призначенні покарання суд не має змоги а не збільшити, а не зменшити те покарання, що було призначене за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.09.2017р.

Щодо зазначення дати, з якої має розпочатися відбуття покарання, то слід виходити з наступного.

06.06.2017р. ОСОБА_4 було затримано на підставі вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.04.2015р. в межах його виконання. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.07.2017р. її тимчасово залишено в ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" для розгляду справи по суті. Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.09.2017р. в резолютивній частині зазначено "запобіжний захід залишити в силі до набрання вироком законної сили". Оглядом кримінальним проваджень з обвинувальними актами, складеними за результатами досудового розслідування у кримінальних провадженнях №№0004490, 0000804, встановлено, що вказаних провадженнях, ОСОБА_4 до оголошення вироку запобіжний захід не обирався.

За такого вбачається, що саме з моменту оголошення вироку ОСОБА_4 фактично був обраний запобіжний захід у вказаному кримінальному провадженні та строк початку відбуття покарання має розраховуватися з 29.09.2017р.

Доля речових доказів у вигляді телефону, що повернутий потерпілому ОСОБА_6 , повторному вирішенню не підлягає, оскільки в цієї частині вже був фактично виконаний.

Решта речових доказів має зберігатися в матеріалах кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись 467 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_4 , про перегляд вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.09.2017р. за нововиявленими обставинами - задовольнити.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.09.2017р., яким ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України - скасувати за нововиявленими обставинами та ухвалити новий вирок, яким:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 29.09.2017р.

Речові докази у вигляді DVD-R дисків - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1