Номер провадження: 11-кп/813/215/20
Номер справи місцевого суду: 497/794/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі: секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Болградського районного суду Одеської області від 19.08.2019 р. у кримінальному провадженні №0000302 від 02.06.2016 р. відносно:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Болград Одеської області, громадянина України, зі слів з неповною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, фактичного проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України з призначенням покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами виконувати строком 2 роки з моменту набрання даним вироком законної сили.
Запобіжний захід ОСОБА_9 не обирався.

Цивільний позов прокурора задоволено в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_9 на користь Болградської ЦРЛ 2435 грн. 27 коп.
Цивільний позов потерпілої задоволено в повному обсязі та з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_10 стягнуто 15000 грн. матеріальної шкоди та 200000 грн. моральної шкоди.
Процесуальні витрати у виді вартості проведених експертиз, відповідно до вимог статей 118, 124 КПК України, стягнуто з обвинуваченого на користь держави.
Арешт, накладений на речові докази, після набрання вироком законної сили залишити без зміни до виконання ОСОБА_9 цивільних позовів.
Вилучити у ОСОБА_9 після набрання вироком законної сили посвідчення водія строком на 2 роки.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_9 визнаний винуватим у тому, що 02.06.2016 року о 13 год. 34 хв. в м. Болград Одеської області, біля перехрестя вулиць Болгарських Ополченців і проспект Соборний, він, керуючи технічно справним автомобілем марки «OPEL VECTRA», з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , на нерегульованому пішохідному переході, що позначений дорожньою розміткою 1.14.1 «Зебра», у порушення Правил дорожнього руху України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 зі змінами, не обрав безпечної швидкості перевищив допустиму Правилами дорожнього руху України в межах міста швидкість, а також виїхавши на зустрічну смугу руху, скоїв на пішохідному переході наїзд передньою правою частиною керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_10 , яка в той момент вже закінчувала перетинати вказаним нерегульованим пішохідним переходом проїжджу частину вулиці Болгарських Ополченців у напрямку відносно напрямку руху вказаного автомобіля з права на ліво. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_10 були заподіяні, згідно висновку судово-медичної експертизи №80 від 29.10.2016 р., тілесні ушкодження у виді закритого перелому діафізу лівої плечової кістки у середній третині зі зміщенням уламків, закритого перелому тіла лівої сідничної кістки з незначним зміщенням уламків, множинних саден на обличчі, на верхніх і нижніх кінцівках, які у своїй сукупності відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб, які їх подали.

Обвинувачений ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі зазначив, що вирок суду першої інстанції ухвалений з порушенням норм процесуального і матеріального права з огляду на таке:
- судом першої інстанції не враховано, що у висновку авто технічної експертизи не дається відповідь на питання «Чи є в дія пішохода ОСОБА_10 порушення ПДР на момент ДТП?», хоча це питання ставилось на вирішення експерта. Експертами не досліджено, а судом не встановлено також, чи мав він можливість, з врахуванням дій потерпілої та погодних умов (лив сильний дощ), запобігти ДТП;
- при вирішенні питання про стягнення моральної та матеріальної шкоди судом не врахована ступінь його вини, вина в ДТП самої потерпілої, яка раптово вискочила на проїжджу частину дороги, його позитивна характеристика, те, що на момент ДТП він був тверезим, у нього відсутні джерела доходу;
- ніяких доказів на підтвердження фактів та розміру матеріальної та моральної шкоди, що заподіяна потерпілій, суду не подано та ним не досліджено, а розмір таких відшкодувань у вироку суду ніякими доказами не обґрунтовані;
- застосування відносно обвинуваченого додаткової міри покарання є занадто суворою, не відповідає ступнею тяжкості вчиненого злочину, обставинам злочину, його особі, перебування його у тверезому стані, що ДТП, на його думку, відбулось і з вини потерпілої, не враховані погодні умови.
Посилаючись на такі доводи, обвинувачений ОСОБА_9 просив скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд справи. У разі відсутності підстав для призначення нового розгляду справи, обвинувачений просив змінити вирок в частині призначення покарання та в частині стягнення матеріальної і моральної шкоди: виключити з резолютивної частини вироку призначення йому додаткового покарання; цивільний позов потерпілої задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_9 матеріальну шкоду, що підтверджується доказами, моральну шкоду в розмір 3000 грн. В решті, вирок суду залишити без змін.
На зазначену апеляційну скаргу потерпілою ОСОБА_10 були подані заперечення, в яких вона зазначила, що висновком авто-технічної експертизи була підтверджена причетність ОСОБА_9 до порушень ПДР, а судово-медична експертиза підтвердила наявність у неї переломів, саден та струсу мозку. Окрім того, в підтвердження завданих їй матеріальних та моральних збитків зазначила, що понесла матеріальні трати, які вимушена була позичати у родичів та друзів, її чоловік звільнився з роботи, щоб за нею доглядати, отримані тілесні ушкодження впливають на її трудову діяльність, яка вимагає фізичних навантажень, а на протязі судового розгляду справи ОСОБА_9 та члени його сім`ї публічно її пригнічували.
На підтвердження своїх доводів, потерпіла долучила документи щодо понесених витрат на лікування. В своїх запереченнях на апеляційну скаргу зазначила про проведення судового розгляду за її відсутності у зв`язку із неможливістю прибуття до апеляційного суду через скрутне матеріальне становище.
В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_8 частково заперечував проти вимог апеляційної скарги обвинуваченого та просив вирок суду в частині призначення покарання залишити без змін, а в частині задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 скасувати та призначити новий розгляд справи в цій частині в суді першої інстанції. В решті просив вирок суду залишити без змін.
Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції змінив вимоги своєї апеляційної скарги, зазначив, що фактичні обставини справи та вину свою в інкримінованому йому злочині визнає та не оспорює призначене йому покарання, однак погоджується з думкою прокурора та просив вирок суду 1-ої інстанції скасувати в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 до нього та призначити новий розгляд кримінального провадження в цій частині в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Приймаючи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції уточнив вимоги апеляційної скарги та не оспорює висновки суду першої інстанції про доведеність його винуватості у вчиненні суспільно небезпечного діяння, правильність його кваліфікації за ч. 1 ст. 286 КК України, справедливість призначеного обвинуваченому покарання тому, згідно зі ст. 404 КПК України у зазначеній частині оскаржуване судове рішення в апеляційному порядку не перевіряється, а його дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Натомість, під час апеляційного розгляду справи встановлені обставини, які тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції.

Так, ч. 1 ст. 129 КПК України передбачено, що, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до приписів ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, до початку судового розгляду потерпілою ОСОБА_10 та прокурором ОСОБА_11 були заявлені цивільні позови до обвинуваченого ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб, а положеннями ч. 2 ст. зазначеної норми закону передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала за наявності її вини.

Виходячи зі змісту статей 1167, 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я може бути відшкодована одноразово або шляхом щомісячних платежів.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до абз. 7 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України в мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються в тому числі підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Як вбачається із мотивувальної частини вироку, судом першої інстанції окрім того, досліджені письмові докази в частині заявленого прокурором цивільного позову, а саме: рахунок - калькуляція лікування потерпілої у Болградській ЦРЛ на суму 2435,27 грн., цивільний позов прокурора на цю суму (т.2а.п.137 зворотня сторона).

При цьому, судом першої інстанції взагалі не надана оцінка цивільному позову потерпілої ОСОБА_10 , який був заявлений нею до обвинуваченого ОСОБА_9 про стягнення 15000 грн. матеріальної шкоди та 200000 грн. моральної шкоди (т.1а.п.10-11), а лише зазначено в мотивувальній частині вироку, що він був досліджений.

Водночас, задовольняючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 у повному обсязі суд взагалі не мотивував з посиланням на відповідні належні та допустимі докази підстави такого задоволення позову.

Матеріали кримінального провадження не містять доказів понесених потерпілою витрат на лікування, а судом не обґрунтовано чим саме він керувався при задоволенні цивільного позову в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди, оскільки ні до свого цивільного позову, ні під час розгляду справи в суді першої інстанції потерпілою не долучено жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх вимог.

Принцип безпосередності дослідження показань, речей і документів є однією із загальних засад кримінального провадження. Зміст цього принципу розкрито в ст. 23 КПК України, згідно з якою суд досліджує докази безпосередньо.
Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Тому засада безпосередності виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, недотримання її судом, виходячи зі змісту ст. 23 ч. 2 та ст. 86 КПК України, означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими і враховані при постановленні судового рішення судом, крім випадків, передбачених КПК України.
Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, публічність, диспозитивність, гласність і відкритість судового провадження та його розумність строків.

Пунктом четвертим ч. 3 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушення вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при розгляді цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 у вказаному кримінальному провадженні, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення в частині вирішення цивільного спору.

Отже, апеляційний суд вважає, що доводи, викладені в уточненій апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_9 знайшли своє підтвердження, тому вона підлягає задоволенню частково, а вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_9 про стягнення 15000 грн. матеріальної шкоди та 200000 грн. моральної шкоди, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду зазначеного цивільного позову в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства в іншому складі суду. В решті вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 128, 370, 404, 405, 407, 409, 412419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Болградського районного суду Одеської області від 19.08.2019 р., яким ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України в частині вирішення цивільного позову, заявленого в суді першої інстанції цивільним позивачем ОСОБА_10 скасувати і призначити новий розгляд зазначеного позову в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства в іншому складу суду.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців, окрім питання призначення нового розгляду цивільного позову.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4