Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________29.09.2020
Справа № 489/2076/19
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 вересня 2020 року місто Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої - Ігнатьєвої
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженка м. Коростень, Житомирської області, громадянка України, раніше не судима, не працююча, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -
Прокурор у судовому засіданні просила суд продовжити обраний відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки до його спливу неможливо розглянути справу. Прокурор зазначила, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, що спричинило загибель людини, зловживає алкоголем, вчинила злочин у стані алкогольного сп`яніння, що доводить, на думку прокурора, наявність ризику можливості вчинення нею і інших кримінальних правопорушень. Також прокурор зазначила, що обвинувачена не має постійного місця роботи, достатніх соціальних зв`язків, що на думку сторони обвинувачення, дає підстави вважати, що наявний обґрунтований ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.
Захисник та обвинувачувана заперечували проти продовження строків тримання під вартою, вважали, що цілодобовий домашній арешт зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 .
Суд, вислухавши думку, прокурора, обвинуваченої та її захисника, приходить до натупних висновків.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю мотивованою ухвалою скасовує, замінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Крім того, відповідно до постанови КМУ від 26.08.2020 року №760 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України, а саме розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації - із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 р. № 500 і від 22 липня 2020 р. № 641, карантин на території України продовжений до 31.10.2020 року.
Так, відповідно до ЗУ «Про внесення зміни до пункту 20-5 розділу XI "Перехідні положення" Кримінального процесуального кодексу України щодо особливостей судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та розгляду окремих питань під час судового провадження на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.
Так, розглядаючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачуваної ОСОБА_5 , суд приходить до висновку про те, що на час здійснення судового провадження продовжують мати місце ризики, передбачені п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувалися при обранні та подальшому продовженні останньої запобіжного заходу, зокрема, можливість обвинувачуваної переховуватися від суду і вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Крім того, при встановленні наведених ризиків, суд, насамперед виходить з таких обставин, як вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченою інкримінованого кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, а також суворість покарання, що загрожує обвинувачуваній у разі визнання її винуватою за вчинення інкримінованого правопорушення.
Поряд із цим, суд не може не враховувати підвищену суспільну небезпеку інкримінованого обвинувачуваною кримінального правопорушення, що відповідно до вимог ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, а згідно до статті третьої Конституції України життя людини, зокрема, визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Таким чином, беручі до уваги відомості, що характеризують обвинувачену, яка не має місця роботи, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, суд приходить до висновку, що на теперішній час доводи захисника про обрання відносно обвинувачуваної альтернативного запобіжного заходу не підлягають задоволенню, оскільки не зможуть забезпечити її належної процесуальної поведінки.
Разом із тим, статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, враховуючи позицію, викладену у рішенні "Геращенко проти України", суди повинні, належним чином ураховуючи принцип презумпції невинності, розглянути всі факти, які свідчать "за" і "проти" існування публічного інтересу, який виправдовує відступ від норми статті 5 Конвенції.
А отже, зважаючи, зокрема, на правову позицію, викладену в п.п.35-43 рішення ЄСПЛ "Мюллер проти Франції", що тривале тримання під вартою може бути виправдано в тому чи іншому разі тільки тоді, коли є певні ознаки існування суспільного інтересу, що попри презумпцію невинності, переважує принцип поваги до особистої свободи, суд приходить до висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченої ОСОБА_5 під вартою.
Таким чином, виходячи з положень ст. ст. 176, 177, 178, 331 КПК України, ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та враховуючи наявність наведених вище ризиків та обставин, які свідчать про те, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченої під час судового розгляду, та зважаючи на дослідженні в судовому засіданні докази, але не даючи їм передчасної оцінки, а також відповідно до практики Європейського суду з прав людини, згідно якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинувачуваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою строком до 26.11.2020 року, включно.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 194, 331, 350, 370, 372 КПК України, суд,
Строк обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України - продовжити до 26.11.2020 року, включно.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення.
Головуючий: ОСОБА_1