У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року м. Миколаїв

Суддя Миколаївського апеляційного суду ОСОБА_1 , перевіривши апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу Цюрупинського районного суду Херсонської області від 02 жовтня 2020 року про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та продовження строку домашнього арешту відносно ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

до Миколаївського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу Цюрупинського районного суду Херсонської області від 02 жовтня 2020 року про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та продовження строку домашнього арешту відносно ОСОБА_6 .

Вивчивши апеляційну скаргу та матеріали провадження, приходжу до такого.

Стаття 24 КПК України гарантує кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Однак, право на суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним. Право на суд, особливо щодо умов прийнятності скарги, може бути обмеженим настільки, щоб не було порушено саму сутність цього права, тобто обмеження повинні мати законну мету і зберігати пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями.
Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом.
За Рішенням Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 р., положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).
Зі змісту вказаного рішення вбачається, що неможливість оскарження особою чи її захисником в апеляційному порядку ухвали суду про продовження строку тримання під вартою створює умови, за яких помилкове рішення суду першої інстанції, чинне протягом тривалого часу, може призвести до тяжких невідворотних наслідків для зазначеної особи у вигляді безпідставного обмеження її конституційного права на свободу. Можливість апеляційного оскарження та перегляду апеляційним судом рішення про тримання під вартою, ухваленого судом першої інстанції, має на меті, насамперед, уникнення свавільного позбавлення волі.
Таким чином, Конституційний Суд України виділив з-поміж ухвал, які постановляються під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, єдиний вид рішення, що підлягає апеляційному оскарженню, а саме ухвалу про продовження строку тримання під вартою.
Разом з тим, право на апеляційне оскарження ухвал, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України, належить виключно особі, відносно якої застосовано або продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та її захиснику.

Як вбачається з матеріалів провадження, відповідно до копії ордеру серії ХС № 116095 від 02.10.2020 р., адвокат ОСОБА_3 є захисником ОСОБА_2 , отже має право подавати апеляційну скаргу на рішення суду лише в частині інтересів свого підзахисного.
Оскаржуваною ухвалою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_6 .
Зі змісту ухвали суду вбачається, що відносно обвинуваченого ОСОБА_2 діє запобіжний захід у вигляді застави, питання про зміну, обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_2 прокурором чи іншими учасниками процесу не ставилось.
Таким чином, захисник ОСОБА_3 оскаржує ухвалу суду під час судового розгляду, якою не приймалось рішень відносно його підзахисного ОСОБА_2 .

Виходячи зі змісту зазначеного рішення Конституційного Суду України та положень КПК України, захисник ОСОБА_3 у даному випадку не є суб`єктом звернення з апеляційною скаргою на ухвалу суду за результатами розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу в суді першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України, апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

Враховуючи, що апеляційну скаргу подано захисником обвинуваченого ОСОБА_2 ОСОБА_3 , який не є суб`єктом звернення з апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції про продовження запобіжних заходів відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ст. 399 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу Цюрупинського районного суду Херсонської області від 02 жовтня 2020 року повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення апеляційної скарги разом з апеляційною скаргою невідкладно надіслати захиснику ОСОБА_3 .
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду ОСОБА_1