Дата документу 23.09.2020 Справа № 320/3287/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/3287/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1345/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 5 ст. 72 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

засудженої ОСОБА_7 ,

захисника засудженої адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2020 року, якою частково задоволено клопотання засудженої ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, -

В С Т А Н О В И Л А:

До Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області звернулась ОСОБА_7 , засуджена вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 4 вересня 2014 року за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 71 КК України до остаточного покарання у вигляді 10 років позбавлення волі, з клопотанням, в якому просила зарахувати у строк призначеного їй покарання строк перебування під вартою з розрахунку один день перебування під вартою за два дні позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року за періоди: з 27.03.2014 по 16.12.2014, з 16.12.2014 по 11.01.2015, з 11.01.2015 по 23.01.2015, з 29.05.2015 по 11.09.2015, з 11.03.2016 по 24.05.2016, з 02.09.2016 по 14.04.2017, з 05.05.2017 по 23.11.2017, з 23.11.2017 по 16.12.2017, з 04.02.2018 по 29.01.2019, з 29.01.2019 по 16.02.2019.
Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2020 року було частково задоволено вказане клопотання засудженої ОСОБА_7 та зараховано у строк призначеного їй покарання строк перебування під вартою з розрахунку один день перебування під вартою за два дні позбавлення за періоди:

- з 27 березня 2014 року включно по 16 грудня 2014 року включно;

- з 1 вересня 2015 року включно по 13 листопада 2015 року включно,

- з 30 березня 2017 року включно по 20 червня 2017 року включно,

- з 21 червня 2017 року включно по 23 листопада 2017 року включно,

а в іншій частині клопотання відмовлено.

В апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд її клопотання в суді першої інстанції, або постановити нову ухвалу, якою на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання строк її попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі інші зазначені в клопотанні періоди.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в ці періоди вона знаходилась у слідчих ізоляторах, етапувалась зі слідчого ізолятора до установи відбування покарання, а також приймала участь в суді касаційної інстанції та суді першої інстанції під час розгляду провадження за нововиявленими обставинами.

У судовому засіданні апеляційного суду засуджена ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу та просила зарахувати їй період перебування у Київському слідчому ізоляторі за період з 29 травня 2015 року по 11 вересня 2015 року та з 2 вересня 2016 року по 14 квітня 2017 року.

Захисник засудженої адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу, просив зарахувати ОСОБА_9 вказані нею періоди та не підправляти справу на новий судовий розгляд.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та зазначила, що суд вже зарахував весь час попереднього ув`язнення під вартою.

Заслухавши доповідь судді по справі, засуджену та її захисника, прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції зарахував засудженій ОСОБА_7 у строк призначеного їй покарання строк перебування під вартою з розрахунку один день перебування під вартою за два дні позбавлення за періоди: з 27 березня 2014 року по 16 грудня 2014 року включно, з 1 вересня 2015 року по 13 листопада 2015 року включно, з 30 березня 2017 року по 23 листопада 2017 року включно, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 28 серпня 2018 року у справі № 13-31кс18 (єдиний унікальний номер 663/537/17).

Що стосується доводів апеляційної скарги засудженої про необхідність зарахування їй періодів: перебування в слідчих ізоляторах після набрання вироком законної сили, етапування до слідчого ізолятора для участі у судовому розгляді в суді касаційної інстанції, етапування до установи відбування покарання, а також розгляду судом першої інстанції провадження за нововиявленими обставинами, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до абзацу 1 ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

При цьому в розумінні ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) у строк попереднього ув`язнення включається строк:

а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;

б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;

в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;

г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;

ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Таким чином, буквальний зміст абзацу 1 ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) указує на те, що вказана норма визначає правила зарахування у строк покарання строку саме попереднього ув`язнення, а не будь-якого періоду перебування особи в установах попереднього ув`язнення.

При цьому вказівка в пункті "ґ" ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) на те, що у строк попереднього ув`язнення включається строк "перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження", стосується випадків, коли особа, яка відбуває покарання, до якого вона була засуджена в іншому кримінальному провадженні (іншій кримінальній справі), залишається в установі попереднього ув`язнення або тимчасово переводиться до неї з метою участі в слідчих діях або судовому розгляді нового кримінального провадження, що прирівнюється до попереднього ув`язнення в межах цього нового кримінального провадження до набрання вироком законної сили.

При цьому положення пункті "ґ" ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) не поширюються на час перебування особи в установі попереднього ув`язнення після набрання вироком законної сили, у тому числі у зв`язку з участю в касаційному розгляді відповідного кримінального провадження, у судових засіданнях щодо розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, щодо роз`яснення судового рішення чи виправлення в ньому описки, а також щодо вирішення інших питань, що виникають на стадії виконання вироку, адже після набрання вироком законної сили ув`язнення вже не є попереднім.

Протилежне тлумачення суперечило б самій суті поняття "попереднє ув`язнення".

Таким чином, відповідно до усталеної практики Верховного Суду, у випадку скасування касаційним судом вироку суду першої інстанції та/або вироку чи ухвали суду апеляційної інстанції щодо злочину, який вчинено до 20 червня 2017 року включно, період перебування особи в місцях позбавлення волі чи в установах попереднього ув`язнення (для участі в цьому кримінальному провадженні):

- з дня набрання вироком суду першої чи апеляційної інстанції законної сили і до дня ухвалення відповідної постанови Верховним Судом вважається періодом відбування покарання на підставі вироку суду, що набрав законної сили, і не є попереднім ув`язненням, а тому положення ч. 5 ст. 72 КК (у редакції від 26 листопада 2015 року) не підлягають застосуванню до цього періоду;

- з дня скасування Верховним Судом вироку суду першої інстанції та/або вироку чи ухвали суду апеляційної інстанції і до дня набрання вироком законної сили за результатами нового розгляду в суді першої та/або апеляційної інстанцій підлягає зарахуванню у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК (у редакції від 26 листопада 2015 року).

З огляду на викладене, періоди перебування в слідчих ізоляторах після набрання вироком законної сили, етапування до слідчого ізолятора для участі у судовому розгляді в суді касаційної інстанції, а також період, під час якого суд першої інстанції розглядав кримінальне провадження за нововиявленими обставинами не є «попереднім ув`язненням», а тому не підлягають зарахуванню з розрахунку один день попереднього ув`язнення до два дні позбавлення волі, і такий висновок узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 51-6198км18 (єдиний унікальний номер 497/349/16-к).

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженої задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2020 року, якою частково задоволено клопотання засудженої ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4