27.10.2020
Справа № 642/7626/19,
Провадження 1-кп/642/48/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2020 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 за участю: секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

яка обвинувачується за ч.2 ст.121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 18.11.2019р. обвинуваченій ОСОБА_5 обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого спливає.

Судом було поставлено на обговорення питання про необхідність продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор вважав за необхідне продовжити застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку із тим, що ризики не зникли. Розуміючи, що їй загрожує покарання у вигляді позбавлення волі, ОСОБА_5 може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному процесу, або вчи нити інше кримінальне правопорушення. Просила не застосовувати до ОСОБА_5 заставу враховуючи, що злочин пов`язаний з насильством.

Захисник та обвинувачена заперечували проти продовження тримання під вартою, та зазначили, що ризики не доведені, а обвинувачення не обгрунтоване. Усі свідки допитані, ОСОБА_5 не має закордонного паспорту, самостійно з`являлася до слідчого, тому їй можливо змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Суд враховує, що строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 спливає, але судовий розгляд справи не закінчено, а ризики щодо неї, які було встановлені ухвалою суду від 18.11.2019р. про обрання запобіжного заходу в повній мірі не зникли. Зокрема, на даний час в судовому засіданні допитані усі свідки, тому відпав ризик можливого тиску на свідків.

Стороною захисту не було подано до суду будь-яких доказів про зменшення або відсутність ризиків переховування від суду або можливості вчинення іншого злочину з метою уникнення покарання.

Відповідно до положень ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обгрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи те, що з дня надходження до суду обвинувального акту судове провадження не завершене, тяжкість покарання, що може загрожувати обвинуваченій у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, характер та обставини інкриміновано злочину, суд приходить до переконання, що наведені обставини у своєму взаємозв`язку дають підстави вважати, що обвинувачена може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Таким чином, суд вважає за необхідне продовжити ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, суд враховує наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а також, що застосування відносно ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів недостатнє для запобігання вказаним ризикам, передбаченим п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України та не зможе забезпечити її належну процесуальну поведінку, а тому продовжує їй застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ч.3 ст. 331, ст.ст. 371-372 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Продовжити застосування до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка обвинувачується за ч.2 ст.121 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Строк дії ухвали закінчується 25 грудня 2020 р.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня оголошення, а обвинуваченою з дня вручення їй копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1