Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/805/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.115 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 серпня 2020 року, якою стосовно обвинуваченої

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Козин Миронівського району Черкаської області, громадянки України, зареєстрованої по АДРЕСА_1 , фактично проживаюча по АДРЕСА_2 , непрацююча, постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 4), раніше не судима,
застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто по 09 жовтня 2020 включно, без визначення розміру застави,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Соснівського районного суду м. Черкаси перебувають матеріали кримінального провадження № 0000388 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні районного суду прокурор заявив клопотання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 . Клопотання мотивоване наявністю ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а саме: що обвинувачена може переховуватися від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення та відсутністю міцних соціальних зв`язків.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 серпня 2020 року стосовно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме до 09 жовтня 2020 включно, без визначення розміру застави.
Своє рішення суддя мотивував тим, що вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона обвинувачуються; вік та стан здоров`я обвинуваченої, свідчать про існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а саме: що обвинувачена може переховуватися від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову ухвалу, якою її підзахисній обрати запобіжний захід не пов`язаний з обмеженням волі.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що 14.07.2020 року близько 18 год. 30 хв. перебуваючи в будинку за місцем свого фактичного проживання за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_8 сталао обєктом суспільно небезпечного агресивного посягання зі сторони співмешканця ОСОБА_9 , який в стані сильного алкогольного сп`яніння спричинив їй реальну біль.

А саме схопивши її ззаду за волосся на голові, останній погрожував їй фізичною розправою, і внаслідок цього, через недостатню відстань між ними з метою уникнути подальшого насильства з боку потерпілого, а також можливість отримання спричинення тяжких наслідків її здоров`ю, перебуваючи в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок тяжкої образи та протизаконного насильства щодо неї з боку близької їй людини, захищаючись ОСОБА_8 завдала ОСОБА_9 удари кухонним ножем, яким в цей час вона готовила вечерю для родини.

Таким чином йдеться виключно про домашнє насильство.

Можна стверджувати, що мотив її дій був направлений лише на захист охоронюваних законом прав та інтересів, від суспільно небезпечного посягання з боку дій потерпілого ОСОБА_10 , межі якого вона перевищила.

Згідно висновку судово-медичної експертизи у потерпілого ОСОБА_9 тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

На жаль однією з підстав обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стала довідка медичного закладу, згідно якої у потерпілого встановлено діагноз, проникаюче поранення грудної клітини, що є ознакою тяжкого тілесного ушкодження. На наступний день установлено уточнюючий діагноз-колото-різані рани м`яких тканин, що кваліфікується, як легкі тілесні ушкодження.

На час проведених слідчих дій та у судовому розгляді потерпілий не міг пригадати, як все відбувалося, при яких обставинах він отримав тілесні ушкодження,про що ним зазначено в протоколі допиту в якості потерпілого.

Також, ним подано заяву слідству та суду,про те, що претензій до ОСОБА_8 він не має, вважає у тому, що трапилося лише з його вини, просить змінити обвинуваченій міру запобіжного заходу не пов`язану з позбавленням волі.

Отже, правова кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_8 інкримінована органами досудового слідства невірна, в її діях вбачається перевищення меж необхідної оборони, а відтак відносно неї судом обрано занадто сувора міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім цього, суд першої інстанції при обранні заходу міри запобіжного заходу послався на існування ризиків, які лише перелічені слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні, однак доказів їх існування суду не надавалося, та судом не досліджувалося. Лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Не враховано судом те, що обвинувачена ОСОБА_8 має постійне місце проживання, квартиру за адресою АДРЕСА_3 , яка залишилась після смерті її чоловіка, тимчасову роботу, перебуває на обліку у центрі зайнятості, раніше не судима.

На даний час на її утриманні перебувають два малолітніх онука, у зв`язку з тим, що донька перебуває на заробітках у Польщі (копія паспорту та копії свідоцтва про народження онуків). Більше дітей немає на кого залишити,з чоловіком донька розлучена.

Також обвинувачена стверджує, що не намагатиметься переховуватись, а сприятиме слідству у з`ясуванні обставин даної справи, так як особисто зацікавлена в тому, щоб дана справа швидше закінчилась та вона мала змогу продовжувати спокійно жити далі і займатись вихованням дітей.

Не взято судом до уваги те, що ОСОБА_8 раніше не судима, має позитивні характеристики, є потерпілою від Чорнобильської АЄС 4 категорії, хвора на остеоартроз 2 ступеню правого коленого суглобу.

Згідно довідки ЛКК Канівської ЦРЛ зазначено, що за станом здоров`я Іоновій Н М протипоказана фізична праця, нічні зміни, довготривале навантаження на ніжні кінцівки ніг, у зв`язку чим потребує додаткового лікування та нормальних умов проживання.

Щодо можливості обвинуваченої перешкоджати будь-яким чином проведенню досудового розслідування, то вказане може бути попереджено покладенням на неї відповідних обов`язків, як от обов`язок утримуватися від спілкування з свідками по даному кримінальному провадженні поза межами здійснення процесуальних дій.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до частини п`ятої цієї статті слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Соснівського районного суду м. Черкасип еребувають матеріали кримінального провадження № 0000388 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.
На думку колегії суддів, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_8 міг вчинити кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115
КК України.
Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Оскільки на даному етапі судового розгляду не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.
Тобто, суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 встановив наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Твердження сторони захисту про відсутність у даному кримінальному провадженні доказів на вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення у вчиненні яких йому повідомлення про підозру, не заслуговують на увагу, оскільки, на переконання колегії суддів, обґрунтованість підозри доведена доданими до клопотання матеріалами, з яких вбачається, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення підозрюваним інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Такі дані містяться зокрема у протоколах допиту свідків; протоколах допиту потерпілого; протоколі слідчого експерименту.
Крім того, всупереч положенням ч. 5 ст. 132 КПК України, апелянтом не надано доказів на підтвердження зазначених обставин, з огляду на засади змагальності сторін, проте стороною обвинувачення обґрунтованість підозри доведена доданими до клопотання матеріалами.

Разом з тим, факт заперечення наявності обґрунтованої підозри не є визначеною законом підставою для її спростування. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України та є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України (ст.ст. 22, 26 КПК України).
Також не можуть бути задоволені доводи захисту стосовно неправильної кваліфікації дій ОСОБА_8 та перекваліфікації її дій, оскільки надати оцінку доказів, якими підтверджується вина обвинуваченої можливо зробити виключно за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження по суті.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваної, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених п.п. 1, 3ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, яким задоволено клопотання, оскільки прокурор в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують продовження обмеження права ОСОБА_8 на свободу.
Доводи захисника про необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 колегією суддів не можу бити враховано.
Зазначені доводи колегія суддів не бере до уваги, оскільки не визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_8 в сукупності з мірою покарання, яка загрожує у разі визнання її винуватою, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування їх від суду.
Також необхідно зазначити про наявність ризику впливу на свідків, оскільки вказані свідки в судовому засіданні ще не допитувалися.
Що стосується тверджень захисника про те, що до ОСОБА_8 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою,то такі доводи захисника на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про обрання щодо

ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

Доводи щодо наявності постійного місця проживання, а також те, що обвинувачена постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи - у даному випадку розцінюються як такі, що, зважаючи на ряд зазначених вище обставин, уособлено не забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого у разі обрання стосовно неї більш м`якого запобіжного заходу.
Відтак, є об`єктивні підстави вважати про можливість ухилення обвинуваченої від суду, вчинення нового кримінального правопорушення, перешкоджання кримінальному провадженню будь-яким іншим чином.

А тому, належна поведінка ОСОБА_8 не може бути забезпечена шляхом застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, вчинення нових кримінальних правопорушень.
Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінальних правопорушень а також, те, що ОСОБА_8 не має жодних заробітків, проживає поза межами регіону де здійснюється судовий розгляд, обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного злочину, що посягає на життя людини, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисника про необхідність обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
А тому підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Доводи захисника щодо відсутності у даному кримінальному провадженні ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного містять лише посилання на незгоду з наданими стороною обвинувачення матеріалами, а тому їх слід визнати непереконливими.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції формально вирішив питання про продовження строку дії запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 порушив право на ретельний розгляд, судове рішення не мотивоване, в ухвалі суду відсутні обставини, які свідчать про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, - свого підтвердження не знаходять, адже, як убачається безпосередньо із ухвали суду, судом мотивоване постановлене рішення, як і зазначено про ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що їх вважає наявними суд.
Враховуючи вищенаведене, суддя при розгляді даного клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованих кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, у зв`язку із чим посилання захисника на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, порушення вимог Кримінального процесуального Закону при її винесенні, на переконання колегії суддів, є безпідставними.
Отже, колегія суддів вважає, що належна процесуальна поведінка обвинуваченої не може бути забезпечена застосуванням менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а ухвалуСоснівського районного суду м. Черкаси від 12 серпня 2020 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 серпня 2020 року, якою стосовно обвинуваченої ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто по 09 жовтня 2020 включно, без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4