ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3661/20
Провадження № 1-в/210/242/20
У Х В А Л А
іменем України
"11" листопада 2020 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

представника КВК-80 ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення, суд

ВСТАНОВИВ:
В провадження судді надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення.

В судовому засіданні засуджений підтримав своє клопотання та просив застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.

Захисник, просив задовольнити клопотання ОСОБА_5 .

Прокурор вважав клопотання необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Представник КВК №80 заперечував щодо задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали особової справи засудженого, щоденник індивідуальної роботи засудженого, вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 відбуває покарання, призначене вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.12.2014 року, за яким останнього визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України та на підставі ст.ст. 70, 71 КК України призначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією психотропних речовин, що були предметом контрабанди, та з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 26.02.2015 року вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.12.2014 року змінено. Виключено з мотивувальної частини вироку визнання обтяжуючими покарання ОСОБА_7 обставинами вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою, рецидив злочинів. Пом`якшено ОСОБА_5 покарання, призначивши на підставі ст.ст. 70, 71 КК України, остаточне покарання у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією психотропних речовин, що були предметом контрабанди, та з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.02.2016 року зараховано ОСОБА_5 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 12.07.2013 року по 26.02.2015 року включно відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відтак, початок строк відбування покарання 12.07.2013 року, кінець строку 28.11.2021 року.

Згідно оцінки ступеню виправлення засудженого станом на 07.07.2020 року, зазначеної в щоденнику індивідуальної роботи з засудженим, засуджений ОСОБА_5 не стає на шлях виправлення.

Згідно довідки про заохочення і стягнення ОСОБА_5 за час відбуття покарання жодного заохочення не має, має 18 стягнень, з яких 12 стягнень станом на 07.07.2020 року не погашені.

З довідки про доходи встановлено, що засуджений ОСОБА_5 до праці на ДП «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№80) за період з січня 2020 року по липень 2020 року не залучався.

Відповідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», при застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування покарання, а також дані про попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Відповідно п.17 вказаної Постанови судам, при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

На підставі закону, умовно-дострокове звільнення можливе за обов`язкової і одночасної наявності і їх сукупності підстав і умов, при цьому, основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Частиною 2 ст. 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Крім того, критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засуджених обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Разом з тим, судом взято до уваги, що переважний строк відбування покарання поведінка засудженого була пасивною, засуджений не прагнув зразковою поведінкою та ставленням до праці довести своє виправлення, ОСОБА_5 засуджений за тяжкий злочин, оцінку ступеню виправлення, згідно якої засуджений не став на шлях виправлення, перерахований строк відбування покарання за ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26.11.2015 року за №842-УІІІ, який становить з 12.07.2013 року по 26.02.2015 року, строк, який залишився до відбуття, який становить майже рік, відсутність заохочень, наявність діючих стягнень, тому, така пасивна поведінка засудженого не є позитивним прикладом та не свідчить про те, що засуджений довів своє виправлення.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи діб з дня її проголошення через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Повний текст ухвали оголошено 16 листопада 2020 року о 13 годині 25 хвилин.

Суддя: ОСОБА_1