Справа № 364/579/20
Провадження № 1-кп/364/89/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2020 року, Володарський районний суд Київської області, у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
особи, відносно якого передбачається застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 ,
законного представника особи, відносно якого передбачається застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №1-кп/364/89/20 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000871 від 07.10.2019 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бровари, Броварського району, Київської області, громадянина України, освіта вища, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
який обвинувачується у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В :

06.10.2019 року близько 17 години, водій ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (вміст алкоголю в крові 1,65 ‰), чим порушив вимоги п. 2.9 а) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року та введених в дію з 01.01.2002 року, відповідно до якого «водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння чи перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин» керуючи автомобілем марки «MERCEDES-BENZ S550» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Лесі Українки в селі Надросівка, Володарського району, Київської області, з сторони села Тарган у напрямку смт Володарка, Володарського району, Київської області та проїжджаючи неподалік будинку № 79 по вказаній вулиці, проявив самовпевненість, не стежив за дорожньою обстановкою, створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху чим порушив вимоги пунктів 2.3. б), д) Правил дорожнього руху, відповідно до яких «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, регулювати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», в порушення вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху, до якого «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», не обрав безпечну швидкість руху, щоб мати змогу контролювати керований ним транспортний засіб, під час руху на ділянці дороги із заокругленням праворуч не впорався із керуванням та допустив виїзд за межі проїзної частини на узбіччя, де відбулось зіткнення із бетонним парканом.

У результаті дорожньо-транспортниї пригоди пасажир автомобіля марки «MERCEDES-BENZ S550» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.

Смерть ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , настала від відкритої черепно-мозкової травми, що проявилась переломом кісток черепа з ушкодженням оболонок та тканини головного мозку.

Грубе порушення водієм ОСОБА_5 вимог пунктів 2.3 б), д), 12.1 Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті ОСОБА_8 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Органом досудового розслідування щодо ОСОБА_5 була призначена відповідна експертиза та за даними висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 270 від 10.06.2020 року, ОСОБА_5 під час скоєння інкримінованих йому дій на психічне захворювання не страждав, в тому числі не перебував в тимчасово хворобливому розладі психічної діяльності.

ОСОБА_5 під час скоєння інкримінованих йому дій міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

ОСОБА_5 в даний час страждає на деменцію в наслідок перенесеної травми голови. Він в даний час не може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

ОСОБА_5 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав з наведених у ньому підстав, вказуючи, що оскільки органом досудового розслідування зібрані належні та допустимі докази того, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. На час вчинення протиправного діяння ОСОБА_5 на психічне захворювання не страждав, в тому числі не перебував в тимчасово хворобливому розладі психічної діяльності, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В даний час ОСОБА_5 страждає на деменцію в наслідок перенесеної травми голови та в даний час, він не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, тому до нього слід застосувати заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Потерпіла ОСОБА_7 , в судовому засіданні вказала, що 06.10.2019 року по телефону їй стало відомо про дороджньо-транспортну пригоду. Потерпіла також суду вказала, що законний представник особи, відносно якого передбачається застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 , надає матеріальну допомогу та зобов`язувався і надалі її надавати. Потерпіла не заперечувала щодозадоволення клопотання та застосувати до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру.

Законний представник ОСОБА_5 ОСОБА_6 вказав, що йому по телефону повідомили, що сталася дорожньо-транспортна пригода. В судовому засіданні також вказав на необхідність задоволення клопотання та застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру.
Захисник ОСОБА_4 просив суд задовольнити клопотання, застосувавши до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, а також вказав, що будуть матеріально підтримувати потерпілу.

Суд, перевіривши матеріали кримінального провадження, заслухавши прокурора, взявши до уваги позицію потерпілої, захисника особи, відносно якого передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, його законного представника, які вважають за необхідне застосувати відносно ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, приходить до висновку про наявність належних правових підстав для прийняття такого рішення, виходячи з наступного.

Вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, знайшла своє підтвердження.
Дії ОСОБА_5 , які виразились у порушенні правил дорожньог руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України.

В той же час, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 270 від 10.06.2020 року ОСОБА_5 хворіє в даний час не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, він потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.
Згідно положень ст.ст. 3, 28 Конституції України людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканність та безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю і кожен має право на повагу до його гідності.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини у справах "G. v. France" (п.39), "Halilovic v. Bosnia and Herzegovina" (п.18) почуття неповноцінності й безсилля, яке є типовим для особи, що страждає на психічні розлади, вимагає підвищеної уваги в контексті питання щодо дотримання вимог Конвенції.

Виходячи з роз`яснень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має іншій психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

Згідно ч. 3 ст. 19 КК України не підлягає покаранню особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але до постановлення вироку захворіла на психічну хворобу, що позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. До такої особи за рішенням суду можуть застосовуватися примусові заходи медичного характеру, а після одужання така особа може підлягати покаранню.

Згідно ст. 92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

В силу ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання. .

Згідно ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру:

1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку;

2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом;

3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом;

4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КК України надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

Відповідно до ст. 512 КПК України, судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосування, а в силу ст.513КПК України визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановлених Кримінальним та Кримінально процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами. За рішенням суду застосовуються вищевказані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до ст. 94 КПК Українисуд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно ст. 84 КПК Українидоказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається та у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 учинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України яке відповідно до ст.12 КК України віднесено до тяжкого злочину, на даний час ОСОБА_5 хворіє на тяжку хворобу, не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Таким чином суд, зважаючи на характер та тяжкість захворювання ОСОБА_5 , тяжкість вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності останнього, враховуючи висновки судово-психіатричного експерта, вважає, що він за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Застосування інших видів примусових заходів медичного характеру, передбачених ст. 94КК України, відносно ОСОБА_5 суд не вбачає.

Одночасно із вищевикладеним , суд вважає необхідним відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України скасувати арешт накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.10.2019 року на автомобіль марки «MERCEDES-BENZ S550» реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 12.01.2012 року.

Речові докази у провадженні слід вирішити у порядку передбаченому ст.100 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст.124 КПК Україниу разі ухвалення судового рішення суд стягує з особи на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про стягнення судових витрат понесених на проведення експертиз з законного представника особи, відносно якого передбачається застосування примусових заходів медичного характеру. Відповідно до вимог закону, процесуальні витрати по справі понесенні на проведення експертиз у сумі 4800,46 грн. слід стягнути з ОСОБА_6 .

Оскільки в судовому засіданні прокурор не ставив питання щодо обрання запобіжного заходу та це питання з іншими учасниками процесу не обговорювалось, одночасно враховуючи наведені вище обставини, суд вважає, що запобіжний захід ОСОБА_5 не доцільно обирати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.19,93,94 КК України,постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування»,Закону України "Про психіатричну допомогу", ст. ст. 1-29, 100, 369-372, 376, 512, 513 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати таким, що вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 2 ст.286 КК України.

Застосувати щодо ОСОБА_5 примусовий захід медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Скасувати арешт накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.10.2019 року на автомобіль марки «MERCEDES-BENZ S550» реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 12.01.2012 року

Речові докази:

-автомобіль марки «MERCEDES-BENZ S550» реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 12.01.2012 року, що належить на праві власності АТ КБ «ПриватБанк» та знаходиться на майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів при Володарському ВП Сквирського ВП ГУНП в Київській області передати власнику за належністю.

Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлявся.

Стягнути з законного представника ОСОБА_6 процесуальні витрати в сумі 4800 (чотири тисячі вісімсот) гривень 46 копійок.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.

Ухвала відповідно до ст. 532 КПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги Володарський районний суд Київської області.

Суддя ОСОБА_1