Дата документу 08.12.2020 Справа № 333/685/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/462/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/865/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.125 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,
представника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 і представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Новгород Сіверський, Чернігівської області, громадянки України, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

визнано винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено їй покарання у виді 240 (двісті сорока) годин громадських робіт.

Згідно зі змістом вироку, 13.07.2018 року, о 09 годині 40 хвилин, ОСОБА_7 разом із невстановленою особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, маючи прямий умисел на нанесення тілесних ушкоджень, знаходячись на території будинку АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи умисно, з мотивів раптово виниклих особистих неприязних відносин, що виникли в ході словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_10 , нанесли останньому обома руками та ногами не менше 6 ударів в область голови, обличчя та тулубу, спричинивши при цьому, відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово медичної експертизи № 1526 від 26.12.2018 року, тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянці лівого передпліччя, правої гомілки, садна правої сідничної ділянки, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, а також струс головного мозку з раною у потиличній ділянці ліворуч, садно правої скроневої ділянки, крововилив з садном на слизовій оболонці нижньої груди праворуч, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі захисник, зазначаючи про неповноту судового розгляду і невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження просить вирок суду скасувати і закрити провадження у зв`язку з тим що не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_7 .

В обґрунтування своїх доводів захисник зазначає, що відсутні прямі докази нанесення ударів потерпілому саме ОСОБА_7 . Зазначає про суперечливість показань потерпілого. Крім цього допускає можливість необхідної оборони в діях ОСОБА_7 під час виникнення конфлікту.

В апеляційній скарзі представник потерпілого посилаючись на м`якість призначеного покарання призначеного обвинуваченій, просить вирок суду скасувати і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді двох років обмеження волі.

В обґрунтування своїх доводів, вказує на обставини, які обтяжують покарання (вчинення щодо особи похилого віку, в присутності малолітньої особи), те, що обвинувачена в минулому притягалася до відповідальності за скоєння аналогічного злочину, однак призначене тоді покарання не сприяло її виправленню.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах обвинувачену та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника і заперечували проти доводів апеляційної скарги представника потерпілого; представника потерпілого, який підтримав свою апеляційну скаргу і заперечував проти доводів апеляційної скарги захисника; прокурора, який вважав вирок законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги захисника обвинуваченої та представника потерпілого задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За правилами ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказані вимоги закону, як вважає колегія суддів, судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо обвинуваченої ОСОБА_7 були дотримані.

Розглядаючи кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Постановляючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції обґрунтував його доказами, які були досліджені в ході судового розгляду та відповідають вимогам належності та допустимості.

За матеріалами кримінального провадження ОСОБА_7 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнала, зазначила, що її оговорюють. Зі змісту її пояснень випливало, що на початку лютого 2018 року вона пішла від свого цивільного чоловіка ОСОБА_11 разом з дитиною. На вихідних батько дитини брав доньку до своїх батьків, проти чого вона не заперечувала. Проте одного разу колишній цивільний чоловік забрав дитину та не повернув. Вона зверталася до поліції, але там не допомогли. Їй порадили поїхати та просто забрати дитину. 13 липня 2018 року вона на вулиці біля узбіччі піймала таксі, по дорозі розповила водію куди та навіщо їде. Приїхавши на місце, прослідкувала як її колишній цивільний чоловік відвіз дитину до своїх батьків. Дочекалась доки він поїде. Через паркан побачила свою доньку, зайшла у двір та взяла дитину на руки. ОСОБА_12 , мати її колишнього цивільного чоловіка, хотіла з нею поспілкуватися, а в цей момент потерпілий перегородив їй прохід, щоб вона не вийшла з дитиною на вулицю, схопив за руку та почав кричати. Вона почала нервувати, щоб дитина не заплакала. В цей момент чоловік, який її підвозив, допоміг їй та схопив потерпілого, останній почав вириватися, почалася потасовка. Потерпілий впав на правий бік. В цей момент вона встигла пробігти повз нього та сісти в автомобіль. Після чого підійшов водій, сів у автомобіль і вони поїхали. Особисто з водієм вона не знайома. Чи бив він потерпілого вона не знає, оскільки в цей час знаходилася в автомобілі.
Натомість вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які узгоджуються між собою та з письмовими доказами у кримінальному провадженні, а саме:

- рапортом старшого інспектора чергового Комунарського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, яким встановлено, що 13.07.2018 о 09-34 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 13.07.2018 року о 09 годині 32 хвилини за адресою: АДРЕСА_2 , син привіз поняньчити дівчинку ОСОБА_15 2 роки. Прийшла мати дівчинки та забрала дитину. Невідомий чоловік побив заявника. Син з жінкою розлучаються. Поїхали на автомобілі. Заявник: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
- рапортом старшого інспектора - чергового Комунарського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, яким встановлено, що 13.07.2018 року о 13-15 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 13.07.2018 року за адресою: АДРЕСА_2 передала 5 МКЛ. Доставлений самостійно о 12-55 потерпілий ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає: АДРЕСА_2 . Діагноз забій м`яких тканин голови та кінцівок. Дата скоєння 10-00 год. Пояснення побили невідомі вдома.
- протоколом прийняття особи про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 13.07.2018 року, яким встановлено, що ОСОБА_10 просить прийняти міри до невідомого чоловіка та дружини його сина ОСОБА_7 , 1975 року народження, які 13.07.2019 року о 09 годині -50 хвилин, знаходячись у дворі будинку за місцем його мешкання заподіяли йому тілесні ушкодження в область обличчя, лівої руки, хребта, били його ногами та руками. При цьому ОСОБА_7 забрала їх спільну з Плечуном дитину ОСОБА_16 без дозволу на це, оскільки з 17.04.2018 року дитина мешкає з батьком
- висновком експерта № 1526 від 17.12.2018 року відповідно до якого струс головного мозку з раною у потиличній ділянці ліворуч; садно правої скроневої ділянки, крововилив з садном на слизовій оболонці нижньої губи праворуч у гр. ОСОБА_10 сукупно кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (п.2.3.1.а. «Правила судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995 р») Синці в ділянці лівого передпліччя, правої гомілки; садна правої сідничної ділянки (за медичними даними, без кількісних характеристик) у гр.. ОСОБА_10 самі за собою кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження (п.2.3.2.б «правила судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995р»). Тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмета (предметів). Через надання хірургічної допомоги, об`єктивно висловитись про характеристику предмету/фактору, що спичинив рану у потиличній ділянці ліворуч не є можливим. Визначити знаряддя та спосіб спричинення за наданими даними не є можливим. Давність утворення ушкоджень не суперечить терміну, зазначеному в обставинах справи. Висловитися про кількість спричинених ударів гр. ОСОБА_10 за наданими даними не є можливим. Виявлений комплекс тілесних ушкоджень утворився від не менш ніж 6-ти травматичних впливів. Вірогідне розташування особи, яка нанесла удари і ОСОБА_10 в момент спричинення останньому тілесних ушкоджень могло бути будь яким, за умов доступності травмованих ділянок тіла для їх ушкодження. Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_10 розташовані в ділянках, що є доступними для спричинення власною рукою. Виключається можливість виникнення комплексу тілесних ушкоджень виявленого у ОСОБА_10 в умовах одноразового падіння на тупу плоску поверхню.
- висновком експерта (експертиза за матеріалами справи) № 15/к від 08.01.2019 року, в якому зазначено, що згідно даних з «Висновок експерта» № 1526 від 26.12.18 року у гр. ОСОБА_10 , 1939 року народження, виявлені тілесні ушкодження: струс головного мозку, рана у потиличній ділянці ліворуч, садно правої скроневої ділянки, крововилив з садном на слизовій оболонці нижньої губи праворуч, набряк м`яких тканин в ділянці дуги нижньої щелепи ліворуч; синці в ділянках лівого передпліччя, правої гомілки; садна правої сідничної ділянки. Тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів в ділянки голови, лівого передпліччя, правої гомілки, в праву сідничну ділянку; індивідуалізуючі особливості яких у тілесних ушкодженнях не виявлені. Згідно з наданої ксерокопії протоколу допиту потерпілого ОСОБА_10 від 14.12.18 року останній зазначає: що відома жінка нанесла удар лівою ногою в ділянку правої гомілки ОСОБА_10 , а невідомий чоловік наніс один удар в сідничну ділянку, а також правою рукою наніс по одному удару в ділянку лівої руки, лівою рукою - в ділянку правої щоки, вилиці та правою рукою в ділянку лівої половини обличчя, щелепу. Від вищезазначених ударів ОСОБА_10 впав на правий бік, а вищезазначена жінка правою ногою (передньою частиною взуття) нанесла один удар в потиличну ділянку, від чого знепритомнів. Оцінити травматичний вплив взутою ногою спричинений відомою жінкою в потиличну ділянку голови гр. ОСОБА_10 за наданими даними не є можливим. Для більш детального сприйняття механізму утворення тілесного ушкодження в ділянці голови необхідно надати характеристики травмуючого взуття. Враховуючи збіг локалізації, характеру інших тілесних ушкоджень з травмованими ділянками та механізмом їх утворення, експертна комісія вважає, що спричинення їх таким чином як зазначає останній, не виключається.
- протоколом проведення слідчого експерименту від 14 грудня 2018 року, відповідно до якого, заступником начальника СВ Комунарського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області за участю потерпілого ОСОБА_10 , за участю статиста, у присутності двох понятих, було проведено слідчий експеримент, в ході якого ОСОБА_10 розповів про події, що мали місце 13.07.2018 року. До протоколу додана фототаблиця, яка була оглянута у судовому засіданні.
- висновком експерта (експертиза за матеріалами справи) № 15/к від 08 січня 2019 року, за даними висновку експерта № 1526 від 26.12.2018 року у гр. ОСОБА_10 були виявлені наступні тілесні ушкодження: струс головного мозку з раною у потиличній ділянці ліворуч; садно правої скроневої ділянки; крововилив з садном на слизовій оболонці нижньої губи праворуч; синці в ділянці лівого передпліччя, правої гомілки; садна правої сідничної ділянки. За даними копії протоколу проведення 14 грудня 2018 року слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_10 тілесні ушкодження останньому було спричинено шляхом нанесення одного удару в ділянку правої гомілки, один удар у праву сідничну ділянку, потім почергово три удари в ділянки лівої руки, у праву ділянку обличчя (праву виличну ділянку), у ліву ділянку обличчя (ділянку щелепи), після яких потерпілий втративши рівновагу впав на правий бік. Перебуваючи у положенні лежачи отримав удар в ділянку потилиці. Зважаючи на збіг за характером, кількістю та локалізацією виявлених тілесних ушкоджень у гр. ОСОБА_10 з травматичними впливами, зазначеними самим потерпілим, можливість виникнення усього комплексу тілесних ушкоджень виявлених у гр. ОСОБА_10 не виключається при умовах та обставинах на які зазначає останній в ході проведення слідчого експерименту від 14.12.2018 року.

Вказані докази судом були вивчені і досліджені кожний окремо з точки зору належності, допустимості, а в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку і всебічності, та їм дана належна оцінка. Версія обвинуваченої спростована, а висновки щодо наявності вини ОСОБА_7 в нанесенні ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень викладені обґрунтовано і вмотивовано.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника, що відсутні прямі докази нанесення ударів потерпілому саме ОСОБА_7 , суперечливість показань потерпілого, можливість необхідної оборони в діях ОСОБА_7 під час виникнення конфлікту, суд першої інстанції перевіряв вказані твердження та обґрунтовано дійшов висновку, що вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню та дослідженими в судовому засіданні наступними доказами.

Свої висновки з приводу версій обвинуваченого суд обґрунтував належним чином, колегія суддів погоджується з ними і вважає, що судом правильно розцінені ці версії як спосіб захисту від обвинувачення з метою уникнення відповідальності за вчинене.

Об`єктивних підстав для породження сумніву у законності отримання доказів і визнання їх недопустимими не має. Так само не встановлено процесуальних порушень і порушень прав обвинуваченої на стадії досудового розслідування.

Відтак, доводи зазначені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Усі наведені докази підтверджують вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та спростовують доводи обвинуваченого та його захисника щодо відсутності в діях ОСОБА_7 складу даного злочину.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, відповідно до положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
При вирішенні питання щодо виду та розміру призначеногопокарання за вчинене діяння суд першої інстанції виходив з характеру і ступеню тяжкості скоєного нею кримінального правопорушення (злочину), який відповідно до ст.12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, думку потерпілого, який наполягав за суворому покаранні, обставини справи, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на диспансерному обліку в Запорізькому наркологічному диспансері та Запорізькій психіатричній лікарні не перебуває. Суд також врахував дані про особу обвинуваченої ОСОБА_7 (не працевлаштована, має доньку ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інвалідом не являється) з урахуванням відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та вважав за необхідне призначити обвинуваченій покарання у виді громадських робіт.
Колегія суддів вважає, що врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкцій ч.2 ст.125 КК України.
Доводи зазначені в апеляційній скарзі представника потерпілого на предмет невідповідності призначеного покарання обставинам кримінального провадження та тяжкості кримінального правопорушення, а також особі обвинуваченої внаслідок його м`якості, є невмотивованими, а твердження апелянта про те, що суд не в повній мірі врахував тяжкість вчиненого злочину і обставини, які обтяжують покарання є безпідставними.

Не підлягає задоволенню також вимога сторони захисту про закриття кримінального провадження за сплиненням строків давності на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України.

Так, відповідно до роз`яснень, які містяться у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого, таке звільнення є обов`язковим.

За змістом п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Статтею 49 КК України визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Зокрема, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили: минули зазначені у законі строки, які диференційовані залежно від тяжкості вчиненого злочину; протягом цих строків особа не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину; особа не ухилялася від досудового слідства або суду; законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Відповідно до ч.2 ст.12 КК України злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Санкція ч.2 ст.125 КК України передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до одного року, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років, у зв`язку з чим злочин, передбачений ч.2 ст.125 КК України є злочином невеликої тяжкості, відповідно до ч.2 ст.12 КК України.

Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2019 року ОСОБА_7 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, який вчинено нею 13.07.2018, тобто після вчинення даного кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили, визначений ст.49 КК України трирічний строк не сплив.

Враховуючи вище наведені обставини, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Підстав для його зміни чи скасування за доводами, викладеними в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2019 року, стосовно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4