Житомирський апеляційний суд
Справа №279/3455/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження № 279/3455/20 за апеляційною засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 серпня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою звільнити його від відбування покарання умовно-достроково. Вважає ухвалу суду незаконною, постановленою без повного та всебічного дослідження обставин справи. Зазначає, що адміністрація установи надала неповну (неправдиву) інформацію щодо нього, а суд першої інстанції, приймаючи рішення, в достатній мірі не врахував дані, які характеризують його особу, зокрема те, що він одружений, має двох неповнолітніх дітей, двічі заохочувався адміністрацією установи, має хронічне захворювання печінки (гепатит С), а також те, що працюючи на виробництві установи він повністю сплатив судовий позов. Крім того, вважає, що поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що останнє стягнення застосовувалося до нього більше року тому, а тому воно є погашеним.

В ухвалі суду зазначено, що засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив звільнити його умовно-достроково від призначеного покарання, зазначивши, що він виправився, має заохочення та двох неповнолітніх дітей, тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 засуджений вироком Обухівського районного суду Київської області від 15.05.2018 року за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 ; ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 ; ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 29.11.2018 року строк покарання засудженому ОСОБА_7 встановлено рахувати з 02.03.2018 року, та зараховано йому у строк відбування строк попереднього ув`язнення з 02.03.2018 року по 15.05.2018 року.

Початок строку відбування покарання 02.03.2018 року. Кінець строку 02.09.2021 року.
Засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ «Коростенська виправна колонія (№71)».

За весь період відбування покарання засуджений ОСОБА_7 в цілому характеризується задовільно, допускав порушення встановленого порядку відбування покарання за що притягувався до дисциплінарної відповідальності (стягнення погашені), має два заохочення, працевлаштований на виробництві установи, до праці та виконання своїх обов`язків відноситься задовільно, потребує контролю з боку представників адміністрації, їх законні вимоги виконує тільки під контролем, участь у суспільному житті відділення та в роботі самодіяльних організацій не приймає.
Враховуючи те, що ОСОБА_7 хоча і відбув певну частину призначеного судом покарання, однак не характеризується як особа, яка за весь час відбування покарання сумлінною поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, у зв`язку з чим, відмовив у задоволенні його клопотання.
Заслухавши доповідача, доводи засудженого ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Так, приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ст. 81 КК України та ст.ст. 537, 539 КПК України, відповідним чином мотивувавши свої висновки.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 засуджений вироком Обухівського районного суду Київської області від 15.05.2018 року за ст.15 ч.3 ст.185 ч.3, ст.15 ч.2 ст.185 ч.3, 70, 72 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 29.11.2018 року строк покарання засудженому ОСОБА_7 встановлено рахувати з 02.03.2018 року та зараховано йому у строк відбування строк попереднього ув`язнення з 02.03.2018 року по 15.05.2018 року.

Початок строку відбування покарання 02.03.2018 року. Кінець строку 02.09.2021 року.
Засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ «Коростенська виправна колонія (№71)».

Судом першої інстанції враховано, що засуджений ОСОБА_7 відповідно до наданої адміністрацією установи характеристики, за весь період відбування покарання характеризується задовільно, допустив 4 порушення встановленого порядку відбування покарання за що притягувався до дисциплінарної відповідальності (стягнення погашені), має два заохочення, працевлаштований на виробництві установи, до праці та виконання своїх обов`язків відноситься задовільно, але потребує контролю з боку представників адміністрації, їх законні вимоги виконує тільки під контролем, участь у суспільному житті відділення та в роботі самодіяльних організацій не приймає. Вину у скоєному злочині визнав повністю, але каяття з приводу вчиненого злочину не проявляє. Стосунки з рідними підтримує шляхом листування (а.п.14-15).
Крім того, суд врахував, що на спільному засіданні комісії Коростенської виправної колонії (№71) та спостережної комісії при Коростенському міськвиконкомі, яке відбулося 15 липня 2020 року, було прийнято рішення не направляти матеріали в суд з питання умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 , оскільки останній не довів свого виправлення (а.п.13).
Відповідно до вимог ч.2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Наведене є обов`язковою передумовою для умовно-дострокового звільнення, поряд із передбаченими у ч. 3 ст. 81 КК України строками фактичного відбуття покарання засудженим.

Порядок дострокового звільнення від відбування покарання встановлено ст. 154 КВК України. Відповідно до даного порядку, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 КК України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна не відбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Наведені норми закону вказують на те, що саме адміністрація установи виконання покарань повинна дійти висновку про те, що особа, яка відбуває покарання, довела своє виправлення.

Проте, з досліджених судом першої інстанції та апеляційним судом матеріалів вбачається, що засуджений ОСОБА_7 не характеризується як особа, яка за весь час відбування покарання сумлінною поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що наведені дані про особу ОСОБА_7 не дозволяють зробити висновок про сумлінну поведінку і ставлення до праці засудженого, яка б вказувала на доведення виправлення засудженого та не можуть слугувати підставою для застосування щодо останнього положень ст. 81 КК України.

Також, апеляційний суд враховує, що для умовно-дострокового звільнення засудженого необхідно враховувати поведінку засудженого за весь період відбування покарання.
Твердження апелянта про те, що він став на шлях виправлення, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що на даний час не досягнуто виправного та превентивного впливу на засудженого, що є основними цілями застосування до особи покарання, та змін його особи, які роблять його безпечним для суспільства, характеризують його схильність до правомірної поведінки, поваги до правил і традицій людського співжиття.
Колегія суддів враховує, що поведінка засудженого, яка вказує на його виправлення, має бути стабільною в ході всього строку відбування покарання, а не лише перед моментом виникнення права на певну пільгу. Посилання в апеляційній скарзі засудженого на те, що він став на шлях виправлення, колегія суддів не вбачає такими, які істотно впливають на рішення щодо умовно-дострокового звільнення.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що засуджений ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення кримінальних правопорушень, належних висновків для себе не зробив та у 2018 році знову був засуджений за умисний тяжкий злочин, що свідчить про недосягнення виправного та превентивного впливу на засудженого.
Доводи апелянта про надання адміністрацією установи неповної (неправдивої) інформації щодо нього не є предметом даного судового розгляду та не впливають на правильність висновків суду першої інстанції. Крім того, засудженим не спростована надана адміністрацією установи інформація щодо нього.

Посилання апелянта на те, що судом не враховано стан його здоров`я, наявність у нього двох неповнолітніх дітей, а також те, що він повністю сплатив цивільний позов, не можуть слугувати підставою для умовно-дострокового звільнення.

Крім того, будь-яких доказів на підтвердження того факту, що він у повному обсязі відшкодував цивільний позов, засуджений ОСОБА_7 суду не надав.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд погоджується з рішенням місцевого суду про залишення вказаного клопотання засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції є законна та обґрунтована, а тому підстав для її скасування не має.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 серпня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: