Справа № 447/1474/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/769/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 1 липня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 1 липня 2020 року відмовлено у задоволенні подання начальника ДУ «Миколаївська виправна колонія (№ 50)» та голови спостережної комісії Миколаївської районної державної районної адміністрації Львівської області про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання.

Не погоджуючись з ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 1 липня 2020 року, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційних вимог засуджений посилається на те, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що причиною відмови в умовно-дострокову звільненні суд вказав його попередні п`ять судимостей, відсутність належної освіти та те, що він не навчається у виправній колонії. Разом з тим, просить врахувати, що він не вступив до числа слухачів ПТУ при колонії, оскільки вирішив працювати у МВК-50 та набувати практичних навичок у роботі. Після звільнення з колонії має намір здобути освіту та працювати. Стосовно наявності п`яти судимостей, зазначає, що після того, як потрапив у колонію, зрозумів свої помилки, зробив належні висновки, а тому вважає, що заслуговує на дострокове звільнення.

Заслухавши пояснення засудженого на підтримання доводів апеляційної скарги, виступ прокурора на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справ та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 10 червня 2019 року затверджено угоду про примирення, укладену 26 лютого 2019 року між потерпілим ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000038 від 1 лютого 2019 року, визнано винуватим ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, призначено йому узгоджене сторонами покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2018 року у виді 10 місяців обмеження волі, і за сукупністю вироків визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

ОСОБА_7 відбуває покарання у ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)».

ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)» та спостережна комісія при Миколаївській райдержадміністрації Львівської області звернулися до Миколаївського районного суду Львівської області з поданням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання.

Миколаївський районний суд Львівської області, приймаючи рішення про відмову в задоволенні такого подання, виходив з того, що засуджений ОСОБА_7 має п`ять судимостей, у нього відсутні соціальні зв`язки, він не працевлаштований, від дільниці соціальної реабілітації відмовився, оскільки не було роботи, також він відмовився від обмеження волі, оскільки хотів якнайшвидше звільнитись з місць позбавлення волі. За весь час відбування покарання до дисциплінарної відповідальності не притягався, до нього було застосовано одне заохочення. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку що подання про умовно-дострокове звільнення щодо засудженого ОСОБА_7 є передчасним та у задоволенні подання слід відмовити.

Перевіривши доводи поданої засудженим апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ст.81 КК України та ст. 539 КПК України, відповідним чином мотивувавши свої висновки, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 КК України, особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Частиною 2 ст. 81 КК України визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України під виправленням засудженого розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише коли засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні нетяжкого злочину.

З наявної у матеріалах справи характеристики ОСОБА_7 вбачається, що під час перебування в установі виконання покарань засуджений порушення встановленого порядку відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. За зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці на виробництві установи один раз заохочувався правами начальника установи. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує із засудженими стосунки позитивної спрямованості.

Разом з тим, ОСОБА_7 має п`ять судимостей, всі пов`язані зі злочинами проти власності. Таким чином у поведінці засудженого чітко простежується корисливий мотив.

Крім того, з психологічної характеристики засудженого від 16 вересня 2019 року вбачається, що ОСОБА_7 минулий досвід сприймає некритично, помилки ним не усвідомлюються. З огляду на наведене, рекомендовано встановити повний (але не принижуючий особистісну гідність) контроль за поведінкою і діяльністю; чітко регламентувати діяльність, дозвілля, дотримання режиму дня.

Таким чино наведеним підтверджується, що наразі у суду відсутні об`єктивні підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 від призначеного йому вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 10 червня 2019 року покарання, оскільки засуджений лише стає на шлях виправлення і має до цього всі можливості однак, в розумінні ст. 81 КК України, своєю поведінкою ще не довів свого виправлення.

За таких обставин, суд першої інстанції ретельно дослідив у судовому засіданні матеріали особової справи засудженого, врахував всі обставин, в тому числі і тих на які посилається засуджений в апеляційній скарзі, перевірив його особу та дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні подання начальника Державної установи «Миколаївська виправна колонія (№ 50)» та голови спостережної комісії Миколаївської районної державної районної адміністрації Львівської області про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання ОСОБА_7 , з чим також погоджується і апеляційний суд.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 1 липня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4