Ухвала
Іменем України
28 вересня 2020 року

м. Київ
справа № 621/2778/19
провадження№ 51-3834 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 05 березня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 14 липня 2020 року,
встановив:
Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 05 березня 2020 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 14 липня 2020 року вирок районного суду змінено в частині призначеного покарання.
Покарання, призначене ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 296 КК України пом?якшено до 4 років позбавлення волі. Постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Відповідно до ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Захисник звернулася із касаційною скаргою, в якій порушує питання про перегляд вищевказаних судових рішень щодо засудженого.
Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2020 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю ст. 427 КПК України, оскільки наведене обґрунтування скарги нею було викладено без урахування вимог ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції, та положень ч. 1 ст. 438 КПК України. Захисник, оспорюючи винуватість засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч. 4 ст. 296 КК України, окрім іншого, вказувала на однобічність та неповноту досудового розслідування та судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження, що, в силу вимог ст. 438 КПК України, не є підставами для зміни або скасування судового рішення судом касаційної інстанції.
При цьому, у прохальній частині касаційної скарги захисник ставила питання про зміну судових рішень та призначення покарання ОСОБА_5 , засудженого за ч. 2 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України в частині призначеного покарання, шляхом призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України, посилаючись на положення п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України, чим допускала протиріччя, оскільки в мотивувальній частині касаційної скарги захисник одночасно наводила доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оспорюючи винуватість засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч. 4 ст. 296 КК України. Крім того, захисник, висловлюючи прохання про застосування до засудженого ст. 75 КК України, належним чином не обгрунтовувала можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Також захиснику було роз`яснено, що у разі неусунення в установлений строк недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, така скарга повертається особі, яка її подала.
На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 09 вересня 2020 року захисник подала нову касаційну скаргу, у яких просить перевірити рішення суду першої та апеляційної інстанції щодо засудженого у касаційному порядку.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, вимог ст. 427 КПК України захисником не дотримано, вказані в ухвалі недоліки в повному обсязі не усунуто.
Так, у касаційній скарзі захисник так і не вказала на конкретні порушення закону, з урахуванням положень ст. 438 КПК України, які були допущені судами першої та апеляційної інстанцій при винесенні судових рішень в частині засудження ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 296 КК України та які б були підставами для їх скасування,та не конкретизувала, у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених судами судових рішень, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вироку районного суду та ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 419 цього Кодексу.

Натомість, захисник повторно дає свій аналіз та викладає свої міркування щодо правильності, повноти проведення судового розгляду, окрім іншого, вказує на невідповідність висновків суду, викладених у вироку суду першої інстанції, фактичним обставинам кримінального провадження, не погоджується із оцінкою доказів, наявних у матеріалах провадження, надає їм власну оцінку, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанції, а саме, вказує на невірну оцінку протоколу огляду місця події від 27 серпня 2019 року, показанням потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що у розумінні ст. 433 КПК України не може бути предметом касаційного розгляду.

Тобто, захисником у скарзі так і не наведено обґрунтування, як саме такі порушення, на її думку, вплинули на правильність доведеності винуватості засудженого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, інкримінованого йому за ч. 4 ст. 296 КК України, а також на прийняття судами першої та апеляційної інстанції законних та обґрунтованих рішень в цілому.
Крім того, прохальна частина нової касаційної скарги аналогічна змісту попередньо поданої, а саме, захисник ОСОБА_4 , посилаючись на п. п. 2, 3 ст. 236 КПК України, знову просить змінити вирок Зміївського районного суду Харківської області від 05 березня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 14 липня 2020 року щодо ОСОБА_5 , засудженого за ч.2 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України в частині призначеного покарання, шляхом призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
Тобто прохальна частина касаційної скарги захисника ОСОБА_4 не відповідає змісту її мотивувальної частини в повній мірі, оскільки захисник оспорює доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч. 4 ст. 296 КК України, що не може бути підставою для зміни судових рішень та застосування ст. 75 КК України за вищевказаною статтею, а є підставою для їх скасування.
Оскільки в установлений строк захисником не усунуто недоліків касаційної скарги, яку залишено без руху, то її скарга підлягає поверненню.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання нової касаційної скарги.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 05 березня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 14 липня 2020 року, з усіма доданими до неї матеріалами, повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3