Справа №372/1765/19 Головуючий в суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/1511/2021 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2021року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2020 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 21 лютого 2021 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001192 від 26.12.2018, по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2020 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 21 лютого 2021 року включно.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо ОСОБА_7 інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Зазначає, що суд безпідставно дійшов висновку про те, що доведено наявність обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики виправдовують необхідність подальшого тримання під вартою обвинуваченого.
Крім того зазначає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою є необгрунтованим, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України не підтверджені належними та допустими доказами.
Також вказує, що судом першої інстанції не враховано дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, на його утриманні знаходиться малолітня донька, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків, має позитивні характеристики.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_9 а було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст.392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).
Зокрема, місцевий суд, дотримуючись в повній мірі положень ст.331 КПК України, та розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою, врахував, що обвинувачений ОСОБА_7 під впливом тяжкості покарання, що йому загрожує, може ухилятися від суду,вчиняти нові кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, які мають високий ступінь суспільної небезпеки та за який, в разі визнання його винуватим, може бути засуджено до позбавлення волі на тривалий термін.

Крім того, судом першої інстанції обгрунтовано враховано пост кримінальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 , який після скоєння злочину та завдання тілесних ушкоджень не вжив жодних заходів спрямованих на надання потерпілому необхідної допомоги, натомість з місця вчинення злочину втік та переховувався від органу досудового розслідування.
У рішенні по справі «Wпроти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Всупереч доводам апеляційної скарги, суд І-ї інстанції цілком обґрунтовано мотивував у судовому рішенні підстави необхідності подальшого тримання ОСОБА_7 під вартою та вірно вказав про наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.
Відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Так, розглядаючи можливість застосування до ОСОБА_7 альтернативних запобіжних заходів, колегія суддів враховує особу обвинуваченого, який розлучений, не працюючий, не має міцних соціальних зв`язків, а також тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, суворість покарання за кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 .
Враховуючи вищевикладене, на думку колегії суддів, до обвинуваченого ОСОБА_7 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.
Доводи апеляційної скарги про наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 на утриманні малолітньої доньки не спростовує наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не свідчить про міцність його соціальних зв`язків.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки будь-яких обставин, які б свідчили про те, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

Обгрунтованих доводів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги і залишає ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 177-178, 199, 331, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2020 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: