УХВАЛА

2 грудня 2020 року
м. Київ

справа № 702/344/19
провадження № 51-5184 ск 20
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 20 серпня 2020 року щодо ОСОБА_4 ,
в с т а н о в и л а:
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаного судового рішення в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її положень, зокрема п. 4 ч. 2, не було додержано.
Згідно з цими положеннями у касаційній скарзі зазначається обґрунтування заявлених вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність судового рішення.
При цьому слід мати на увазі, що в силу статей 433, 438 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції є судом права, а не факту і, вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для скасування оскарженого рішення, керується статтями 412 414 КПК.

Указане сторона обвинувачення залишила поза увагою.
Так, як убачається зі змісту поданої скарги, у ній прокурор, заперечуючи законність рішення апеляційного суду, не погоджується з призначеним засудженому покаранням, яке вважає м`яким через застосування інституту умовного звільнення. Однак при цьому скаржник не наводить обґрунтування саме явної несправедливості заходу примусу, як це встановлено ст. 414 КПК, зважаючи й на положення статей 50, 65 Кримінального кодексу України (далі КК). Водночас, стверджуючи про неправомірність умовного звільнення від покарання ОСОБА_4 , сторона обвинувачення не зазначає доводів, які би свідчили про наявність обставин, що унеможливлюють у силу закону застосування ст. 75 КК, а отже, і про неправильне застосування цієї норми матеріального права, з урахуванням також дискреційних повноважень суду.
Крім того, у касаційній скарзі не викладено аргументів недодержання при здійсненні апеляційного провадження принципу домірності та недієвості визначеного порядку відбування покарання для досягнення мети заходу примусу, з огляду на рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004.
Таким чином, скаржником не зазначено правового обґрунтування необхідності скасування на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, оспорюваної ухвали і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати семи днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 20 серпня 2020 року щодо ОСОБА_4 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом семи днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3