УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 вересня 2020 року

м. Київ
справа № 639/3624/18
провадження № 51-6114ск19
Верховний Суд колегією суддів
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 , на ухвалу Харківського апеляційного суду від 28 липня 2020 року, яку постановлено в межах кримінального провадження, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області, зареєстрованого та проживаючого у тому АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК України).
Суть питання
За вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 лютого 2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 286 КК України, законність і обґрунтованість судових рішень стосовно якого у цій касаційній скарзі не оскаржуються.
Не погоджуючись з вказаним вироком, засуджений, поза межами строку на апеляційне оскарження, 13 грудня 2019 року подав до апеляційного суду скаргу та клопотання про поновлення йому такого строку.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 28 липня 2020 року відмовив у задоволені клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку місцевого суду.
У касаційній скарзі засуджений просить скасувати вищезазначену ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування своїх вимог засуджений зазначає, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у поновлені строку на апеляційне оскарження вироку місцевого суду, не надав оцінки аргументам з приводу його поганого стану здоров`я, що, на думку засудженого, унеможливило його участь у судових засіданнях, перебування у приміщені суду та концентрування на розгляді справи (логічно мислити).
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно з положеннями п. 1 ч. 2 ст. 395 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) апеляційна скарга може бути подана на вирок суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. За змістом ч. 3 зазначеної статті для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Частиною 1 ст. 117 КПК України встановлено, що пропущений із поважних причин строк має бути поновлено за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Зокрема, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Як видно з інформації, що міститься в провадженні за скаргою, засуджений, не погоджуючись з постановленим стосовно нього вироком місцевого суду, поза межами строку на апеляційне оскарження (9 місяців), подав апеляційну скаргу до якої долучив клопотання про поновлення йому строку на таке оскарження.
В обґрунтування свого клопотання засуджений вказував на те, що причиною пропуску строку на апеляційне оскарження слугувало те, що він є юридично неграмотним, а професійної правової допомоги йому надано не було. Крім того вказував, що не був ознайомлений з матеріалами справи та не отримував копії оскаржуваного вироку.
За наслідками розгляду вказаного клопотання, апеляційний суд ухвалою від 28 липня 2020 року відмовив у його задоволенні.
Приймаючи вказане рішення, апеляційний суд виходив з того, що засуджений був присутнім під час судового розгляду в суді першої інстанції і копію вироку отримав у день його проголошення, тобто 12 лютого 2019 року, що підтверджується відповідною розпискою, засвідченою його особистим підписом. Також суд вказав, що юридична необізнаність та відсутність захисника не є поважними причинами пропуску строку, оскільки ОСОБА_4 не був обмежений у його конституційних правах і свободах, міг самостійно звернутися за юридичною допомогою, а у разі тяжкого майнового стану отримати цю допомогу за рахунок держави. Крім того, апеляційний суд дійшов висновку про безпідставність доводів сторони захисту щодо поганого стану здоров`я засудженого, як поважної причини пропуску оскаржуваного строку, оскільки як видно із довідки наданої стороною захисту, поставлений засудженому діагноз (тривожно-фобічний розлад) не вказує на те, що він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. При цьому суд вказав, що вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 лютого 2019 року оскаржувався іншим учасником дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 , про що ОСОБА_4 повідомлявся шляхом направлення судової кореспонденції, а також телефонограмою, однак останній до суду із апеляційною скаргою не звертався, заінтересованості у апеляційному перегляді справи не проявляв, в судові засідання за викликом не з`являвся та будь-яких заяв та/або клопотань не подавав.
Тому апеляційний суд дійшов висновку, що засуджений не навів переконливих доводів щодо наявності поважних причин пропуску ним строку апеляційного оскарження.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 127/17092/18, особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК України містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.
Отже, Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що наведені засудженим причини пропуску строку на апеляційне оскарження не є поважними і не перешкоджали йому реалізувати своє право на апеляційне оскарження та вчасно подати апеляційну скаргу.
Крім того, Верховний Суд вважає, що оскільки апеляційний суд дійшов висновку, що з наданої стороною захисту довідки, яка підтверджує діагноз тривожно-фобічний розлад,не вбачається, що ОСОБА_4 не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, а тому посилання засудженого на його погане самопочуття, є явно недостатнім аргументом для того, щоб суд апеляційної інстанції міг визнати це поважними причинами, що об`єктивно зумовили дев`ятимісячну затримку подання засудженим апеляційної скарги на вирок місцевого суду, особливо з огляду на те, що у нього була можливість вчасно реалізувати своє право на оскарження вироку Жовтневого апеляційного суду м. Харкова від 12 лютого 2019 року разом з іншим учасником дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 .

Разом із тим, як видно з інформації, що міститься в проваджені за скаргою, у суді першої інстанції захист інтересів засудженого ОСОБА_4 здійснювала захисник ОСОБА_7 , а тому, на думку Верховного Суду, стан здоров`я підзахисного не заважав захиснику оскаржити вирок місцевого суду в установлений законом строк.
До того ж Верховний Суд звертає увагу засудженого на тому, що подання апеляційної скарги до суду не потребує безпосередньої участі особи у судовому засіданні у приміщенні суду.
Також касаційна скарга засудженого не містить доводів на спростування висновків апеляційного суду наведених в ухвалі цього суду на обґрунтування прийнятого рішення.
Таким чином, з урахуванням положень п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України та доводів клопотання засудженого про необхідність поновлення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні такого клопотання.
З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувана ухвала апеляційного суду постановлена відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки із касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України відмовити у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 28 липня 2020 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3