печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8103/20-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «УКРГАЗБАНК» на бездіяльність уповноваженої особи Головного управління Служби безпеки України у м. Киві та Київської області, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна під час проведеного обшуку від 11.02.2020 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі №757/3716/20-к в рамках кримінального провадження № 0002358,-

ВСТАНОВИВ:

19.02.2020 у провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «УКРГАЗБАНК» на бездіяльність уповноваженої особи Головного управління Служби безпеки України у м. Киві та Київської області, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна під час проведеного обшуку від 11.02.2020 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі №757/3716/20-к в рамках кримінального провадження № 0002358.

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що 11.02.2020 на підставі ухвали слідчого судді №757/3716/20-к було проведено обшук, за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було вилучено речі та документи, дозвіл на вилучення яких ухвалою слідчого надано не було та в подальшому арешт, на які накладено, теж не було.

З огляду на викладене, на думку адвоката вилучені речі та документи є такими, що не входили до переліку, щодо якого було прямо надано дозвіл на відшукання та вилучення вищевказаною ухвалою слідчого судді, а відтак підлягають поверненню його законному володільцю, а саме:

1.Оригінал протоколу № 220419/2 засідання комітету з питань управління активами та пасивами АБ «УКПГАЗБАНК» від 22.04.2019

2.Додаток №1 до протоколу № 220419/2 засідання комітету з питань управління активами та пасивами АБ «УКРГАЗБАНК» від 22.04.2019;

3. Копія положення «УКРГАЗБАНК» 2019р.; про комітет управління ризиками Наглядової ради АБ «УКРГАЗБАНК».

4. Копія положення «УКРГАЗБАНК» 2019р.; про комітет управління ризиками Наглядової ради АБ «УКРГАЗБАНК».

5. Копія положення «УКРГАЗБАНК» 2017р.; про комітет управління ризиками Наглядової ради АБ «УКРГАЗБАНК».

6. Аркуш паперу з відомостями про склад комітет управління ризиками Наглядової радиАБ «УКРГАЗБАНК»;

7.Копія положення про облікову політику АБ «УКРГАЗБАНК», 2017 рік, зі змінами;

8.Копія положення про комітет управління активами та пасивами АБ «УКРГАЗБАНК» 2019р.;

9.Копія положення про комітет управління активами та пасивами АБ «УКРГАЗБАНК» зі змінами за 2017 та 2018 рік.

10.Оптичний диск CD-R Videx № 07041814 відомостями про операції ПАТ «Київметробуд» які підлягають фінансовому моніторингу.

Особа, що подала скаргу в судове засідання не з`явилася, про місце і час розгляду скарги повідомлена належним чином, через канцелярію суду представником було подано заяву про те, що скаргу підтримує та просить суд розглядати у його відсутність.

Слідчий у судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлений належним чином.

Разом з цим, до суду слідчим було спрямовано лист, в якому зазначено, що під час обшуку було вилучене майно, яке передбачено ухвалою слідчого судді про обшук та яке відноситься до кримінального провадження.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження приходжу до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що слідчим управлінням ГУ СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0002358 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05.11.2019 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Так, з матеріалів скарги вбачається, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.01.2020 по справі №757/3316/20-к було надано дозвіл на проведення обшуку, за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 16-22 у підвалі, на 1-му поверсі, антресольному поверсі, на 2-му поверсі, на 3-му поверсі, на 4-му поверсі, на 5-му поверсі, на 6-му поверсі, право власності на яке згідно з інформаційної довідки № 197358372 належить на спільній частковій власності у розмірі 70/100 ПАТ «Київпроект», у розмірі 20/100 ПАТ АБ «Укргазбанк», з метою виявлення, вилучення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення та відшукання речових доказів, документів, знарядь кримінального правопорушення, а саме: фінансово-господарських, кошторисно-розрахункових, звітних документів, довіреностей, актів прийому-передачі робіт, документів бухгалтерського та податкових обліків, складських, розрахункових чи інших документів, які підтверджують фінансово-господарські взаємовідносини та розрахунки ПАТ «Київметробуд», його структурних підрозділів, КП «Київський метрополітен» з іншими суб`єктами господарської діяльності з приводу укладення, виконання робіт з будівництва дільниці Сирецько-Печерської лінії метрополітену від станції «Сирець» на житловий масив Виноградар з електродепо у Подільському районі (дільниця від станції «Сирець» до станції «Проспект Правди» з двома станціями («Мостицька» та «Проспект Правди») та дільницею вилочного відгалуження в бік станції «Виноградар»), документів, які стали підставою для укладення договору № 744-ДБМ-18 від 20.11.2018, договорів відкриття банківських рахунків, в тому числі депозитних рахунків та документів та документів, які стали підставою для відкриття таких рахунків, документів щодо взаємовідносин між ПАТ «Київметробуд» та ТОВ «ПРОФІ-ФАКТОРИНГ», ТОВ «ДЕОРБУД», ТОВ «ФК «Фактор-сервіс», ТОВ «РУЛ», ПП «АВЕН-ЄЗЄР», ТОВ «ФАКТОР СТАНДАРТ», а також усіх документів та відомостей (в тому числі в електронному вигляді), яка стосується проведення вказаних робіт з будівництва, електронних та інших носіїв інформації на яких містяться документи чи відомості про обставин вчинення даного кримінального правопорушення, наявність фінансово-господарських операцій; в тому числі персональних електронно-обчислювальних машин, ноутбуків, жорстких дисків, електронних накопичувачів, без яких не можливо провести комп`ютерно-технічні експертизи, телефонів, шляхом зняття копії інформації з вказаних носіїв; а також блокнотів, записників та аркушів паперу, на яких наявні рукописні або машинописні записи щодо вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Згідно положень ч.ч. 8, 9 ст. 236 КПК України, особи, у присутності яких здійснюється обшук, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу обшуку. Другий примірник протоколу обшуку разом із доданим до нього описом вилучених документів та тимчасово вилучених речей (за наявності) вручається особі, у якої проведено обшук, а в разі її відсутності - повнолітньому членові її сім`ї або його представникові.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 5 статті 9 КПК України, передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Згідно зі ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

У судовому засіданні встановлено, що вилучене, відповідно до протоколу обшуку, на поверненні якого наполягає володілець, підпадає під критерії, визначені ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.01.2020, протилежного не було доведено слідчому судді.

Відтак, вилучене майно, не є тимчасово вилученим майном, а тому не може застосовуватися порядок, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України, та процедура за ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу.

За вказаних обставин, під час судового розгляду даної скарги за наданими матеріали, встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності ПАТ АБ «Укргазбанк» обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що даний час забезпечується «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав ПАТ АБ «Укргазбанк» та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

На підставі викладеного, враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність вимог скарги, а відтак у задоволенні вимог скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 100, 169-170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «УКРГАЗБАНК» на бездіяльність уповноваженої особи Головного управління Служби безпеки України у м. Киві та Київської області, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна під час проведеного обшуку від 11.02.2020 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі №757/3716/20-к в рамках кримінального провадження № 0002358 - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1