Дата документу 11.08.2020 Справа № 317/843/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/1072/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 317/843/20Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 26 березня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 26 березня 2020 року відмовлено у задоволенні подання адміністрації державної установи «Біленьківська виправна колонія (№99)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло подання адміністрації державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99) про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , мотивоване тим, що засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 27.10.2017 року. Під час тримання у Вільнянському слідчому ізоляторі стягнень та заохочень не мав. В Біленьківській виправній колонії № 99 відбуває покарання з 25.11.2017 року. За період відбування покарання допустив 1 порушення установленого порядку відбування покарання. За виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки отримав 3 заохочення правами начальника установи. На добровільній та безоплатній основі працює різноробочим у їдальні для засуджених. До праці відноситься позитивно. За вироком суду цивільного позову не має. У відношенні до персоналу установи грубість не проявляє, виконує вимоги. Приймає участь у суспільному житті відділення, роботі самодіяльної організації засуджених, програмах диференційованого виховного впливу, прагне підвищення свого загальноосвітнього рівня, на профілактично-виховні заходи реагує позитивно, робить відповідні висновки. За характером спокійний, врівноважений, у відношенні із засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості. Дотримується вимог особистої санітарії та гігієни. Провину у скоєному злочині визнає.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції зазначив, що твердження адміністрації установи та засудженого ОСОБА_7 про те, що останній сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення є сумнівними та передчасними.

В апеляційній скарзі засуджений просить застосувати до нього умовно-дострокове звільнення, оскільки районний суд йому відмовив в цьому. Зазначає, що він має всі хороші риси, працює в їдальні виправної колонії, яка надала йому можливість змінитись.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької областівід 22.09.2016 року за ч. 2 ст. 310, ст.ст. 75, 76 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з іспитовим строком 1 рік 6 місяців. Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької областівід 27.09.2017 року іспитовий строк скасовано, засудженого направлено для відбування призначеного покарання.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України, виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду клопотання.

Як вбачається з наявної в матеріалах провадження характеристики, наданої адміністрацією ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)» в особі начальника відділення СПС майора внутрішньої служби ОСОБА_8 , засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 27.10.2017 року. Під час тримання у Вільнянському УВП Запорізької області характеризувався посередньо, порушень режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав. З 25.11.2017 року відбуває покарання в державній установі «Біленьківська виправна колонія (№99)», допустив одне порушення режиму відбування покарання, яке виразилося у передачі продуктів харчування з їдальні, де він працює, іншому засудженому, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи. За виконання покладених обов`язків та додержання встановлених правил три рази заохочувався правами начальника установи. Працює в їдальні для засуджених на добровільній, безоплатній основі різноробочим. До праці ставиться сумлінно, роботу виконує якісно і в строк. Також виконує разові завдання по благоустрою місць позбавлення волі. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. За характером спокійний, врівноважений, у відношенні із засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими тільки позитивної спрямованості. Дотримується вимог санітарії та гігієни. Бере особисто участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, у реалізації програмах диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення». Прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, а саме відвідує бібліотеку установи. Приймає участь у роботі самодіяльної організації, а саме «Санітарно побутова секція». Підтримує зв`язки з рідними, шляхом листування, отримує від них посилки та передачі. Засуджений під час відбування покарання на профілактичному обліку не перебуває, підстав для постановки на профілактичний облік не було. За вироком суду позову не має. У скоєному злочині вину свою визнає повністю, розкаюється.

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_7 має 3 заохочення та 1 стягнення, яке погашене у встановленому законом порядку (а.п. 4).

Засуджений ОСОБА_7 на виробництві установи не працевлаштований, хоча згідно довідки медчастини №99 останній визнаний здоровим та є працездатним (а.п. 7). Працює на добровільній, безоплатній основі в їдальні для засуджених різноробочим.

Проаналізувавши дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують особу засудженого в цілому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою з достатньою переконливістю не довів, що став на шлях виправлення.

Колегія суддів зауважує, що сумлінна поведінка засудженого протягом строку відбування покарання була його обов`язком, а відтак не можна дійти висновку, що процес виправлення засудженого ОСОБА_7 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Відбуття засудженим певної частини строку покарання не є обов`язковою підставою для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, оскільки це є лише правом, а не обов`язком суду, а засуджений повинен безсумнівно довести своє виправлення та перевиховання сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом всього періоду знаходження у виправних установах.

Однією із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є саме доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки, тощо.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

Засуджений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі не навів жодних достатньо вагомих аргументів на підтвердження того, що він довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці та заслуговує на застосування до нього заохочувальної норми у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Доводи засудженого про те, що він працює в їдальні виправної колонії, були враховані районним судом при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення.

Посилання засудженого ОСОБА_7 на те, що він має всі хороші риси, не можуть бути визнані вагомими підставами, які б могли вплинути на можливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення. До того ж, засуджений в апеляційній скарзі не конкретизував, які саме він має хороші риси.

Таким чином, висновок районного суду про те, що до засудженого ОСОБА_7 не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином обґрунтований, тому підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає, оскільки на даний час відсутні переконливі дані, які б свідчили про виправлення засудженого ОСОБА_7 і слугували б підставою для його умовно-дострокового звільнення.

Ухвала районного суду є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, або порушень, які є безумовною підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 26 березня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні подання адміністрації державної установи «Біленьківська виправна колонія (№99)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4