Справа №585/397/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/500/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції),

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми у режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 січня 2021 року, якою продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого: останній раз вироком від 03 травня 2017 року за ч.2 ст.185КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Роменського міськрайонного суду Сумської області перебувають матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження прокурором було заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , мотивуючи його тим, що на даний час завершити розгляд провадження неможливо, а ризики, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу за п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України не перестали існувати.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 січня 2021 року продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 до 14 год. 15 хв. 14 березня 2021 року включно та визначено йому заставу у розмірі 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 56750 грн. з покладенням відповідних обов`язків. Мотивуючи прийняте рішення суд вважав, що доцільність продовження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу є актуальною, враховуючи тяжкість та конкретні обставини злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , а також суворість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину та дані про особу обвинуваченого, який є раніше судимим та не має стійких соціальних зв`язків, свідчать про наявність ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, про які зазначив прокурор.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою та звільнити його з-під варти.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник посилається на те, що в оскаржуваній ухвалі не вказано на підставі яких доказів суд встановив наявність ризиків, що стали підставою для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу.

При цьому, адвокат ОСОБА_8 зазначає, що заперечуючи проти клопотання прокурора у суді першої інстанції, сторона захисту посилалась на той факт, що після звільнення з-під варти 08.03.2020, ОСОБА_7 поїхав до свого брата у м. Суми, а після введення на всій території України карантину та припинення перевезення пасажирів автомобільним транспортом у міжміському сполученні, він не зміг повернутися до м. Ромни. Згодом він повернувся до м. Ромни самостійно, однак, був затриманий 16.05.2020 працівниками поліції з метою приводу до суду для участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу. 18.05.2020 він був звільнений і наступного дня самостійно з`явився до суду для розгляду клопотання про обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказане свідчить про те, що ОСОБА_7 не переховується від суду, однак суд не надав оцінки цим обставинам. Також зазначали, що у працівників поліції є номер телефону ОСОБА_7 , але жодного разу йому ніхто не телефонував.

Захисник також наголошував, що відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_7 намагався впливати на свідків або вчинити інше кримінальне правопорушення. Майже всі свідки вже допитані. Однак, в оскаржуваній ухвалі суд не навів жодного аргументу, який спростовує доводи захисту.

Апелянт не погоджується й з наявністю обґрунтованої підозри, оскільки, на його думку, матеріали справи не містять доказів винуватості ОСОБА_7 , адже у нього не вилучались телефони чи інші речі, які були предметами злочинів, відсутні відеозаписи з камер спостереження чи інші докази причетності обвинуваченого до злочинів.

Таким чином, ОСОБА_8 зазначає, що суд не навів жодного обґрунтування застосуванню щодо ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу та не обґрунтував неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції), які підтримали подану апеляційну скаргу, заперечення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Зі змісту положень ст.177 КПК України слідує, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

На переконання колегії суддів, попри доводи апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, які відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжкого злочину, максимальна санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. Факт направлення обвинувального акту відносно ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні вже свідчить про обґрунтованість повідомленої йому підозри у вчиненні даних кримінальних правопорушень, тому доводи апелянта є безпідставними у цій частині.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що на даній стадії кримінального провадження апеляційний суд не наділений повноваженнями перевіряти належність та допустимість доказів та робити відповідні висновки, у зв`язку з чим колегія суддів не бере до уваги посилання захисника на відсутність у матеріалах кримінального провадження доказів причетності ОСОБА_7 до інкримінованих йому злочинів, оскільки предметом розгляду в апеляційному суді є перегляд ухвали суду першої інстанції про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 .

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками. При цьому, серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин.

Щодо відомостей про особу обвинуваченого, то з клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вбачається, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, не одружений, не працює. Наведені відомості свідчать про те, що у обвинуваченого відсутній постійний дохід, міцні соціальні та сімейні зв`язки, а у сукупності з тяжкістю можливого покарання такі обставини вказують на існування ризику переховуватись від суду або впливати на свідків чи потерпілих з метою зміни їх пояснень на користь обвинуваченого.

Крім того, вчинення ОСОБА_7 злочинів за наявності у нього не знятої і не погашеної судимості, свідчить про те, що на шлях виправлення він не став та з огляду на тяжкість вчиненого злочину, дає достатньо підстав вважати, що існує ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

На думку колегії суддів, дані обставини виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігти цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Враховуючи викладене, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 про те, що обвинувачений самостійно з`явився до суду для розгляду клопотання про обрання йому запобіжного заходу, що свідчить про можливість застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу вигляді домашнього арешту, оскільки, як вбачається з вищевикладених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни запобіжного захожу відносно ОСОБА_7 на більш м`який, так як існують ризики, передбачені п.п.1,3,5 ст.177 КПК України.

Саме продовження ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_7 , даних про його особу неодноразово судимий, не має законного джерела доходу, а також міцних соціальних зв`язків, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

Вищевикладене свідчить про неспроможність доводів апелянта про недоведеність існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, у зв`язку з чим, колегія суддів не бере їх до уваги, тому у даному випадку наявні підстави для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

Також колегія суддів зазначає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги ОСОБА_8 .

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 січня 2021 року, якою продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4