Справа № 308/1974/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

03.12.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп /4806/1034/20, за апеляційною скаргою, яку подав обвинувачений ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ :
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на більш м`який та задоволено клопотання прокурора ОСОБА_7 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України
та
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 125 КК України,
запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 30.11.2020 включно.
В ухвалі суду вказується на те, що на розгляді в Ужгородському міськрайонному суді знаходиться обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_5 . У кримінальному провадженні строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою продовжено до 09.10.2020. Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 125 КК України, за скоєння яких йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років. Під час розгляду клопотання судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 ніде не працює, міцних соціальних зв`язків не має, раніше неодноразово судимий. При цьому суд констатував, що у кримінальному провадженні ще не допитано ряд свідків. Вищенаведені обставини суд визнав достатніми підставами вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що інші, більш м`які, запобіжні не зможуть запобігти вищевказаним ризикам. Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено. З огляду на вищенаведене, беручи до уваги те, що судове провадження не завершено, а також відсутність даних про те, що стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 перешкоджає триманню його під вартою, суд дійшов висновку про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 ..
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 вказує на те, що ухвала суду є незаконною. Зазначає, що передбачені ст. 177 КПК України ризики відсутні, що має постійне місце проживання, за яким посередньо характеризується, міцні соціальні зв`язки й на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, а також підробляє на неофіційній роботі. Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову, якою змінити йому запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Апеляційна скарга розглядається у відсутності прокурора, неявка якого із урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що прокурор належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги. При цьому береться до уваги і те, що прокурор будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги чи даних про поважність причин його неявки не подавав
З матеріалів контрольного провадження та зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 не оспорюється, у зв`язку з чим, з огляду на положення ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.
Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються зі здобутими доказами та обставинами кримінального провадження.
Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що обставини, які були підставою для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінились, наведені прокурором ризики не зменшились і продовжують існувати.
Разом із тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу обґрунтовано взяв до уваги і те, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, ніде не працює, не має міцних соціальних зв`язків. Також судом взято до уваги і те, що судове провадження ще не закінчено й на даний час ще не допитані всі свідки.
Тому, колегія суддів також погоджується і з висновком суду першої інстанції про те, що, виходячи з тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких ОСОБА_5 обвинувачується, за які йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Тому, колегія суддів вважає, що продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
При цьому, колегія суддів зазначає, що застосований щодо ОСОБА_5 запобіжний захід із огляду на його тривалість та у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку й кореспондується з характером суспільного інтересу, в зв`язку з чим, із урахуванням сукупності викладених обставин щодо тривалості перебування обвинуваченого під вартою, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 у силу характеру інкримінованих йому діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення (допит свідків, дослідження письмових та речових доказів), суд першої інстанції дійшов до належного висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, із чим погоджується й колегія суддів, вважаючи, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також дієвості кримінального провадження.

З огляду на наведене вище, доводи апеляційної скарги про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, відсутні, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження, спростовуються наведеними вище обставинами й не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Як такі, що не впливають на висновок суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою і не дають підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу на більш м`який, апеляційний суд з огляду на вищенаведене, не приймає до уваги й доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, за яким посередньо характеризується, міцні соціальні зв`язки, на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, а також підробляє на неофіційній роботі. При цьому, береться до уваги і те, що вказані доводи не підтверджені будь-якими належними доказами.
Тому, обґрунтованим колегія суддів вважає і висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну йому запобіжного заходу на більш м`який.
Разом із тим, колегія суддів вважає, що, прийшовши до висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, суд першої інстанції обґрунтовано не визначив йому розмір застави. Погоджуючись із указаним висновком, апеляційний суд також бере до уваги положення ч. 4 ст. 183 КПК України, а також те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів із застосуванням насильства.
Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
На підставі вищенаведеного, колегія суддів доходить висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, не має, а ухвала суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.
Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги і положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі в апеляційній скарзі не вказується.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав обвинувачений ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2020 року, якою щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 125 КК України ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 30.11.2020 включно залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :