ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3404/20 Справа № 177/1719/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув в закритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 жовтня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 000327, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця ст. Кисляківка Кущевського району Краснодарського краю, громадянина України, пенсіонера, працюючого в КП Швидкісний трамвай слюсарем з ремонту рухомого складу, одруженого, проживаючого: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

в режимі відеоконференції:
прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В :

За ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 жовтня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на два місяці, тобто по 08 грудня 2020 року.
Суд першої інстанції встановив, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_10 може переховуватись від суду, незаконно впливати на показання свідків, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення.
В апеляції
- захисник просить змінити ОСОБА_11 запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту.
В обґрунтування вказав, що судом була встановлена відсутність доказів винуватості ОСОБА_12 , а весь судовий розгляд зводився до продовження строків тримання останнього під вартою. Також вказує, що колегія суддів не бажає досліджувати докази сторони обвинувачення, які вказують на безпідставність обвинувачення.
Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти апеляції захисника, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_11 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_11 під вартою, а також існування ризиків переховування від суду, незаконного впливу на покази свідків, знищення або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, або вчинити інше кримінальне правопорушення.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжує існувати вказані вище ризики.
Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_10 не має міцних соціальних зв`язків, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічний злочин, розгляд кримінального провадження триває, він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, щодо малолітньої особи, яке відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, і за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, а тому, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, продовжують існувати реальні, зазначені в ухвалі суду першої інстанції ризики.
Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_12 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останньому, та більш м`які запобіжні заходи, в тому числі і у виді домашнього арешту, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, не забезпечать належної процесуальної його поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Доводи захисника щодо відсутності доказів вини ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з посиланням на штучне створення обставин вчинення злочину, зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності вини останнього, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і в даному провадженні ці питання не розглядаються.
Разом з цим, відповідно до положень ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Однак, згідно оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції продовжив обвинуваченому ОСОБА_11 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на два місяці, до 08 грудня 2020 року, тобто вийшов за межі встановленого вказаною вище статтею шестидесятиденного строку тримання обвинуваченого під вартою, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, є підставою для зміни судового рішення в цій частині, оскільки не погіршує становища обвинуваченого.

З огляду на викладене, апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду зміні.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 408, 419 КПК, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 задовольнити частково.
Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 жовтня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, - змінити.
Вважати продовженим запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 до 06 грудня 2020 року включно.
В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4