Дата документу 08.02.2021 Справа № 333/5307/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/807/589/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/5307/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2021 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , наразі утримується в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

задоволено клопотання прокурора та продовжений строк тримання під вартою на 60 днів, тобто, до 19 березня 2021 року включно, з визначенням застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 38 420 гривень, та з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3 ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі її внесення,

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2021 року щодо ОСОБА_7 та застосувати до останнього інший запобіжний захід.

Як вважає апелянт, стороною обвинувачення не доведений жодний з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у зв`язку з відсутністю таких, чого суд не врахував при прийнятті рішення та не обґрунтував свої висновки, а сама лише тяжкість кримінального правопорушення, не є підставою для застосування до ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу.

Крім того, не дивлячись на те, що ОСОБА_7 раніше був судимий, захисник, з урахуванням наявності в обвинуваченого постійного місця проживання, літніх батьків та дружини, вважає за можливе застосування щодо нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що на розгляді Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Під час судового розгляду у даному кримінальному провадженні прокурором було заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, яке було задоволено судом першої інстанції.

З таким рішенням суду погоджується й колегія суддів, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст. 199 КПК України, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

При вирішенні питання щодо законності рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, колегія суддів бере до уваги наявність певних особливостей, які істотно відрізняють порядок перевірки судового рішення у кримінальному провадженні, яке знаходиться на розгляді суду, від аналогічних рішень слідчого судді, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Як вбачається із матеріалів провадження, питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою було вирішене на стадії судового розгляду, тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на її заміну висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд, на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Отже, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового провадження, особливо на початкових етапах цього провадження, та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто, основною метою продовження застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії підготовчого (судового) розгляду фактично є забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується.

Суд першої інстанції, перевіряючи доводи прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, правильно встановив, що заявлені ризики, передбачені п. 1 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. Небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, в якій його переслідують та міжнародними контактами.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку.

Згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, санкцією якої передбачено покарання на строк від чотирьох до шести років позбавлення волі.

Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин, тобто, про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, колегія суддів вважає, що ризик переховування посилюється тим, що з метою ухилення від покарання за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_7 обвинувачується, останній може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватись від суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

Наявність в обвинуваченого постійного місця проживання, всупереч доводам захисника, не може слугувати дійсною гарантією відсутності у ОСОБА_7 наміру переховування від суду та не є підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 , будучи раніше судимим, у тому числі, за вчинення умисних корисливих злочинів, наразі знов обвинувачується у вчиненні умисного корисливого злочину проти власності, що в цілому негативно впливає на репутацію обвинуваченого, свідчить про стабільність його антисуспільної поведінки, а у сукупності з даними про особу обвинуваченого, який не працевлаштований та не має постійного джерела доходів, на переконання апеляційного суду, свідчить про те, що останній може не тільки вдатися до спроб переховування від суду, а й до вчинення інших кримінальних правопорушень, в тому числі, аналогічних, у зв`язку з відсутністю засобів для існування.
Отже, на думку колегії суддів, існування ризиків, передбачених пунктами 1 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, ґрунтується на реальних фактичних даних, при цьому, наразі ці ризики не втратили своєї актуальності, не зменшилися та не перестали існувати, тобто, виправдовують тримання ОСОБА_7 під вартою.

Наявність в обвинуваченого літніх батьків та дружини, на чому захисник наголошує в апеляційній скарзі, як вважає колегія суддів, не спростовує і не зменшує достатньою мірою ризики, передбачені пунктами 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що стали підставою для застосування та продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки не має такого ступеню довіри, який може бути врахований судом як такий, що має запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з`ясувавши і дослідивши всі обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, врахувавши характер і ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, обґрунтовано продовжив строк тримання ОСОБА_7 під вартою, навівши в ухвалі мотиви прийнятого ним рішення.

З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду за доводами апеляційної скарги захисника.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2021 року, якою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено клопотання прокурора та продовжений строк тримання під вартою на 60 днів, тобто, до 19 березня 2021 року включно, з визначенням застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 38 420 гривень, та з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3 ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі її внесення, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: