печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника особи, яка звернулась із клопотанням адвоката ОСОБА_3 , прокурора: ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у залі суду в м. Києві судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/62854/16-к від 20.12.2016 року, на майно, у кримінальному провадженні № 0002973 від 08.11.2014, -
ВСТАНОВИВ:

24.11.2020 до Печерського районного суду міста Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/62854/16-к від 20.12.2016 року, на майно, у кримінальному провадженні № 0002973 від 08.11.2014.
В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.12.2016 р. по справі № 757/62854/16-к, в кримінальному провадженні № 0002973 від 08.11.2014 р. за фактом вчинення посадовими особами Харківської міської ради кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 364 КК України було накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером: :16:013:0092, площею 6,3211 га, за адресою: АДРЕСА_1 , та на земельні ділянки, що утворилися шляхом її поділу.
ОСОБА_6 є власником земельної ділянки, кадастровий номер: :16:013:0184, площею 0,145 га, цільове призначення: для будівництва та подальшої житлової забудови, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору про поділ майна подружжя від 09.02.2017 р., зареєстрованого в реєстрі за № 80.
Подружжя ОСОБА_7 набуло вищезазначену земельну ділянку у власність на підставі договору купівлі-продажу від 23.07.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , та зареєстрованого в реєстрі за № 2336.
За інформацією ГУ Держгеокадстру в Харківській області, земельна ділянка з кадастровим номером: :16:013:0184 була зареєстрована (сформована) в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером: :16:013:0092, а поземельна книга щодо неї закрита у зв`язку з її поділом. Згідно з Книгами записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі на земельну ділянку з кадастровим номером: :16:013:0184, площею 0,1450 га, за адресою: АДРЕСА_1 облікується державний акт на право власності на земельну ділянку від 08.07.2010 р. за OK «Житлово-будівельний кооператив «Легація». Згідно відмітки про перехід право власності № 02 від 21.12.2011 р. право власності ца земельну ділянку перейшло до ОСОБА_9 .
Арешт земельної ділянки (кадастровий номер: :16:013:0092, площа 6,3211 га., адреса: АДРЕСА_1 , порушує права ОСОБА_10 , як власника земельної ділянки (кадастровий номер: :16:013:0184, площа 0,145 га, адреса: АДРЕСА_1 ), яка утворилася внаслідок поділу арештованої земельної ділянки з огляду на наявність на обліку державного акту на право власності на земельну ділянку від 08.07.2010 р. за OK «Житлово-будівельний кооператив «Легація» (кадастровий номер: :16:013:0184) та закриття Поземельної книги на земельну ділянку з кадастровим номером :16:013:0092 площею 6,3211 га, та позбавляють можливості ОСОБА_10 вільно розпоряджатися своєю земельною ділянкою.
Адвокат ОСОБА_3 в засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити.
Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, просив відмовити у його задоволенні, оскільки арешт земельної ділянки необхідний для збереження речових доказів та у подальшому відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням.
Слідчий суддя, вислухавши пояснення адвоката, заперечення сторони обвинувачення, клопотання та дослідивши долучені до нього матеріали, приходить до наступного висновку.
Судовим розглядом встановлено, що слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002973 від 08.11.2014 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 367, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч.2 ст. 191, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 209 КК України.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.12.2016 р. по справі № 757/62854/16-к, в кримінальному провадженні № 0002973 від 08.11.2014 р. за фактом вчинення посадовими особами Харківської міської ради кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 364 КК України було накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером: :16:013:0092, площею 6,3211 га, за адресою: м. Харків, в районі вулиці Батумської, та на земельні ділянки, що утворилися шляхом її поділу.
Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Протягом досудового розслідування не встановлено, що земельні ділянки на які накладено арешт є предметом злочину чи отриманні незаконним шляхом.
Отже, відсутні обґрунтовані підстави накладення арешту на земельні ділянки ОСОБА_5 .
Проте за встановлених обставин слідчий суддя приходить до переконання, що майно, яке належить ОСОБА_5 не було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть буди використані як доказ факту чи обстави, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, земельна ділянка, не набута кримінально протиправним шляхом.
Між тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання та скасування арешту майна накладеного на земельну ділянку, що належать ОСОБА_5 .
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/62854/16-к від 20.12.2016 року, на майно, у кримінальному провадженні № 0002973 від 08.11.2014 задовольнити.
Скасувати арешт майна: земельної ділянки з кадастровим номером: :16:013:0092, площею 6,3211 га, за адресою: м. Харків, в районі вулиці Батумської, що на підставі рішення ХМР № 20/09 від 25.02.2009 р. була передана у власність OK «ЖБК «Легація» для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови, та земельних ділянок, що утворилися шляхом її поділу, накладений ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.12.2016 р. по справі № 757/62854/16-к.
Повний текст ухвали буде виготовлено та проголошено 14 грудня 2020 року о 08 год. 20 хв.
Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1