1Справа № 335/560/21 1-кс/335/572/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000965 від 17.10.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СУ ГУНП в Запорізькій області капітан поліції ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № за № 0000965 від 17.10.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Свої вимоги слідчий мотивує викладеними у клопотанні обставинами, посилаючись на те, органом досудового розслідування встановлено, що посадові особи Вільнянської РДА вступили у злочинну змову з посадовими особами ТОВ «БЗК» та діючи в інтересах останніх, всупереч інтересів служби, використали службове становище, що призвело до відчуження на користь ТОВ «БЗК» земельних ділянок, чим завдано матеріальної шкоди як інтересам держави так і інтересам окремих фізичних осіб.

Разом з тим, на теперішній час на користь ТОВ «БЗК» на підставі вказаних неправомірних розпоряджень Вільнянської РДА перейшли у право користування земельні ділянки з кадастровими номерами Разом з тим, на теперішній час на користь ТОВ «БЗК» на підставі вказаних неправомірних рішень Вільнянської РДА перейшли у право власності земельні ділянки з кадастровими номерами:№ :01:001:0131, № :01:004:0100, № :01:004:0105, № :01:004:0106№, :01:004:0095№ :01:001:0218№ :01:001:0208№ :01:004:0115№ :01:001:0220№ :01:004:0093№ :01:001:0221№ :01:001:0215№ :01:004:0109№ :01:001:0217№ :01:004:0114№ :01:004:0104№ :01:004:0116№ :01:004:0097№ :01:004:0110№ :01:004:0107№ :01:001:0216№ :01:004:0096№ :01:001:0037№ :01:004:0094№ :01:001:0198№ :01:001:0204№ :01:001:0156№ :01:001:0200№ :01:001:0201№ :01:001:0207№ :01:001:0199 № :01:001:0197

А також частина земельних ділянок перейшли у власність держави в особі тієї ж Вільнянської районної державної адміністрації та передані в оренду ТОВ «БЗК» та фактично перебувають у користуванні останнього, а саме: № :01:001:0130№ :01:001:0251№ :01:001:0001№ :01:001:0120№ :01:001:0195№ :01:001:0122 № :01:001:0121. В ніч з 08 на 09 січня 2021 року на вказаних земельних ділянках розпочались роботи зі зняття родючого шару ґрунту, що може призвести до втрати особливо цінних ґрунтів та завдати шкоди державним інтересам. На підставі викладеного, з метою перешкоджання настання негативних наслідків від незаконних дій ТОВ «БЗК», збереження речових доказів, з метою забезпечення цілей кримінального провадження є доцільно накласти арешт на земельні ділянки, які перебувають у власності та користуванні ТОВ «БЗК», та заборонити будь-кому розпоряджатися, відчужувати майном до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні.

У прохальній частині клопотання слідчий просив накласти арешт намайно, яке перебуває у володінні ТОВ «Біляївський збагачувальний комбінат» (), а саме: земельну ділянку № :01:004:0116, площею 1,9062 га, на праві приватної власності належить ТОВ «Біляївський збагачувальний комбінат» (). Заборонити будь-кому користуватись та розпоряджатись вказаним майном. В порядку ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна прошу розглянути без виклику власника майна.

У судове засідання слідчий та прокурор не з`явилися, на задоволенні клопотання прокурор наполягає, про що надав відповідну заяву.

Дослідивши клопотання про арешт майна та додані до нього матеріали, слідчий суддя вважає за доцільне повернути його прокурору для усунення недоліків відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України, оскільки в порушення вимог ст. 171 КПК України у клопотанні не зазначене відповідне обґрунтування, підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Згідно з пунктом 7 частини другої статті 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. Пунктом 1 частини третьої статті 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статей 94, 132, 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Такі дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням про арешт майна, оскільки згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже, суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з частиною першою статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до статті 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

З матеріалів клопотання слідчого про арешт майна встановлено, що у провадженні СУ Головного управління Національної поліції в Запорізькій області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000965 від 17.10.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.
Згідно короткого опису обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінальне правопорушення, вказано, що 16.10.2019 до Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області надійшли матеріали Управління Служби безпеки в Запорізькій області про те, що посадові особи Вільнянської РДА Запорізької області за можливою попередньою змовою з ДП "Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" та ТОВ "Біляївський збагачувальний комбінат" в інтересах останнього умисно, всупереч інтересам служби, використали своє службове становище в частині прийняття незаконних розпоряджень щодо діяльності даного товариства з обмеженою відповідальністю, в результаті чого завдано істотної шкоди охоронюваним законом правам і інтересам окремих громадян і держави в цілому.

В описі обставин вказаних у клопотанні зазначається, що в ході досудового розслідування встановлено, що з урахуванням обстеження земель ДУ «Інститут охорони грунтів України» від 2015 року та дослідження Національним науковим центром «Інститут ґрунтознавства та агрохімії імені О.Н. Соколовського» від 2019 року, є підстави вважати, що службові особи ДП "Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», діючи на замовлення та в інтересах посадових осіб ТОВ «БЗК» всупереч інтересам служби використали своє службове становище та внесли недостовірні відомості у висновок від 13.02.2017. Вказаний висновок, який містить завідомо недостовірні відомості, в подальшому посадові особи ТОВ «БЗК» надали до Вільнянської РДА та на підставі нього 01.03.2019 посадовими особами Вільнянської РДА було видано розпорядження № 69 про надання дозволу на викуп земельних ділянок, які перебувають у власності фізичних осіб. 14.08.2019 Вільнянською РДА видано розпорядження № 284 та № 285 «Про викуп земельних ділянок» та «Про надання згоди ТОВ «БЗК» на розроблення документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок». Відповідно до вказаних розпоряджень на користь ТОВ «БЗК» з власності фізичних осіб було відчужено ряд земельних ділянок.

Отже, в описі встановлених органом досудового розслідування обставин, зазначених у клопотанні вказано про встановлення певних обставин. Однак, в порушення вимог п. 1,3 ч. 2 ст. 171 КПК України, до клопотання про арешт майна не додано оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання щодо підстав і мети арешту відповідно до положень ст. 170 КПК України, а ті документи, які додані до клопотання не завірені належним чином. Крім витягу з ЄРДР, копії звернення та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, жодного документу додано не було.

Зі змісту норм Глав 10 та 17 КПК правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та відповідно накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження

Родовим об`єктом злочинів, передбачених ст.ст. 364, 364-1, 365-2, 368 369-2 КК України, є суспільні відносини у сфері службової діяльності і професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг.

Основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ст. 364 КК України, є суспільні відносини, що забезпечують правильну (належну) діяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних чи комунальних підприємств, установ, організацій, а також їх службових осіб, а додатковим безпосереднім охоронювані законом права, свободи та інтереси окремих громадян, або державні чи громадські інтереси, або інтереси юридичних осіб.

Об`єктивна сторона зловживання владою або службовим становищем (ч. 1 ст. 364 КК) має три обов`язкові ознаки: діяння використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, що полягає у певних діях або бездіяльності суб`єкта; наслідки, що виявляються у завданні істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб; причинний зв`язок між діянням і наслідками. Відсутність хоча б однієї із зазначених ознак свідчить про відсутність складу злочину, передбаченого ст. 364 КК.

Слідчий суддя наголошує, що сам по собі факт внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 364 КК України в розумінні положень ст. 170 КПК України не є підставою для накладення арешту. А щодо обставин, які підлягають встановленню за ч.2 ст.364 КК матеріали клопотання про накладення арешту відомостей не містять, що унеможливлює встановленню правової підстави для арешту майна.

До того ж, згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На переконання слідчого судді, слідчий, звертаючись з клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 364 КК України, без зазначення конкретної мети, повинен надати слідчому судді не тільки відомості, які вказували на те, що майно є речовим доказом у кримінальному провадженні або ж відповідає критеріям ст. 98 КПК України, а й підтвердити та обґрунтувати необхідність накладення арешту в обраний слідчим спосіб, з урахуванням завдань арешту майна, визначеним ст. 170 КПК України та наслідкам арешту майна для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Разом з тим, в клопотанні не зазначені і не обґрунтовано, які саме ознаки речових доказів містить вказане майно у кримінальному провадженні, яке розслідується за ч.2 ст.364 КК України, яке саме доказове значення має вищевказане майно, а саме земельна ділянка, з огляду на правову кваліфікацію правопорушення, відомості про яке внесені до ЄРДР, в якості доказу чого саме (події кримінального правопорушення, засобу чи способу, або ж предмету посягання, тощо) і яким чином вказане майно може бути використано в цьому кримінальному провадженні як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, яке згідно витягу з ЄРДР розслідується за фактом використання службового становища в частині прийняття незаконних розпоряджень щодо діяльності товариства з обмеженою відповідальністю, що позбавляє можливості слідчого суддю перевірити відповідність зазначеного в клопотанні майна критеріям ст. 98 КПК України, а відтак, і що накладення арешту на майно має на меті запобігання можливості його пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, тобто забезпечення збереження речових доказів.

Більш того, в порушення п. 1,3 ч. 2 ст. 171 КПК України, крім того, що у клопотанні чітко не визначено підстави, мету та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна з урахуванням предмету доказування у вказаному кримінальному провадженні, у клопотанні також не зазначені конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування таким майном, у тому числі і щодо того, що на земельній ділянці ведуться роботи зі зняття родючого шару ґрунту, при тому, щов предмет доказування за ч.2 ст.364 КК України не входить незаконне заволодіння ґрунтовим покровом земель, що створило небезпеку для життя, здоров`я людей чи для довкілля.

У клопотанні також не вказано про наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України, а з тексту клопотання слідчого вбачається, що воно складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, встановлених органом досудового розслідування та посилань на положення КПК України без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження за ч.2 ст.364 КК України.

Слідчий суддя зауважує, що арешт майна накладається не з метою перешкоджання настання негативних наслідків та охорони чи збереження майна від чиїхось посягань, а у випадку, якщо це майно є речовим доказом і без його накладення у слідчого можуть виникнути складнощі, в отриманні цих доказів, внаслідок його знищення, відчуження.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Окрім того, згідно до ч.4 ст.173 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Слідчий суддя наголошує, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, а тому органом досудового розслідування з урахуванням стадії досудового розслідування та попередньої правової кваліфікації кримінального правопорушення, предмету його доказування та правової природи арешту майна, не обґрунтовано вимог клопотання щодо накладення арешту на майно в спосіб заборони розпорядження та користування земельною ділянкою.

Більш того, у мотивувальній частині клопотання слідчий вказав на необхідність заборони будь-кому розпоряджатися, відчужувати майно до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадження та заборони будь-кому розпоряджатися, відчужувати майном до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні, тоді як прохальна частина клопотання містить вимоги щодо заборони будь-кому користуватись та розпоряджатись вказаним майном до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя в силу приписів ч.3 ст.26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Вищевказані суперечності унеможливлюють вирішення питання слідчим суддею про арешт майна, слідчий суддя позбавлений можливості перевірити та врахувати правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для третіх осіб, що є обов`язком слідчого судді в розумінні ч. 2 ст.173 КПК України.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу на вимоги ст. 173 КПК України, відповідно до яких слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України.
У відповідності до ч.3 ст.172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
За таких обставин, слідчий суддя вважає за необхідне повернути клопотання про арешт майна для усунення недоліків.
На підставі наведеного, керуючись ст. 170-172 КПК України

УХВАЛИВ:
Клопотаннястаршого слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000965 від 17.10.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України- повернути прокурору для усунення недоліків.
Встановити строк для усунення недоліків - 72 години.
Копію ухвали про повернення клопотання невідкладно надіслати слідчому та прокурору.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Орджонікідзевського
районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_5