Справа № 742/2522/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/418/20
Категорія - ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0000687 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 лютого 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець і житель АДРЕСА_1 , не одружений, освіта середня, не працює, раніше судимий 13.07.2017 р. Прилуцьким міськрайонним судом, за ч.ч. 2, 3 ст.185, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; на підставі ст.75, 76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, та виправданий, у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Як зазначив у вироку місцевий суд, згідно зміненого обвинувачення в суді, а саме обвинувального акта від 20.01.2020 року, досудовим розслідуванням встановлено, що 02 травня 2018 року, близько 19 години, ОСОБА_8 , маючи незняту та непогашену судимість за вчинення майнових злочинів, у період іспитового строку, маючи умисел на викрадення чужого майна, повторно, таємно, шляхом вільного доступу, з незагородженого господарства АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_9 , зірвав зі сходів металеві кутники в кількості 8 штук, довжиною 1 м кожен, шириною 10 см, та товщиною металу 3 мм, вартістю 482,56 грн., помістив кутники на багажник власного велосипеду, але при виїзді з господарства був помічений потерпілою ОСОБА_9 та її дочкою ОСОБА_10 , що не дало йому змоги довести злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі, тому металеві кутники ОСОБА_8 залишив на місці.

Дії ОСОБА_8 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, а саме як закінчений замах на вчинення таємного викрадення майна (крадіжки), вчинене повторно.

Виправдовуючи ОСОБА_8 , місцевий суд зазначив, що стороною обвинувачення не було доведено, що в діях обвинуваченого наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, оскільки відсутній предмет злочину.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просив скасувати вирок місцевого суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтування скарги зазначив, що місцевий суд поверхово підійшов до дослідження обставин кримінального провадження. Так, подія злочину підтверджується показаннями самого обвинуваченого у суді першої інстанції, де він зазначив, що дійсно намагався викрасти металеві кутники, але вони були менші за розміром, ніж ті, що досліджувались у судовому засіданні. Також судом не було надано оцінки показанням потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 . Послався на безпідставну відмову суду у задоволенні клопотання про допит слідчого, який проводив огляд кутників та вилучав їх. Крім того, вказав на відсутність у матеріалах кримінального провадження журналу судового засідання від 06.02.2019 року. Також головуючим суддею 20.09.2019 року після заміни секретаря судового засідання та прокурора, а 21.01.2019 року та 30.01.2020 року після заміни секретаря судового засідання, не оголошено склад суду та не роз`яснено учасникам провадження права на відвід. Крім того, 21.01.2019 року секретар судового засідання не доповідав про присутніх у судовому засіданні, не оголошено про повне фіксування судового засідання та про умови такого фіксування, не оголошувався склад суду, не роз`яснювалось право на відвід.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених вище підстав; обвинуваченого та його захисника, які просили залишити вирок суду без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення; а також при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 284 цього Кодексу, тобто, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення або якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

За змістом цієї статті виправдувальний вирок у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення ухвалюється в тих випадках, коли факт кримінального правопорушення встановлено, але беззаперечно доведено, що обвинувачений його не вчинив і сторона обвинувачення вичерпала можливості надати інші докази для усунення сумнівів, які виникли. Виправдувальний вирок ухвалюється також у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, тобто факт вчинення обвинуваченим певного діяння встановлено, але сторона обвинувачення не зуміла переконливо для суду всебічно, повно й неупереджено довести, що цьому діянню притаманні всі елементи складу кримінального правопорушення, інкримінованого цій особі.

Згідно п.17 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 29.06.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність, що в діянні ОСОБА_8 є склад інкримінованого йому кримінального правопорушення та ухвалив виправдувальний вирок.

Так, у судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у висунутому обвинуваченні визнав частково та пояснив, що 02 травня 2018 року, близько 19 години, він зайшов до занедбаного господарства, за адресою: АДРЕСА_2 , де ніхто не проживає останні тридцять років. Там він узяв зі сходів 8 металевих кутників, довжиною близько 1 м кожен, шириною кута близько 3-4 см, та поклав їх на багажник велосипеду. Однак при виїзді з господарства побачив потерпілу ОСОБА_9 та її дочку ОСОБА_10 . Обвинувачений повідомив їм, що не знав, що занедбане господарство належить ОСОБА_9 , після чого відразу повернув останній кутники.

Допитана у місцевому суді потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що по сусідству з її домоволодінням знаходиться успадковане нею господарство АДРЕСА_2 . 02.05.2018 року, близько 19 години, вона вийшла зі свого двору і побачила, що ОСОБА_8 на велосипеді везе металеві кутники. Обвинувачений їй сказав, що не знав, що то її будинок, віддав потерпілій металеві кутники в кількості десь 8-10 штук і поїхав.

Відповідно до ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: у тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, відповідно до положень ч.1 ст.92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, стороною обвинувачення на підтвердження вини обвинуваченого було надано письмові докази, які були безпосередньо досліджені судом у судовому засіданні місцевого суду та перевірені судом апеляційної інстанції.

Згідно витягу з ЄРДР № 0000687 вбачається, що 04 травня 2018 року були внесені відомості до ЄРДР з визначеною правовою кваліфікацією за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України, а саме, що 03 травня 2018 року до Прилуцького ВП звернулася із заявою ОСОБА_9 про те, що з її будинку шляхом вільного доступу наглядно знайома особа намагалась вчинити крадіжку її речей (а.к.п.168).

Як слідує з протоколу огляду місця події від 04 червня 2018 року, під час огляду будинку за адресою: АДРЕСА_2 , при вході до будинку виявлено розібрані східці без металевих кутників. У дворі домоволодіння АДРЕСА_3 , під господарськими будівлями, виявлено скручені кутники в кількості 8 штук, які добровільно видала ОСОБА_9 , вказавши, що саме їх намагався викрасти ОСОБА_8 , а потім добровільно їх повернув власниці. Довжина кожного кутника 1 м, ширина зазначена незрозуміла, з виправленням чи то 10, чи то 40 см (а.к.п.138-143).

Вищевказані металеві кутники в кількості 8 штук, довжиною по 1 м, шириною по 10 см та товщиною металу 3 мм, згідно постанови слідчого від 05.06.2018 року, визнані речовими доказами та повернуті потерпілій ОСОБА_9 під розписку (а.к.п.144,145).

Згідно матеріалів кримінального провадження, 8 металевих кутників були досліджені та оглянуті безпосередньо у судовому засіданні місцевого суду. При цьому, як вказав суд, двічі - у судовому засіданні 08 листопада 2019 року та 06 грудня 2019 року їх оглянуто, заміряно та встановлено, що довжина кутників є різною від 0,83 м до 1,05 м. Але основна відмінність цих кутників полягає у тому, що в обвинувальному акті вказана ширина кутників по 10 см кожен, а при вимірюванні їх у судовому засіданні - ширина кута кутника складає від 4 до 5 см, що фактично вказує про відсутність належних речових доказів кутників.

Самі по собі процесуальні документи, складені слідчим не мають доказового значення, а інших доказів про причетність ОСОБА_8 до скоєння інкримінованого йому правопорушення стороною обвинувачення надано не було.

Отже, перевірені в судовому засіданні апеляційним судом вищенаведені докази сторони обвинувачення у своїй сукупності не містять достатніх та переконливих даних, які б «поза розумним сумнівом» підтверджували вчинення ОСОБА_8 закінченого замаху на таємне викрадення майна (крадіжки), вчиненого повторно.

Відтак, аналізуючи досліджені докази по справі, судом першої інстанції правильно встановлено, що, незважаючи на те, що обов`язок доказування згідно ст.92 КПК України покладається на слідчого та прокурора, належних і допустимих доказів вини ОСОБА_8 стороною обвинувачення під час судового розгляду не надано, і суд не має можливості перебирати цей обов`язок на себе та встановлювати або витребувати за власної ініціативи будь-які докази, з чим погоджується і колегія суддів.

Кожен доказ сторони обвинувачення та сторони захисту місцевим судом ретельно досліджений, йому дана відповідна оцінка в сукупності з іншими доказами, наведено у вироку належні мотиви, чому одні докази суд приймає до уваги, а інші відхиляє. Тому доводи апеляційної скарги прокурора про поверхове дослідження місцевим судом обставин кримінального провадження колегія суддів визнає непереконливими.

Відповідно до ст.62 Конституції України, ч.2 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на користь такої особи.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Крім того, у справі «Барбера, Мессеге и Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року (п. 146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки; що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано виправдав ОСОБА_8 за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, належним чином умотивувавши прийняте рішення.

Посилання прокурора на допущені місцевим судом процесуальні порушення під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 є безпідставними та спростовується наступним.

Так, журнал судового засідання від 06.02.2019 року, на відсутність якого в матеріалах кримінального провадження вказував прокурор, знаходиться на аркуші 67-а у 1 томі.

Також, як слідує із журналів судових засідань від 20.09.2019 року, 21.01.2019 року та 30.01.2020 року, головуючим суддею було оголошено склад суду, в тому числі і прізвища секретаря судового засідання та прокурора.

При цьому, учасники не були позбавлені права заявити про відвід секретаря чи прокурора, почувши його прізвище, у разі наявності на це підстав.

Крім того, варто зазначити, всі судові засідання, на порушення в журналах яких вказав прокурор, відкладалися через неявку когось із учасників процесу. В жодному з наведених судових засіданнях не відбувалося допиту обвинуваченого, потерпілої, свідка чи дослідження матеріалів кримінального провадження.

При відкладенні розгляду кримінального провадження, через неявку учасників процесу, права обвинуваченого жодним чином не порушувалися.

До того ж, як вказано у ч.3 ст.409 КПК України, суд апеляційної інстанції не вправі скасувати виправдувальний вирок лише з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого.

Відтак, порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення, а виправдувальний вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 лютого 2020 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4