Справа № 307/1403/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1538/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року м. Львів
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та представника потерпілого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 2 липня 2019 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, не одруженого, сезонного працівника, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України

за участю: прокурора ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_8

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 2 липня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 600000 (шістсот тисяч) гривень.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.
Згідно вироку суду, 06.03.2018 р., біля 14.15 год., ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки "Mercedes-Benz C 220", н/з НОМЕР_1 Польської Республіки, рухаючись по вулиці Дж. Ленона, у с. Калини, в напрямку с. Ганичі, діючи всупереч вимогам п.п. 2.3. "б", 12.3., 12.4. та 12.4. "б" Правил дорожнього руху, згідно яких для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, перевищив дозволену в населених пунктах швидкість, яка не повинна бути більшою ніж 50 км/год., під час виїзду з прилеглої праворуч другорядної дороги вантажного автомобіля марки "IVECO", н/з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , не прийняв міри для зменшення швидкості та зупинки свого транспортного засобу, а різко скерував автомобіль ліворуч, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху та ліве узбіччя, де біля будинку № 36, допустив наїзд на малолітню ОСОБА_12 , яка від отриманих тілесних ушкоджень померла.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин передбачений ст. 286 ч. 2 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Не погоджуючись із даним вироком суду захисник обвинуваченого подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 липня 2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати та направити справу на новий розгляд з підготовчого засідання.

У випадку якщо не буде знайдено підстав для направлення справи на новий розгляд, то просить вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 липня 2019 року змінити, призначивши ОСОБА_7 основне покарання та застосувавши до ОСОБА_7 положення ч. 1:т.75 КК України, тобто звільнити його від відбування покарання з випробуванням. В частині вирішення цивільного позову змінити, зменшивши суму яка підлягає стягненню з обвинуваченого.

У своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого зазначає, що ОСОБА_7 як на досудовому так і на судовому слідстві під час допиту його в якості підозрюваного, та підсудного визнав вину у скоєному ним злочині в повному обсязі, підтвердив усі ті обставини, які були встановлені досудовим слідством, пов`язані із скоєним ним злочином, щиро розкаявся у скоєному ним злочині та неодноразово наголошував на тому, що дуже шкодує та винить себе в тому, що скоїв, активно сприяв розкриттю злочину.

Стороною захисту подавалось клопотання про визнання протоколу проведення слідчого експерименту від 09.03.2018 року за участю свідка ОСОБА_11 , протоколу огляду диска від 10.03.2018 року та висновку експерта №10/79 від 23.03.2018 року недопустимими доказами , та про призначення комплексної компютерно-технічної та автотехнічної експертизи. Однак суд першої інстанції ухвалою від 07.02.2019 року відмовив захисту в задоволенні клопотання про призначення експертизи, при цьому жодним чином не мотивувавши відмову, та зазначивши що оцінку доказам, зазначеним в клопотаннях захисту щодо їх належності та допустимості надасть в нарадчій кімнаті при ухваленні вироку, чого в порушення норм кримінально-процесуального законодавства судом не дано.

Не взято до уваги судом і покази свідка ОСОБА_13 який будучи допитаним в судовому засіданні, показав, що в момент виїзду з другорядної на головну дорогу автомобіля «IVECO» під керування ОСОБА_11 від рухався по центральній справа від нього, і вимушений був зупинятись щоб уникнути зіткнення з останнім.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що саме дії ОСОБА_7 перебувають у причинному зв`язку з наслідками, і залишив поза увагою той факт, що і дії ОСОБА_11 , пов`язані з порушенням ПДР, також перебувають у причинному зв`язку з наслідками. Просить дослідити в судовому засіданні докази: протокол огляду місця події від 06.03.2018 року з додатками, протокол слідчого експерименту від 09.03.2018 року за участю свідка ОСОБА_11 з додатками, протокол огляду від 10.03.2018 року диска CD-R за надписом «ARITA», висновок експерта № 10/79 від 28.03.2018 року.

В своїй апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 просить суд вирок Тячівського районного суду від 02.07.2019 року щодо ОСОБА_14 скасувати в частині призначеного покарання та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді 6 (шість) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки, а також стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 заподіяну кримінальним правопорушенням моральну шкоду в розмірі - 1 000 000, 00 (один мільйон) грн.

В доводах своєї апеляційної скарги зазначає, що потерпілий, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, у зв`язку з цим вирок суду слід скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, у розмірі заявленої міри покарання прокурором та підтриманої потерпілим у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, а крім того стягнути на користь потерпілого заявлений ним цивільний позов про стягнення моральної шкоди у розмірі 1 000 000, 00 грн.

Суд першої інстанції не мотивував, яким чином вказані ним у вироку обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, тобто характеризують саме злочин, а не тільки особу винного.

Обвинувачений скоїв ДТП у населеному пункті на великій швидкості, чим себе поводив зухвало, не поважаючи оточуючих, не застосувавши навіть екстреного гальмування, при цьому ще звинувачує сторонніх осіб, що вони йому чинили перешкоди у русі, хоча двом їдучим попереду транспортним засобам нічого не перешкоджало.

Після ДТП обвинувачений вів себе зухвало, не вибачився перед батьками та родиною загиблої малолітньої дитини, а навпаки розповсюджував всілякі плітки з приводу наших відносин.

Представник потерпілого наголошує, що вирок суду щодо ОСОБА_7 є незаконним в частині призначеного йому покарання через його м`якість, оскільки таке рішення не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і таким чином це потягнуло неправильне застосування норм закону України про кримінальну відповідальність. А також розмір завданої моральної шкоди не відповідає тій мірі завданих душевних страждань, яких зазнав потерпілий та його родина.

Заслухавши доповідь головуючого, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечили проти вимог і доводів потерпілої сторони, прокурора, потерпілого та його представника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, а представник потерпілого подав на неї свої письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи та досліджені судом, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та мотивованим.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними належним чином в судовому засіданні доказами, є обґрунтованим і ніким не оспорюється. В суді апеляційної інстанції учасники провадження на повторному дослідженні доказів не наполягали.

Вина ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій підтверджується належними та допустимими доказами, що містяться в матеріалах справи. Це зокрема, дані, що містяться у висновку експерта № 10/76 від 26.03.2018 р. де підтверджується, що автомобіль марки "Mercedes-Benz C 220", н/з НОМЕР_1 , має механічні пошкодження, характерні для ДТП які локалізовані в передній частині та у передній частині лівого борту і направленні спереду назад відносно повздовжньої осі транспортного засобу та у задній частині. На автомобілі марки "IVECO", н/з НОМЕР_2 , відсутні будь-які пошкодження характерні для ДТП і пов`язані із зіткненням з автомобілем. Аналіз пошкоджень автомобілів "IVECO", н/з НОМЕР_2 , та "Mercedes-Benz C 220", н/з НОМЕР_1 , дає підстави стверджувати, що контакту між ними не було.

Висновку експерта № 10/78 від 27.03.2018 р., де вказано, що на момент огляду робоча гальмівна система досліджуваного автомобіля "Mercedes-Benz C 220", н/з НОМЕР_1 , знаходиться в працездатному стані. Система рульового управління знаходиться непрацездатному стані. Несправності, що призвели до такого стану системи, полягають у пошкодженні рульового колеса спрацюванням подушки безпеки, пошкодженні системи гідропідсилювача керма та деформації лівої рульової тяги. У системі освітлення виявлено пошкодження світлових пристроїв, а саме, руйнування передніх фар з передніми покажчиками поворотів та задніх ліхтарів. Несправності утворилися внаслідок ДТП зіткнення транспортного засобу з перешкодою.

У висновку експерта № 10/77 від 26.03.2018 р., в якому зазначено, що на момент огляду система рульового керування, гальмівна система та система освітлення автомобіля марки "IVECO", н/з НОМЕР_2 , знаходилися у працездатному стані.

У висновку експерта № 57 від 06.04.2018 р., з якого вбачається, що у ОСОБА_12 мали місце множинні тілесні ушкодження та переломи, характерні для зіткнення легкового автомобіля з пішоходом, які відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, що потягли за собою смерть. Безпосередньо причинною смерті ОСОБА_12 являється травматичний шок, тому всі тілесні ушкодження знаходяться у причинному зв`язку зі смертю. В момент ДТП ОСОБА_12 знаходилася у вертикальному положенні, повернута обличчям до легкового автомобіля.

У відеозаписі, який міститься на CD-R диску з написом "ARITA", який ОСОБА_15 добровільно надала слідчому ОСОБА_16 видно, що о 01.15.22 сек. (час середньоєвропейський) по вул. Дж. Ленона в с. Калини на великій швидкості проїхав автомобіль світло-сірого (сталевого) кольору, а через кілька секунд, троє людей, які стояли в полі зору відеокамери, разом повернулися в бік куди поїхав цей автомобіль.

У протоколі огляду транспортного засобу "IVECO-MP440E43", н/з НОМЕР_2 , та фототаблиці до нього від 09.03.2018 р., де встановлено, що будь-яких зовнішніх пошкоджень на транспортному засобі немає, сліди контактування з іншим транспортним засобом - відсутні.

У протоколі огляду транспортного засобу "Mercedes-Benz C 220", н/з НОМЕР_1 , від 09.03.2018 р., згідно якого найбільша деформація на транспортному засобі в передній лівій частині, повністю вм`ятий капот, зруйнований бачок рідини, розбите скло в передній лівій частині. Зруйнована ліва бокова фара. Пошкоджене ліве переднє колесо, деформовані капот та обидві крила.

У протоколі огляду та фототаблиці до нього від 06.03.2018 р., з яких вбачається, що місце дорожньо-транспортної пригоди знаходиться біля будинку № 36, по вулиці Дж. Ленона, у с. Калини. Вид покриття асфальт. Стан покриття дороги - мокре з обледенінням по узбіччях. Дорожнє покриття двох напрямків, шириною 6 метрів. На проїзній частині не нанесені лінії повздовжньої розмітки. Радіусу закруглення немає. До проїзної частини праворуч та ліворуч примикає узбіччя. Місце пригоди в зоні дорожніх знаків не знаходиться. Ділянка дороги в момент огляду освітлена. Загальний стан видимості дороги 200 метрів, зона видимості елементів проїзної частини з робочого місця водія 200 метрів. Автомобіль "IVECO-MP440E43", н/з НОМЕР_2 перебуває на проїзній частині дороги з виїздом з побічної дороги. Автомобіль "Mercedes-Benz C 220", н/з НОМЕР_1 , знаходиться в кюветі з лівого боку на відстані 46.2 метрів від вищевказаного автомобіля. Слідів шин не виявлено. Слідів гальмування немає. Автомобіль "Mercedes-Benz C 220", н/з НОМЕР_1 , зніс електричну опору біля будинку № 36.

Із висновку експерта № 10/79 від 28.03.2018 р. та показань потерпілого ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 які вони давали в суді першої інстанції, убачається, що в даній дорожній ситуації водій автомобіля "Mercedes-Benz C 220", н/з НОМЕР_1 , ОСОБА_7 в момент виникнення небезпеки для руху, мав технічну можливість зупинити транспортний засіб до місця умовного контактування з вантажним автомобілем, тим самим уникнути виїзду свого автомобіля за межі проїзної частини.

Отже, з технічної точки зору причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди, стали дії водія автомобіля "Mercedes-Benz C 220", н/з НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , який не дотримався вимог пунктів 12.3. та 12.4. Правил дорожнього руху порушив швидкісний режим та маючи технічну можливість об`єктивно оцінити дорожню обстановку, не застосував своєчасно гальмування транспортного засобу. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 ,на думку колегії суддів, правильно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України.

Щодо призначеного судом покарання, то слід зазначити, що відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.65 КК України, як норми котра встановлює загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Так, на думку колегії суддів, при вирішенні питання щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки суд першої інстанції вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, конкретні обставини справи та особу обвинуваченого.

Дане покарання обвинуваченому ОСОБА_7 буде справедливим та достатнім, таким, що відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначених у ст. 65 КК України, зокрема і попередження вчинення ОСОБА_7 вчинення нових злочинів.

Щодо вирішення цивільного позову, то слід зазначити наступне.

Статтею 55 Конституції України закріплене право громадян на судовий захист від протиправних посягань. Згідно ч.1 ст.28 КПК України особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину, вправі при провадженні в кримінальній справі пред`явити до обвинуваченого або до осіб, що несуть матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого, цивільний позов, який розглядається судом разом з кримінальною справою. Пунктом 4 ст. 64 КПК України встановлено, що характер і розмір заподіяної злочином шкоди підлягають доказуванню у кримінальній справі.

Згідно п.5 та п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 31.03.1989, №3 "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна" при розгляді цивільного позову в кримінальній справі з питань, не врегульованих КПК, суд може керуватися відповідними нормами ЦПК. Вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.

Згідно вимог ЦК України, матеріальна та моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.23 ЦК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. із змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд достовірно встановив, що діями обвинуваченого потерпілому дійсно була завдана моральна шкода, яка полягає у його стражданнях та переживаннях пов`язаних із смертю малолітньої доньки, у порушенні його нормальних життєвих зв`язків, у постійному занепокоєнні, у втраті спокою та душевної рівноваги, у постійному відчутті, що втрата доньки є непоправною.

Вирішуючи цивільний позов, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи та навів у вироку мотиви і підстави часткового задоволення позовних вимог. З чим повністю погоджується суд апеляційної інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції належно та повно оцінив і перевірив усі зібрані по справі докази. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою скасування чи зміни вироку, зокрема і в частині призначеного покарання чи суми відшкодування моральної шкоди, про що ставили питання в своїх апеляційних скаргах адвокат ОСОБА_6 та представник потерпілого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 , колегією суддів не встановлено, як і не встановлено підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, відтак вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а подані апеляційні скарги безпідставні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та представника потерпілого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 2 липня 2019 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України без змін.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С у д д і

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4