Справа № 206/4660/20
1-кп/206/336/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро матеріали за обвинувальним актом у кримінальному провадженні під № 0000027 від 24.04.2020 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 249 КК України,-
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника-адвоката ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

В проваджені судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт по кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000027 від 24.04.2020 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 249 КК України.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні просив повернути обвинувальний акт по вказаному кримінальному провадженню для усунення недоліків.
Захисник-адвокат ОСОБА_5 , якого підтримав обвинувачений ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні, не заперечували проти заявленого клопотання прокурора та надали письмове клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з підстав його невідповідності вимог ст.ст.109, 291 КПК України.
Суд, вислухавши клопотання прокурора та вивчивши письмове клопотання захисника-адвоката, з`ясувавши думку обвинуваченого, дослідивши обвинувальний акт із додатками, приходить до висновку, обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 1, 2 ст. 8 КПК України). Відповідно до п.3 ч.3ст.314 КПК України у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України. Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.
Крім того, Європейський суд з прав людини зазначає, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34). Пункти «а», «в» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлюють, що кожен обвинувачений має право бути негайно та детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Також йому потрібно дати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту, що відповідає положенням ч. 3 ст. 42 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 КПК України одночасно з переданням обвинувального акта, до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному,його захиснику. Проте, стороною обвинувачення дані вимоги дотримані не в повній мірі, а саме. Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України до обвинувального акта додається розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу).
Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, обвинувальний акт складено прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області ОСОБА_4 - 31.08.2020 та відповідно до розписки про отримання копії обвинувального акту, реєстру матеріалів та цивільного позову підозрюваний ОСОБА_6 отримав вказані матеріали також 31.08.2020 (т.1 а.п.11).
Проте, з направленого на адресу суду обвинувального акту, встановлено що він датований 01.09.2020, при цьому як зазначив в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вказаний обвинувальний акт з додатками до нього, прокурором йому вручений не був. Таким чином, у суду виникає обґрунтований сумнів, який саме обвинувальний акт отримав обвинувачений ОСОБА_6 .
Вищевказані порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України, дають підстави дійти висновку, що обвинувальний акт в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист,
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України. Пунктом 2 ч.3 ст.374 КПК України передбачено, що у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначається: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Вимогами ч.1 ст.91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист і кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, що пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинне містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Зі змісту обвинувального акту, що є предметом судового розгляду, а саме з його описової частини вбачається, що місцем скоєння злочину ОСОБА_3 є р. Самара Дніпровського водосховища, проте у формулюванні обвинувачення, а саме в четвертому абзаці вказаного обвинувального акту зазначено, що місцем скоєння злочину є Кам`янське водосховище (водойми загального користування). Відповідно до ч.1 ст.32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. Територіальна юрисдикція Самарського районного суду м. Дніпропетровська поширюється на територію Самарського району м. Дніпро. Як встановлено з обвинувального акту злочин у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 має різні місця вчинення, одне з яких є Кам`янське водосховище (водойми загального користування), що не є територією Самарського району м. Дніпра. Вказана обставина, позбавляє суд встановити місце скоєння злочину в розумінні п. 1 ст. 91 КПК України.
Таким чином, без дослідження письмових доказів, тобто в підготовчому судовому засіданні, суд позбавлений можливості усунути вказані суперечності, а відтак перевірити чи підсудна справа Самарському районному суду м. Дніпропетровська.
Окрім того, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).
Так, з четвертого абзацу обвинувального акту складеного відносно ОСОБА_3 , вбачається що ОСОБА_7 порушено вимоги чинного законодавства України, а саме ст. 3.15 Правил любительського і спортивного рибальства у внутрішніх водоймах України, затверджених наказом Державного Комітету Рибного господарства України під № 19 від 15.02.1999, однак будь-яких відомостей, щодо виділення відносно цієї особи матеріалів кримінального провадження в інше провадження в матеріалах справи відсутні, а анкетні данні вказаної особи, а саме ОСОБА_7 , не зазначені взагалі в цьому акті, обвинувачення їй не пред`явлено, що є порушенням вимог визначених в п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України. Таким чином, не визначено процесуальний статус ОСОБА_7 .
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті повинно бути викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Частиною четвертою п. 12 постанови пленуму Верховного Суду України № 17 від 10.12.2004 року відповідальність за злочин, передбачений ст. 249 КК , настає лише за умови, що діями винної особи заподіяно істотну шкоду. На те, що шкода є істотною, можуть вказувати, зокрема, такі дані: знищення нерестовищ риби; вилов риби в період нересту, нечисленних її видів або тих, у відтворенні яких є труднощі; добування великої кількості риби, водних тварин чи рослин або риби чи тварин, вилов яких заборонено; тощо. Якщо внаслідок вчинених дій істотна шкода не настала, винна особа за наявності до того підстав може нести відповідальність за ч. 3 або ч. 4 ст. 85 КУпАП.
Таким чином даний злочин, може мати матеріальний склад.
Судом встановлено, що органом досудового розслідування не дотримано, вищевказаних вимог, оскільки, у відповідності до положень п.6 ч.2 ст.242 КПК України, при визначенні шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням, слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення відповідної експертизи. Однак, у обвинувальному акті, у формулюванні обвинувачення, вказано лише про суму шкоди, заподіяної довкіллю, а будь-які посилання на відповідний висновок експертизи, яка встановила, що заподіяна шкода довкіллю є значною в обвинувальному акті відсутні, дані відомості відсутні і в реєстрі матеріалів досудового розслідування.
Крім того, в обвинувальному акті не вказано, який обсяг рибних запасів в Україні або конкретної адміністративно-територіальної одиниці, не з`ясовано загальна вага риби та які негативні наслідки настали від її знищення, як і не обчислена вартість водних живих біоресурсів, а саме: карась - в кількості 42 одиниці, плітка в кількості 120 одиниць, плоскирка в кількості 7 одиниць, лящ в кількості 1 одиниця, судак в кількості 1 одиниця. Тобто, вирішуючи питання про те, чи є шкода, заподіяна незаконним водним добувним промислом, істотною, потрібно у кожному конкретному випадку враховувати кількість, вартість та екологічну цінність здобутих або знищених водних біоресурсів. Таким чином, вказані вище недоліки обвинувального акту, а саме його поверховість та не конкретність, порушують право обвинуваченого, передбачене ст. 42 КПК України, знати у вчиненні якого кримінального правопорушення чи кримінальних правопорушень він обвинувачується, що унеможливлює якісно і в повній мірі здійснити захист, чим істотно порушується право обвинуваченого ОСОБА_3 на захист. У п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що згідно зі ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту. Така неконкретність обвинувачення заздалегідь перекладає по суті на суд обов`язок по збиранню доказів обвинувачення, зокрема в частині розкриття конкретного змісту вказаних вище обставин, що є неприпустимим з огляду на принцип змагальності сторін у кримінальному процесі (ст. 22 КПК України), а тому ці обставини унеможливлюють призначити такий обвинувальний акт до судового розгляду.
Щодо посилання сторони захисту на ту обставину, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню містяться відомості про те що з матеріалами досудового розслідування ознайомлено підозрюваного ОСОБА_8 31.08.2020, замість підозрюваного ОСОБА_3 , суд не приймає до уваги та вважає технічною помилкою допущеною стороною обвинувачення, оскільки відповідно до заяви ОСОБА_3 наявної в матеріалах справи (т.1 а.п.13), останній отримав матеріали кримінального провадження та був з ними ознайомлений, 31.08.2020. Заяв, скарг та клопотань не мав.
Інших доводи сторони захисту щодо неправильності реєстру матеріалів досудового розслідування, з огляду на положення ст. ст. 109, 291, 314 КПК України, суд не приймає до уваги, оскільки зазначені обставини, навіть при їх виявленні, не є перешкодою для призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту.
Враховуючи вищевикладене суд, у відповідності до положень ст. 28 КПК України (розумні строки) та керуючись законом і правосвідомістю, з урахуванням положень ст. 314 КПК України, виходячи з мети забезпечення оперативності та ефективності кримінального провадження, вважає за необхідне повернути прокурору обвинувальний акт для усунення недоліків, так, як це сприятиме дотриманню положень, як КПК України, так і Конвенції.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 7, 291,314-316, 372 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області ОСОБА_4 та захисника-адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту по кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000027 від 24.04.2020 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 249 КК України - задовольнити.
Повернути обвинувальний акт по кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000027 від 24.04.2020 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.249 КК України, прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області для усунення вказаних недоліків.
Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 7 днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1