Справа №463/786/21
Провадження №1-кс/463/843/21
У Х В А Л А
04 лютого 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши клопотання слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, погоджене прокурором Закарпатської обласної прокуратури про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українцю, громадянину України, уродженцю с. Великі Лучки Мукачівського району Закарпатської області, з вищою освітою, дільничному офіцеру поліції сектору превенції Ужгородського районного відділення Ужгородського районного ВП ГУ НП в Закарпатській області, проживаючому та зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому, підозрюваному у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України
ВСТАНОВИВ:
Слідчий Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, як сторона кримінального провадження, звернувся з клопотанням до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту та з покладенням на підозрюваного таких обов`язків:
- прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним їхнім викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;
- утримуватися від спілкування з свідками у кримінальному провадженні;
- здати на зберігання слідчому у кримінальному провадженні свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Клопотання мотивує тим, що в провадженні Другого слідчого відділу слідчого управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові перебуває кримінальне провадження № 0000524 від 08.12.2020. В межах цього кримінального провадження ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України проханні службовою особою, надати неправомірну вигоду для себе, за вчинення в інтересах того хто надає неправомірну вигоду дії з використанням службового становища, та в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе, за вчинення в інтересах того хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з вимаганням неправомірної вигоди.
Зокрема, згідно даних слідства, 12.10.2020 до Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області надійшла заява ОСОБА_5 про те, що її чоловік ОСОБА_6 наніс їй тілесні ушкодження.
На підставі вказаної заяви, 13.10.2020, сектором дізнання Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000177 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Про вказаний факт стало відомо дільничному офіцеру поліції сектору превенції Ужгородського РВ Ужгородського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 , після чого у нього виник умисел з використанням даної ситуації, на одержання від ОСОБА_6 неправомірної вигоди за сприяння у вирішенні питання в суді щодо призначення м`якої міри покарання по вироку суду.
З метою реалізації даного умислу, ОСОБА_4 в середині жовтня у точно невстановлені слідством дату та час прийшов додому до ОСОБА_6 та пред`явив вимогу надати йому неправомірну вигоду у розмірі 1000 гривень за закриття вищевказаного кримінального провадження. В подальшому, 17.10.2020 через додаток для смартфонів месенджер «Вайбер» направив ОСОБА_6 повідомлення із номером картки, на яку необхідно надіслати грошові кошти.
В подальшому, для збільшення тиску на ОСОБА_6 та з метою уникнення особистих контактів, ОСОБА_4 у невстановлену досудовим розслідуванням дату та час залучив до вимагання неправомірної вигоди від ОСОБА_6 дільничного офіцера поліції Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 , який діючи за попередньою змовою із ОСОБА_4 повинен був повторно висловити ОСОБА_6 вимогу про надання ОСОБА_4 грошових коштів та виступити посередником при їх передачі.
Будучи поставленим в умови, за яких відмова від передачі ОСОБА_4 неправомірної вигоди могла потягнути шкідливі наслідки правам та інтересам ОСОБА_6 , останній погодився на таку протиправну вимогу ОСОБА_4
21.01.2021 близько 14 год. ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_4 , зустрівся біля супермаркету «Сільверленд» за адресою: вулиця Гагаріна, 38, м. Ужгороді із ОСОБА_6 , де в ході зустрічі ОСОБА_7 пред`явив ОСОБА_6 вимогу про передачу неправомірної вигоди ОСОБА_4
22.01.2021 близько 15 год. ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_4 , зустрівся біля автозаправки «ОККО» за адресою: вулиця Підградська, 29, м. Ужгород із ОСОБА_6 , де в ході зустрічі діючи за попередньою змовою із ОСОБА_4 , знову пред`явив ОСОБА_6 вимогу про передачу неправомірної вигоди ОСОБА_4 .
В ході телефонної розмови із ОСОБА_6 , яка відбулась 26.01.2021, ОСОБА_4 підтвердив необхідність сплати йому неправомірної вигоди та повідомив, що обставини передачі неправомірної вигоди та точну її суму ОСОБА_6 необхідно узгодити із ОСОБА_7
28.01.2021 в ході телефонної розмови із ОСОБА_6 , яка відбулась за допомогою месенджера «Вотсап», ОСОБА_7 повідомив, що ОСОБА_6 слід передати йому для ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 1500 гривень.
01.02.2021 близько 16 год. 18 хв. ОСОБА_7 зустрівся біля магазину «Кефір» за адресою: вулиця Другетів, 109, м. Ужгород із ОСОБА_6 , де в ході зустрічі під контролем правоохоронних органів, одержав від останнього грошові кошти у розмірі 1500 гривень, які ОСОБА_4 діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, його наслідки та бажаючи їх настання, таким чином за посередництва ОСОБА_7 одержав для себе як неправомірну вигоду за сприяння у вирішенні питання в суді щодо призначення м`якої міри покарання по вироку суду.
Обґрунтованість підозри доводиться зібраними доказами. ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, а відтак, існують підстави вважати, що підозрюваний з огляду на тяжкість покарання, а також з врахуванням своїх зв`язків по службі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Крім того, використовуючи свій авторитет та здобуті зв`язки підозрюваний може впливати на свідків або ж перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві покази. Таким чином, більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав з підстав, викладених у такому клопотанні. Менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вказаним у клопотанні ризикам, з приводу чого клопотання просить задовольнити. Обґрунтованість підозри доводиться зібраними у кримінальному провадженні доказами.
Підозрюваний не забезпечував участь захисника особисто та не заявляв клопотання слідчому судді про забезпечення участі захисника, стверджуючи, що на даному етапі кримінального провадження самостійно захищатиме свої інтереси. Також підтвердив, що це не пов`язано з його матеріальним становищем. В судовому засіданні просив обрати йому запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби, оскільки не має наміру переховуватись від органів досудового розслідування та суду та сприяє слідству. Заявлені ризики вважає недоведеними.
Оглянувши та перевіривши надані матеріали клопотання, а також матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
До Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000524 внесені дані з приводу вчинення кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 368 КК України.
Про підозру у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України ОСОБА_4 повідомлено 02.02.2021. В подальшому, 04.02.2021 ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, хоча, як вбачається, змінилась не суть підозри, а лише анкетні дані підозрюваного. Окрім нього в межах даного кримінального провадження про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України повідомлено ще одній особі. В силу вимог ст. 12 КК України вказаний злочин є тяжким.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
У відповідності до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Вказані обставини слідчий суддя розглядатиме окремо.

Чи існує обґрунтована підозра у вчиненні злочину?

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК).
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)). Хоча факти на момент вирішення питання про утримання під вартою і не повинні бути переконливими настільки, щоб можна було визначити винуватість особи у вчиненні злочину, суд повинен оцінити докази, надані сторонами, на предмет їхньої допустимості, достовірності та належності і відкинути ті з них, що не відповідають цим критеріям. При цьому суд має обґрунтовувати своє рішення на підставі дослідження у суді обґрунтованої підозри, а не на основі даних, поданих стороною обвинувачення.
Наявність обґрунтованої підозри є умовою sine qua non законності застосування запобіжного заходу.
Крім того, в цьому аспекті важливо відзначити, що відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, існують різні критерії доведеності необхідні для звинувачення (як правило, доведеність за відсутності обґрунтованих сумнівів) та переслідування (як правило, обґрунтована підозра у скоєнні злочину) особи. Отже, можуть бути звичайно такі випадки, коли обґрунтована підозра не призводить у результаті судового розгляду до засудження особи за відсутності обґрунтованих сумнівів. Однак, у таких ситуаціях держава має законний інтерес забезпечити, аби особи, щодо яких існує обґрунтована підозра у скоєнні злочину, не намагались ухилитися від правосуддя або підірвати належне проведення судового розгляду, у ході якого має бути розглянуто питання про їхню винність або невинність («СПРАВА LAVRECHOV ПРОТИ ЧЕСЬКОЇ РЕСПУБЛІКИ», рішення від 20.06.2013, заява № 57404/08, п. 50).
Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, зокрема:
заявою ОСОБА_6 від 22.01.2021 про вчинення кримінального правопорушення;
протоколом огляду та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів-грошових коштів від 01.02.2021;
протоколом допиту ОСОБА_6 , в якому останній повідомляє про обставини вимагання та одержання ОСОБА_7 неправомірної вигоди;
протоколом затримання ОСОБА_7 в ході якого у останнього вилучено грошові кошти у розмірі 1500 гривень;
іншими матеріалами досудового розслідування, зокрема протоколом за результатами проведення негласної слідчої дії від 27.01.2021 телефонної розмови ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .
Такі докази в об`єктивному взаємозв`язку вказують на обґрунтованість підозри ОСОБА_4 , оскільки несуть в собі достатню кількість фактів та відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення.
При цьому, оцінюючи вказані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності слідчим суддею не встановлено істотного порушення прав та свобод людини при отриманні таких доказів. Зрештою, сторона захисту на такі обставини не посилається.
Також, виходячи з фактичних обставин справи, на даний час слід погодитись з правильністю кримінально-правової кваліфікації дій ОСОБА_4 .
Відтак, керуючись стандартом «обґрунтована підозра» слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України.

Ризики, які були заявлені стороною обвинувачення, та їх обґрунтованість.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.
При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Тому, слідчий суддя відкидає всі аргументи сторони захисту про відсутність доказів, які підтверджують зазначені у клопотанні ризики, а оцінку цих ризиків проведе з точки зору доказів, які підтверджують, що підозрюваний має реальну можливість здійснити відповідні дії на шкоду інтересам кримінального провадження.
В мотивах клопотання слідчий покликається виключно на існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, ч. 1 ст. 177 КПК України. Відповідно, враховуючи таку засаду кримінального провадження як диспозитивність слідчий суддя детального розгляне можливість існування цих ризиків та не буде перевіряти можливість існування інших ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Чи існує ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду?

Такий ризик слідчий суддя оцінить в світлі обставин цього кримінального провадження та особистої ситуації (обставин) підозрюваного.
Санкція статті, за якою підозрюється ОСОБА_4 , передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна. В силу вимог статті 12 КК України, вказаний злочин є тяжким.
В п. 36 рішення від 20.05.2010р., яке ухвалено у справі «Москаленко проти України» (заява № 37466/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Як уже зазначалось вище, поза розумним сумнівом обґрунтованість підозри ОСОБА_4 стосується тяжкого злочину.

Відповідно до даних електронної декларації підозрюваного, його дохід за 2019 рік становив лише 165055 грн. Підозрюваний проживає з батьками. Дані про нерухоме чи рухоме майно підозрюваного відсутні. Крім того, відсутня будь-яка інформація про наявність у підозрюваного на утримання будь-яких осіб.

Також слід врахувати, що підозрюваний в силу займаної посади обізнаний з особливостями роботи правоохоронних органів, в тому числі щодо розшуку осіб та у випадку переховування від органів досудового розслідування чи суду, міг би використовувати свої знання.

Вказане в сукупності свідчить про те, що ризики переховування від органів досудового розслідування та/або суду існує, а через відсутність будь-яких інформації про прив`язаність підозрюваного до місця свого проживання такий ризик не є мінімальним.

Щодо ризику незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім того, слід врахувати, що вплив на свідків може здійснюватись в силу займаної підозрюваним посади та в силу його авторитету і здобутих зв`язків по службі, в тому числі шляхом внесення відомостей до ЄРДР відносно свідків.

Разом з тим, слідчий суддя враховує, що вказаний ризик сторона обвинувачення в основному обґрунтовує посадою, яку займав підозрюваний, а окрім як запобіжного заходу положення ч. 2 ст. 132 КПК України передбачають ряд інших заходів забезпечення кримінального провадження, серед яких відсторонення від посади.

Відтак, ризик впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження хоч і існує, проте він є мінімальний, оскільки може бути усунений за допомогою інших заходів забезпечення кримінального провадження, які не пов`язані з позбавленням особистої свободи.

Щодо можливості підозрюваним перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Слідчий у своєму клопотанні взагалі не наводить доказів, які б обґрунтовували існування вказаного ризику.

Цього достатньо для висновку, що ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином стороною обвинувачення не доведений.
У підсумку, стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України.

Значення інших обставин в контексті встановлених ризиків.

Підозрюваний народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто є особою молодого віку. Зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 .
Також, відсутня інформація про наявність в підозрюваного тяжких патологічних захворювань, про що також не зазначала сторона захисту.
Злочин вчинено вперше. Підозрюваний не судимий. Даних про те, що до підозрюваного застосовувались раніше запобіжні заходи клопотання не містить, як і не містить інформації про повідомлення підозрюваному про вчинення іншого кримінального правопорушення.
Внаслідок вчинення кримінального правопорушення матеріальна шкода не заподіяна.
Ризик продовження чи повторення протиправної поведінки в контексті п. 12 ч. 1 ст. 178 КПК України вважаю недоведеним.
В загальному, позитивні дані про особу підозрюваного частково зменшують значимість доведених ризиків, про що слідчий суддя описав при наданні оцінки таким ризикам.
Проте такі обставини в світлі наведених вище фактичних даних та характеристики кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_4 не є настільки переконливими та вагомими, щоб знизити встановлені слідчим суддею ризики до маловірогідності чи до їх виключення.

Чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК?

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам слід врахувати, що така оцінка стосується перспективних фактів. Зокрема, використовується стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж домашній арешт не зможуть запобігти встановленим ризикам лише за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Відповідно до частин першої та другої статті 182 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
За своєю природою такий запобіжний захід як домашній арешт носить ізоляційний характер і по відношенню до нього більш м`якими запобіжними заходами є особисте зобов`язання, особиста порука та застава.
Як уже зазначалось вище, в межах даного кримінального провадження стороною обвинувачення доведено існування двох ризиків, один з яких пов`язаний з службовою діяльністю ОСОБА_4 . Відповідно, в силу набутих зв`язків по службі останній має реальну можливість вплинути на свідків чи інших учасників кримінального провадження і тому запобіжні заходи, які не мають ізоляційного характеру не зможуть запобігти вказаним ризикам.
Крім того, через тяжкість покарання в межах даного кримінального провадження також доведено ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, а тому на думку слідчого судді такий запобіжний захід як особиста порука, особисте зобов`язання чи застава не зможе повною мірою запобігти вказаному ризику, при тому що одночасно із такими запобіжними заходами актуальним стає попередній ризик.
Відтак слід вважати встановленим, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України.
При цьому, з огляду на обставини кримінального провадження та враховуючи особу підозрюваного та його практично ідеальну процесуальну поведінку, слідчий суддя вважає можливим застосування відносно нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний період доби з 22:00 год. по 06:00 год. що буде достатнім для вирішення підозрюваним повсякденних справ та не завдасть шкоди інтересам кримінального провадження.
У зв`язку з застосуванням до підозрюваного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою далі слідчий суддя вирішить питання про покладення на нього відповідних обов`язків.
Так, згідно ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.
З огляду на обставини кримінального провадження та доведені ризики, необхідність покладення на підозрюваного зазначених у клопотанні обов`язків вважаю доведеною, оскільки такі об`єкти направлені на запобігання цим ризикам та не становитимуть непропорційного втручання в особисте життя особи.
Водночас, з метою уникнення будь-якого подвійного тлумачення вказаних обов`язків їх формулювання слід уточнити.
Строк дії запобіжного заходу згідно цієї ухвали слід обмежити строком досудового розслідування, який відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України не може перевищувати двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
Керуючись вимогами статей 176-178, 182, 194, 395 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити частково.
Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши залишати вказане помешкання без дозволу слідчого, прокурора або суду у визначений період доби з 22:00 год. до 06:00 год.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним їхнім викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;
- утримуватися від спілкування із свідками у кримінальному провадженні;
- здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності).
Строк дії запобіжного заходу згідно цієї ухвали закінчується 02 квітня 2021 року.
Ухвалу передати в Мукачівський ВП ГУНП в Закарпатській області для негайного виконання і постановки на облік підозрюваного ОСОБА_4 , про що необхідно повідомити слідчого.
Контроль за виконанням ухвали в частині покладення обов`язків покласти на слідчого.
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали оголошено 09.02.2021 року о 13.50 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1