Справа №463/9701/20
Провадження №1-кс/463/5322/20
У Х В А Л А

19 жовтня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі слідчого судді - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 14 липня 2020 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000312 від 17.06.2020, -

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся із скаргою до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова про скасування постанови слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 14 липня 2020 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000312 від 17.06.2020, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.172 КК України.

В обґрунтування заявленої скарги покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки слідчим неповно проведено досудове слідство, не враховано всіх обставин справи та зроблено помилкові висновки про відсутність складу кримінального правопорушення. Вважає, що слідчим при проведенні досудового розслідування не вжито достатніх заходів для повного та всебічного дослідження обставин справи, а також встановлення об`єктивної істини. Зокрема, слідчим не проведено його допиту. А тому на його думку є всі правові підстави для скасування постанови про закриття кримінального провадження.
19 жовтня 2020 року на адресу суду надійшло клопотання від скаржника про розгляд даної скарги без його участі.
Слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про розгляд скарги, скерував матеріали кримінального провадження №0000312 від 17.06.2020, а тому в порядку ч.3 ст.306 КПК України суд розглядає дану скаргу без його участі.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Дослідивши матеріали скарги, оглянувши матеріали кримінального провадження №0000506 від 08.05.2020, приходжу до висновку, що скаргу слід задоволити виходячи з таких підстав.
Частина перша ст. 22 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно із ч.1 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із оскаржуваної постанови слідчим Першого слідчого відділу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 кримінальне провадження, відомості про яке внесено 17.06.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000312, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 172 КК України, закрито на підставі ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Слідчим суддею встановлено, що вище зазначене кримінальне провадження зареєстроване за заявою ОСОБА_3 про незаконне звільнення його з роботи з посади головного державного інспектора юридичного сектора Хустської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області з особистих мотивів керівництва Хустської ОДПІ.

В ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні проведено огляд документів, які долучені до заяви про вчинення злочину згідно якої ймовірно вчинено кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 172 КК України працівниками Хустської ОДПІ у Закарпатській області. Незаконне звільнення працівника з роботи завжди є грубим порушенням законодавства про працю. Під іншим грубим порушенням законодавства про працю слід розуміти будь-яке інше, крім незаконного звільнення працівника з роботи, порушення законодавства про працю, яке істотним чином порушило чи могло порушити право громадянина на працю. Це може бути: невидання наказу про звільнення та/або невидача трудової книжки особі, яка хоче звільнитися з роботи в установленому законом порядку; незаконне переведення на іншу роботу чи істотна зміна умов праці; ненадання щорічної чи додаткової відпустки або систематичне ненадання вихідних днів або перерви для відпочинку і харчування; незаконне притягнення працівника до матеріальної відповідальності; порушення порядку розгляду трудових спорів тощо.

Окрім цього, з поданої заяви та матеріалів кримінального провадження встановлено, що прийнявши наказ про звільнення ОСОБА_3 службові особи незаконно звільнили його з роботи з особистих мотивів, однак яких саме мотивів та хто з працівників це зробив невідомо.

Однак, як вбачається із матеріалів кримінального провадження слідчим не проведено допит заявника ОСОБА_5 з приводу наявності доказів, які на його думку підтверджують існування особистих мотивів керівництва підприємства для незаконного звільнення скаржника.

Отже, слідчим не було проведено всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин кримінального правопорушення, чим порушено норми ст.9 КПК України.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Беручи до уваги наведене, керуючись принципом змагальності кримінального процесу, приходжу до висновку, що скаргу ОСОБА_3 слід задоволити, скасувати постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 14 липня 2020 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000312 від 17.06.2020, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.172 КК України.

Керуючись ст.ст. 9, 22, 26, 303-307, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в:

скаргу задоволити.

Постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 14 липня 2020 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000312 від 17.06.2020, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.172 КК України скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1