Дата документу 21.01.2021 Справа № 323/2076/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/258/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №323/2076/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 22 вересня 2020 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання щодо засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривий Ріг, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який відбуває покарання в ДУ «Оріхівська виправна колонія (№88)»,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі захисник просила ухвалу суду скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_7 та звільнити його умовно-достроково. Свої вимоги мотивувала тим, що засуджений страждає на ряд хвороб, які не дозволяють йому працювати. Крім того, засуджений стрімко втрачає зір та потребує лікування. Також засуджений не має стягнень, щиро кається у вчиненні злочинів та своєю сумлінною поведінкою довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений просив звільнити його умовно-достроково від відбування покарання, посилаючись на те, що він не працював через незадовільний стан здоров`я, але у випадку його звільнення він буде забезпечений місцем роботи. Крім того, режим відбування покарання він не порушував, виконує законні вимоги адміністрації, має мати престарілого віку, яка потребує догляду.

Заслухавши доповідь судді, засудженого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційних скарг; прокурора, який заперечив проти апеляційних скарг та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_7 засуджено вироком Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.03.2018 року за ч.1 ст.263, ч.4 ст.296, ст.70, ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні даного клопотання, виходив з того, що засуджений беззаперечно не довів, що його поведінка є стабільно позитивною та активною, а отже і не довів свого виправлення, а тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді позбавлення волі і сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Отже, зі змісту вказаної норми права випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів.

При вирішенні питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення необхідно враховувати, чи стала особа на шлях виправлення, чи прагне засуджений до такого виправлення, чи є позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, а саме: зразкова поведінка, сумлінне ставлення до праці.

При цьому висновки про становлення особи на шлях виправлення слід робити не лише за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.

Суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Суд першої, розглядаючи клопотання засудженого, з достатньою повнотою перевірив наявні в матеріалах особової справи документи, які свідчать про поведінку засудженого протягом усього часу його перебування в установі відбування покарання та роботу, і належним чином мотивував в ухвалі свої висновки про те, що ОСОБА_7 не довів своє безумовне виправлення та перевиховання.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення умисних тяжких злочинів проти громадської безпеки та проти громадського порядку та моральності. За весь час відбування покарання не мав жодного заохочення. При цьому засуджений мав 21 стягнення, і хоча ці стягнення є погашеними, проте вони характеризують поведінку засудженого за час відбування покарання.

Крім того, встановлено, що засуджений ОСОБА_7 передбачені законом вимоги персоналу установи виконує лише під постійним контролем адміністрації, підтримує стосунки із засудженими негативної спрямованості, не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, не прагне вдосконалення наявних професійно-технічних навичок, не приймає участі в самодіяльних організаціях установи, а також в організації виховних заходів які проводяться в установі.

Також з матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_7 дійсно страждає на ряд захворювань, через що має певні обмеження щодо праці. Між тим, інші види праці засудженому ОСОБА_7 не протипоказані, проте останній бажань та намірів щодо виконання робіт з благоустрою чи інших видів робіт не висловлював.

На переконання колегії суддів така поведінка засудженого ОСОБА_7 не свідчить про його виправлення, усунення з його психіки нахилів, що сприяють вчиненню злочину та прищеплення таких поглядів, які виключають можливість нових злочинів.

Зважаючи на вищевикладене, судова колегія вважає, що на даний час призначене ОСОБА_7 покарання не повною мірою досягло мети його призначення та не призвело до достатніх позитивних змін в особистості засудженого.

Крім того, колегія суддів також враховує ту обставину, що частина призначеного ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі була перерахована з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за правилами ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року. Зокрема засудженому за таким розрахунком в строк призначеного покарання було зараховано строк його попереднього ув`язнення з 29.09.2017 року по 05.07.2018 року.

Переконливих аргументів, які би доводили неправильність висновків суду першої інстанції, в апеляційних скаргах засудженого та захисника не наведено.

Відтак, колегія суддів вважає, що обставини даної справи свідчать про відсутність достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 , а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 22 вересня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4