ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/1175/18 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1230/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області ОСОБА_8 на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 червня 2018 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 червня 2018 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Васищево, Харківського району, Харківської області, українця, громадянина України, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, з середньою освітою, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 17.05.2011 року вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова за ч.1 ст.263 КК України до обмеження волі строком 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
- 27.04.2012 року вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова за ч.1 ст. 186, ч.2 ст.185, ст. 70 КК України до 1 року позбавлення волі, 18.05.2012 року звільнений по відбуттю строку покарання;
- 26.06.2013 року вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова за ч.1 ст.263 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;
- 10.04.2015 року вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова за ч.1 ст.309, 71 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць;
- 27.05.2015 року вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць, 18.10.2017 року звільнений з Диканівської ВК Харківської області № 12 по відбуттю строку покарання,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 14.12.2017 року, приблизно о 17-00 годині, знаходячись за адресою: м. Харків, пров. Саратовський, 6, діючи умисно, повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою незаконного особистого збагачення за рахунок чужого майна, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання злочинних наслідків, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу пройшли на територію виробничого підрозділу «Моторвагонне депо Харків» регіональної філії «Південна залізниця» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця», звідки викрали чотири гальмівні колодки для електропоїзду серій АР-2, ЕР-2Р, типу «Ф», вартістю відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи № 161 від 15.01.2018 900 грн, які поклали у два білих мішки. Після чого, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 , взяли вказані мішки та попрямували до виходу з території ВП «Моторвагонне депо Харків», однак не змогли довести свій злочинний намір до кінця з причин, що не залежали від їх волі, оскільки вони були зупинені та викриті працівниками поліції.

Не погодившись з рішенням районного суду заступник прокурора Харківської області ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 червня 2018 року в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню ст.75 КК України, що потягло безпідставне та неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.
Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.15 - ч.2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.
Обґрунтовуючи свою вимогу прокурор вказує на те, що суд недостатньо врахував, що обвинувачений раніше неодноразово судимий (5 разів), в тому числі за тяжкі злочини, а також корисливі злочини проти власності середньої тяжкості; відбував реальне покарання в місцях позбавлення волі та звільнявся судом від відбування покарання з випробуванням; після відбуття покарання знову вчиняв злочини протягом нетривалого проміжку часу; маючи непогашені судимості, на шлях виправлення не став, продовжив свою злочинну діяльність та вчинив новий злочин проти власності, у зв`язку з чим, на думку апелянта, виправлення ОСОБА_7 неможливе без позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити; думку обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та оскаржуваний вироку, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням доводів поданої апеляційної скарги, конкретних обставин справи, а також фактичного змісту вироку, не в повній мірі виконав вимоги ст. 65 КК України.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Призначаючи вид та розмір покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину; наявність обставини, що пом`якшує покарання, у виді щирого каяття; відсутність обтяжуючих покарання обставин; а також дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, неодружений, раніше неодноразово судимий, в тому числі, за злочини проти власності, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває.

Разом з тим, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Суд першої інстанції зробив висновок про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з застосуванням ст.75 КК України, враховуючі вищенаведені обставини та дані про особу обвинуваченого.
Тобто суд врахував одні і ті ж самі обставини як при призначенні покарання, як для визначення його виду та розміру, так і для вирішення питання про необхідність звільнення від його відбування з випробуванням. Зазначене свідчить про неналежну вмотивованість рішення суду першої інстанції щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Колегія суддів не може погодитись з зазначеними висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання , необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, суд при звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання з випробування не врахував, що обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за злочини проти власності і тяжкі злочини; звільнявся від відбування покарання з випробуванням та відбував покарання у виді позбавлення волі; офіційно не працевлаштований; належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову вчинив злочин майже через два місяці після відбуття покарання за останнім вироком, що об`єктивно свідче про антисоціальну спрямованість його поведінки та небажання стати на шлях виправлення .

В оскаржуваному вироку судом не наведено переконливих обставин, які дають підстави для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи тяжкість вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема його схильність на вчинення злочинів проти власності та небажання стати на шлях виправлення, на переконання колегії суддів, підстави для застосування щодо обвинуваченого положень ст. 75 КК України та його звільнення від відбування покарання з випробуванням - відсутні.

Тому, доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України є обґрунтованими.

Згідно п.п.2, 4 ч.1 ст.420 КПК України, необхідності застосування більш суворого покарання та неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання є підставою для скасування апеляційним судом вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він раніше неодноразово судимий, останній раз вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.05.2015 року за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць; обвинувачений офіційно не працевлаштований; неодружений; на обліку у лікаря-психіатра не перебуває; перебуває на диспансерному обліку КЗОЗ "Обласний наркологічний диспансер" з лютого 2015 року - синдром залежності від алкоголю.
Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд визнає його щире каяття у вчиненому.

Обставин, що обтяжують покарання згідно ст.67 КК України, судом апеляційної інстанції, з урахуванням апеляційних доводів прокурора, не встановлено.

Колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, наведені вище дані про особу обвинуваченого, обставину, що пом`якшує покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, і вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 і попередження скоєння ним нових злочинів призначити йому покарання за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі.

Разом з цим, колегія суддів не погоджується з апеляційного вимогою прокурора в частині визначення розміру покарання у виді позбавлення волі, у зв`язку з чим подана апеляційна скарга задовольняється частково.

Саме таке покарання, на думку колегії, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, що відповідає вимогам норм ч. 2 ст. 50 КК України стосовно дотримання мети кримінального покарання.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 420, 371, 373, 374 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 червня 2018 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначено покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_7 рахувати з дня фактичного звернення вироку до виконання.

В решті вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 червня 2018 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді