Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/89/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2021 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі секретаря ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції в м. Кропивницькому матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 21.10.2020, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Городищенського районного суду Черкаської області знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні, яке відбулось 21 жовтня 2020 року суд, за клопотанням прокурора продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому на 60 днів з визначенням застави у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 43940 (сорок три тисячі дев`ятсот сорок) гривень 00 копійок.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції врахував, що обставини по справі з часу обрання та попереднього продовження запобіжного заходу не змінились, а ризики передбачені ст.177 КПК України не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого заходу забезпечення кримінального провадження, аналізуючи дані про особу обвинуваченого, а саме: те, що він є не одруженим, не працюючим, неповнолітніх дітей не має, що вказує на відсутність у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків. Крім того, схильний до вчинення інших кримінальних правопорушень, оскільки, в провадженні судді ОСОБА_1 знаходяться три обвинувальні акти щодо скоєння ОСОБА_6 ряду корисливих злочинів, а також, за повідомленням самого ОСОБА_6 , в провадженні Смілянського міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження відносно останнього, тому маючи кримінальний досвід та з метою уникнення покарання і затягування справи, може переховуватись від суду та продовжити свою злочинну діяльність. Також, наявний ризик щодо можливості обвинуваченого незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні з метою уникнення відповідальності, оскільки останній своєї вини у інкримінованому йому злочині не визнає, а потерпіла та свідки на час розгляду даного клопотання, судом ще не допитані.

Отже, за висновком суду відсутні належні гарантії, які б переважали наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а тому доцільно продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки такий запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, відповідності особі обвинуваченого та запобіганню можливості перешкодити інтересам правосуддя, в зв`язку з чим, на даний час немає підстав для обрання обвинуваченому іншого більш м`якого запобіжного заходу, крім тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу скасувати та обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його проживання, адреса якого зазначена в обвинувальному акті.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник зазначає, що визначаючи перелік ризиків, які передбачені ст. 177 КПК України суд указав на те, що маючи кримінальний досвід та з метою уникнення покарання і затягування справи ОСОБА_6 може переховуватись від суду. Також, на думку суду, наявний ризик щодо можливості обвинуваченого незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, а також, маючи кримінальний досвід, може продовжити вчиняти злочини.

Одночасно, під час прийняття рішення про продовження дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 суд не посилався на будь-які докази існування ризиків, визначених ст. 177 КПК України , а також на докази їх існування, адже такі не були надані стороною обвинувачення як того вимагає ст. 194 КПК України.

Захисник зазначає, що під час судового засідання також не були досліджені документи щодо перебування на розгляді інших кримінальних проваджень на розгляді цього ж суду, що унеможливлює посилання на дану обставину, адже вона не підтверджена жодним документом.

Приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу суд, не маючи в розпорядження жодного документу окрім обвинувального акту, не досліджуючи обставин справи указав, що обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу не змінились, а ризики передбачені ст.177 КПК України не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого заходу забезпечення кримінального провадження. Суд в ухвалі зазначив про здійснений аналіз даних про особу обвинуваченого, яких в його розпорядженні в дійсності не було.

Крім того, в порушення вимог ст. 184 КПК України прокурором до клопотання відносно ОСОБА_6 не додано жодного доказу в обґрунтування доводів клопотання.

Унаслідок наведеного, в розпорядженні суду не було жодного доказу, який би підтверджував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, не зважаючи на відсутність будь - яких доказів, які б були додані до клопотання та які б підтверджували наявність обставин щодо існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та неподання їх прокурором разом із клопотанням в порядку ст. 184 КПК України, в ухвалі суду першої інстанції зазначено про факт існування та не зменшення існуючих ризиків.

За таких обставин, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні цього запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 який підтримав апеляційну скаргу захисника та просив її задовольнити, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме - повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону судом першої інстанції належно дотримані.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні в Городищенському районному судді перебуває кримінальне провадження № 0000197 від 13.05.2020 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 185 КК України
За змістом ч.2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

-наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

-наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

-недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

У ході судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , суд першої інстанції визнав, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які існували на час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого та не припинили свого існування на момент вирішення питання про продовження строку тримання його під вартою. Оцінивши зазначені ризики, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою належним чином мотивувавши своє рішення.

Так, колегією суддів визнається доведеними ризики того, що обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнути можливої кримінальної відповідальності, вчинити інші кримінальні правопорушення, тобто ризики, передбачені п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України продовжують існувати та не зникли.

При цьому ризик переховуватися від суду з метою уникнути можливої кримінальної відповідальності, на думку колегії, є значним. Наявність даного ризику стверджується суворістю покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку доведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину. При оцінці даного ризику колегією суддів враховуються конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, яке поставлено у провину обвинуваченому. Також, колегія суддів вважає доведеним ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки маючи кримінальний досвід та з метою уникнення покарання і затягування справи, може переховуватись від суду та продовжити свою злочинну діяльність.

Також, судом першої оцінки надано належну оцінку тому, що ОСОБА_6 не одружений, не працює, неповнолітніх дітей не має, що вказує на відсутність у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків.

Обставин, які б свідчили на користь зменшення раніше встановлених ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, колегією суддів не встановлено, а тому є обґрунтований висновок суду першої інстанції, що менш суворі види запобіжних заходів не здатні забезпечити ризики передбачені ст. 177 КПК України та належне виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що до нього можливо застосувати запобіжний захід у вигляді не цілодобового домашнього арешту, то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок суду про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження.

Беручи до уваги ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, підстави для скасування оскаржуваної ухвали з тих підстав, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, а тому ухвалу суду першої інстанції, залишає без зміни.

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 21.10.2020, якою ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4