Справа №694/901/19
Провадження №1-кп/701/25/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 серпня 2020 року Маньківський районний суд Черкаської області

в складі колегії суддів під головуванням судді - ОСОБА_1
суддів- ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря - ОСОБА_4
прокурора- ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6 - ОСОБА_7
законного представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8
захисника обвинуваченої - ОСОБА_9
потерпілого - ОСОБА_10
розглянувши матеріали кримінального провадження №0000091 за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні злочинів передбачених ч. ч. 2. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ст. 4, ст. 28, ч. ч. 1, 2 ст. 366 КК України та клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , у вчинені суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. ч. 2, 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ч. ч. 1, 2 ст. 366, ч. 2 ст. 28, ч. ч. 3, 4 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :
До Маньківського районного суду Черкаської області з Апеляційного суду Черкаської області надійшло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні злочинів передбачених ч. ч. 2, 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ст. 4, ст. 28, ч. ч. 1, 2 ст. 366 КК України та клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , у вчинені суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. ч. 2, 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ч. ч. 1, 2 ст. 366, ч. 2 ст. 28, ч. ч. 3, 4 ст. 358 КК України.

В підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 заявив клопотання, підтримане ОСОБА_6 та його законним представником про повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру та обвинувального акта прокурору, оскільки клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру та обвинувальний акт не відповідають вимогам кримінального процесуального закону.

Обвинувачена та її захисник адвокат в підготовчому судовому засіданні підтримали дане клопотання

Потерпілий в підготовчому судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання

Колегія суддів, вивчивши клопотання та додані до нього додатки, вислухавши учасників процесу, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: відповідно до ч. 2 ст. 292 КПК України клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам ст. 291 КПК України, а також містити інформацію про примусовий захід медичного характеру, який пропонується застосувати, та позицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я. Дане клопотання не містить позицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я, що є обов`язковими приписами форми та змісту такого клопотання, встановлені законом, та які слідчим та прокурором при зверненні клопотання до суду не дотримані.

В клопотанні про застосування відносно ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру викладені взаємовиключні обставини, що робить обвинувачення неконкретним та порушують право на захист особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру. Так, відповідно до ч. 3 ст. 503 КПК України кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій.

В клопотанні вказано, що ОСОБА_12 реалізуючи свій злочинний умисел, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, вирішив здійснити придбання права на чуже майно, шляхом зловживання довірою ОСОБА_13 . Слідчий виклав фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 злочинів, вказавши при цьому, що дії останнього характеризуються умисною формою вини, що відповідає діянням осудної особи. Такі висновки про умисел суперечать прийнятому рішенню про направлення клопотання про застосування до ОСОБА_14 примусових заходів медичного характеру, як до особи, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння перебувала в стані неосудності. Відповідно до ст. 24 КПК України умисел характеризує психічне ставлення особи до вчинюваного нею діяння і його наслідків та що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання або свідомо їх допускала. Згідно із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 202/5997/17, осудність є однією з загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою Вини та кримінальної відповідальності. Якщо особа визнається винною і її дії кваліфікуються як умисні, то така особа не може вчинити дії у стані неосудності (не може бути визнана неосудною). Вона несе кримінальну відповідальність на загальних підставах. В той же час, в клопотанні зазначено, що ОСОБА_6 не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними внаслідок психічного захворювання. Оскільки стан неосудності пов`язаний з відсутню в особи інтелектуальної та вольової ознак, з ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих умислу, мети й мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину, тому визначення органом досудового розслідування у такій категорії справ будь-якої форми вини у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Отже, викладені фактичні обставини та формулювання обвинувачення із зазначенням спрямованості умислу, корисливого мотиву, мети, суперечать наведеному у клопотанні твердженню про те, що ОСОБА_6 не міг усвідомлювати свої дії і керувати ними, а тому не відповідають вимогам КК України та КПК України в частині поняття та мети примусових заходів медичного характеру та особливого порядку здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру. Таким чином, клопотання про застосування заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Разом з цим, за приписами ст. 293 КПК України, одночасно з переданням клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування, зокрема, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру. Однак, вказані вимоги закону прокурором не виконанні. Так, захисником ОСОБА_6 на час завершення досудового розслідування цього кримінального провадження був адвокат ОСОБА_15 , якому ні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, ні реєстр матеріалів досудового розслідування та копія цивільного позову не вручались. Дані документи надані адвокату ОСОБА_16 , який був залучений слідчим. Слідчим при складанні клопотання істотно порушені вимоги глави 39 КПК України. Так, ч. 2 та ч. 4 ст. 503 КПК України встановлено, якщо під час досудового розслідування будуть установлені підстави для здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, слідчий, прокурор виносить постанову про зміну порядку досудового розслідування і продовжує його згідно з правилами, передбаченими цією главою, при цьому примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.

Статтею 505 КПК України передбачені обставини, що підлягають встановленню під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру, зокрема, за пунктами 3-5 частини першої цієї статті: наявність у цієї особи розладу психічної діяльності в минулому, ступінь і характер розладу психічної діяльності чи психічної хвороби на час вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи на час досудового розслідування; поведінка особи до вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення і після нього; небезпечність особи внаслідок її психічного стану для самої себе та інших осіб, а також можливість спричинення іншої істотної шкоди такою особою; З метою встановлення вказаних обставин та визначення психічного стану особи за наявності у кримінальному провадженні даних, що викликають сумніви стосовно її осудності, слідчий зобов`язаний на виконання приписів ст. 509 КПК України залучити експерта (експертів) для проведення психіатричної експертизи. Отже, підстави для складання клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру повинні бути підтвердженні висновком психіатричної експертизи. Проте, з наведеного клопотання не вбачається, що такі дані, які відповідно до закону підлягають обов`язковому встановленню, з`ясовувались під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 . Так, із змісту клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 та доданого до нього реєстру матеріалів досудового розслідування, вбачається, що у кримінальному провадженні за №0000091 психіатрична експертиза з метою встановлення наявності у ОСОБА_6 розладу психічної діяльності, наявності психіатричної хвороби, як на час вчинення злочинів або на час проведення досудового розслідування, небезпечності ОСОБА_6 внаслідок його психічного стану для самого себе та інших осіб, а також можливість спричинення ним істотної шкоди не проводилась. Клопотання містить посилання на висновок судової психіатричної експертизи проведеної у іншому кримінальному провадженні №0000031 внесеного до ЄРДР 31.01.2019 р., відносно ОСОБА_6 . Відомостей про те, що кримінальні провадження за №0000091 від 03.03.2016 року та №0000031 від 31.01.2019 р. об`єднувалися в одне провадження в суда немає. Верховним Судом в постанові від 10 грудня 2019 року у справі № 450/1343/17 (провадження № 51-1029км19) зроблено висновок, за яким «питання щодо застосування до особи примусових заходів медичного характеру повинно вирішуватися судом у тому кримінальному провадженні, в якому було проведено судово-психіатричну експертизу». Таким чином, слідчий ігноруючи імперативні вимоги ст. ст. 242, 505.509 КПК України, за відсутності законних підстав, прийняв рішення про складання клопотання щодо застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ч. 1 ст. 31 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції здійснюється суддею одноособово, крім випадків, передбачених частинами другою, третьою та дванадцятою цієї статті. Згідно з ч. 1 ст. 512 КПК України, зокрема, судовий розгляд стосовно фізичної особи, відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється одноособово суддею в судовому засіданні. Отже, з урахуванням загальних положень глави 39 КПК України судовий розгляд клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється суддею одноособово, при цьому закон не містить жодних виключень в цього правила. (Ухвала Верховного Суду від 20.08.2018 року у справі №572/1473/17).

Відповідно до ч. 2 ст. 31 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів. До Маньківського районного суду Черкаської області прокурором разом направлено клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_17 та обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, зокрема ч. 4 ст. 190 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення болі на строк від п`яти до дванадцяти років.

Відповідно до інструкції користувача комп`ютерної програми «Д-3», кримінальне провадження 0000091 було зареєстроване Звенигородським районним судом Черкаської області за єдиним унікальним номером 694/901/19 на-підставі картки досудового слідства (КДС) № 0000091. При створенні справи та карток на особу (КО) дані автоматично перенеслися із КДС, КО формувалися автоматично на двох осіб - ОСОБА_11 , ОСОБА_6 . Тобто до обліково-стистичної картки автоматично додалися два учасники - ОСОБА_11 та ОСОБА_6 .
Як вбачається з вище зазначеного обвинувальний акт відносно ОСОБА_11 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч, ч. 2, 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 28 ч. ч. 1, 2 ст. 366 КК України та клопотання застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , за обвинуваченням у вчиненні суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. ч. 2, 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28 ч. ч. 3, 4 ст. 358, ч. 2 ст. 28 ч. ч. 1, 2 ст. 366 КК України розглядаються в одному кримінальному провадженні в загальному порядку з постановленням за наслідками судового розгляду процесуальних документів. Тобто, в разі розгляду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 колегією суддів за відсутності підстав для формування такого складу суду, будуть прямо порушені вимоги Кримінального процесуального кодексу України. Крім того, у обвинувальному акті за обвинуваченням ОСОБА_11 слідчим як співучасник зазначений ОСОБА_18 , описується його роль та дії у вчиненні кримінальних правопорушень, при цьому ОСОБА_18 не є обвинуваченим в даному кримінальному провадженні. Така можлива преюдиція щодо винуватості ОСОБА_17 у кримінальних правопорушеннях грубо порушує передбачені ст. 7 КПК України загальні засади кримінального провадження, зокрема засади презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, принципів верховенства права й законності, а також входить у колізію з нормами КПК України щодо вільної оцінки доказів. Натомість міжнародні стандарти у галузі судочинства послідовно стверджують про неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий судовий розгляд. Так, відповідно до частини другої статті 6 Конвенції про захист, прав людини і основоположних свобод, частини другої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні, права, частини першої статті 11 Загальної декларації прав людини кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Таку ж послідовну позицію займає Верховний Суд, з якої виснується, що констатація у вироку щодо обвинуваченого причетності співучасника до вчинення злочину грубо порушує засади кримінального провадження (постанови у справі №645/5699/16-к від 10.07.2018 р. та від 17.01.2019 року у справі № 757/41083/17-к). Наведені порушення, шляхом позбавлення гарантованих Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, та КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання визначеної законом процедури судочинства, під час судового розгляду перешкоджають розгляду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру та обвинувального акту по суті, та унеможливлять, за результатами такого судового розгляду, ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Згідно ст. 292 КПК України, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам статті 291 цього Кодексу, а також містити інформацію про примусовий захід медичного характеру, який пропонується застосувати, та позицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я.

Відповідно до положень ст. 293 КПК України, одночасно з переданням обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою ст. 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
З огляду на викладене, колегія, не виходячи за межі ст. 314 КПК України дійшли висновку, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру складене в порушення вимог КПК України, що унеможливлює його призначення до судового розгляду і відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, вважають за необхідне повернути дане клопотання для усунення зазначених недоліків та обвинувальний акт відносно ОСОБА_11 , оскільки обвинувальний акт та клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру розглядаються в одному кримінальному провадженні в загальному порядку.

Щодо скарги захисника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на рішення слідчого колегія вважає за необхідне залишити дану скаргу без розгляду, оскільки матеріали кримінального провадження на даній стадії судового розгляду суду не надавались і не вивчались, а тому дати оцінку процесуальним документам винесеним на досудовому розслідуванні суд немає можливості.

Керуючись ст. ст. 91, 291, 293, 314, 369-372, 376, 395, 512 КПК України, колегія

У Х В А Л И Л А:

Клопотання захисника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру та обвинувального акта прокурору Черкаської області - задоволити.
Обвинувальний акт відносно ОСОБА_11 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. ч. 2, 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 28 ч. ч. 1, 2 ст. 366 КК України та клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , за обвинуваченням у вчиненні суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. ч. 2, 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28 ч. ч. 3, 4 ст. 358, ч. 2 ст. 28, ч. ч. 1,2 ст. 366 КК України - повернути прокурору Черкаської області, як такі, що не відповідають вимогам КПК України.
Скаргу захисника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на рішення слідчого залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом семи днів.

Повний текст ухвали суду виготовлено та проголошено 21.08.2020р.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3