права № 521/1021/20
Пр-ня по справі № 1-кп/521/1366/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2020 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

прокурор - ОСОБА_3
за участю обвинуваченого - ОСОБА_4
захисника - ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження за №0004073 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця м. Іллічівськ, Одеської області; не одруженого; із середньою освітою; офіційно не працевлаштованого; що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше судимого: в тому числі: вироком Біляївського районного суду від 04.12.2013 року за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст. 309, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.3 ст. 185 КК до 3 років 1 місяця позбавлення волі;вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 04.10.2017 року за вчинення злочинів, передбачених ч.2 та ч.3 ст. 185 КК до 4 років позбавлення волі із звільненням від покарання із іспитовим строком 1 рік 6 місяців

у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за вчинення злочину, передбаченого ст. 185 КК, 30.12.2019 року, о 20 годині 00 хвилин, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, шляхом віджиму балконних дверей проник до кв. АДРЕСА_3 та таємно викрав срібний ланцюжок, вагою 14 г., вартістю 165 гривень 20 копійок; срібний ланцюжок, вагою 8,33 г., вартістю 98 гривень 20 копійок; срібну каблучку, вагою 1,6 г., вартістю 19 гривень; срібний ланцюжок, вагою 9,3 г., вартістю 109 гривень 70 копійок; срібний хрестик, вагою 0,77 г., вартістю 9 гривень; срібну підвіску, вагою 0,57 г., вартістю 6 гривень 70 копійок; срібний хрестик, вагою 2,84 г., вартістю 33 гривень 50 копійок; мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 4A» ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , вартістю 1200 гривень; наручний годинним марки «Tomy Hilfiger», вартістю 2900 гривень; монету номіналом 5 злотих, 1996 року випуску та купюру номіналом 200 рублів (які матеріальної цінності для потерпілого не мають), завдавши ОСОБА_6 матеріальну шкоду у сумі 4541 гривня 30 копійок.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину визнав та відмовився від дачі показів.

Суд з`ясував обставини та перевіряв їх іншими доказами, шляхом дослідження документів, наданих сторонами, відповідно до яких:

-ОСОБА_4 був затриманий 31.12.2019 року (протокол затримання);

-на речові докази накладено арешт та вони передані на зберігання потерпілому ( ухвала слідчого судді від 21.01.2020 року, розписка від 21.01.2020 року);

- вартість процесуальних витрат за кримінальним провадженням, пов`язана із залученням експерта, складає 1256 гривень 08 копійок (довідка);

- обвинувачений раніше судимий (вимога від 03.01.2020 року, довідка про звільнення, копія вироку від 04.12.2013 року, довідка центру пробації від 13.01.2020 року), на обліку в КУ «ООМЦПЗ» не значиться (довідки від 08.01.2019 року та від 21.01.2020 року).

Інших доказів сторони не надавали. При цьому суд керується рішенням ВС (справа №521/11693/16-к провадження №51-380 км 17), в якому у мотивувальній частині вироку зазначено Висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме «Відповідно до ч 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин».

Вказаний висновок був зроблений в зв`язку з тим, що на думку ВС місцевий суд при формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, допустив невиправдане спрощення, усупереч ст. 374 КПК України не зазначив чіткого місця вчинення злочину (м. Одеса), а також спосіб проникнення до житла та перелік викраденого майна, тобто, не зазначив обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та які, незважаючи на розгляд кримінального провадження у порядку ч.3 ст. 349 КПК України, мають бути встановлені в рішенні суду.

В даному випадку у формуванні обвинувачення, визнаного доведеним суд на підставі наданих сторонами доказів встановив всі відомості відповідно до вимог ст. 374 КПК України та в такому випадку ані законодавець, ані позиція ВС, ані загальні засади кримінального провадження не зобов`язує суд вимагати від прокурора надання додаткових доказів на підтвердження правової позиції.

Принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п.15 ч.1 ст. 7 та ст. 22 КПК України) та диспозитивності (п.19 ч.1 ст. 7 та ст. 26 КПК України), а також ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини забороняє вимагати від сторін подання доказів на підтвердження правової позиції та вимагає від суду прийняття рішення на підставі наданих доказів. Під час розгляду кримінального провадження це рішення про визнання особи виправданою або визнання особи винуватою.

Суд, дослідивши обставини кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що вони є достатніми для прийняття рішення про винуватість ОСОБА_4 у скоєні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.3 ст. 185 КК таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинена повторно.

Відповідно до ст. 66 КК суд встановлює обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття. Відповідно до вимог ч.2 ст. 66 КК суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання відсутність претензій до обвинуваченого з боку потерпілого.

Відповідно до ст. 67 КК, суд встановлю обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочинів.

Призначаючи покарання суд керується вимогами ч.2 ст. 65 КК, якою встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення (постанова Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі N 298/95/16-к провадження N 51-2501км18).

Надаючи оцінку доводам сторони захисту щодо можливості виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання, суд вважажє за необхідне зазначити, що обставина, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 рецидив злочину, випливає із Вироку, яким останній був визнанний винним у скоєні злочинів проти власності, в тому числі за ч.3 ст. 185 КК. Крім того, судом вже надавалася можливість ОСОБА_4 виправитися без відбування покарання, проте, після сплливу іспитового строку ОСОБА_7 скоїв тотожний злочин. Викладене свідчить, що в даному випадку особа винного не дає можливості суду звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання із випробуванням.

При визначені виду та міри покарання, окрім викладеного, суд враховує вік обвинуваченого 38 років та соціальне положення не одружений, офіційно не працевлаштований; мотиви та обставини вчиненого злочину, які встановлені в ході судового розгляду справи та викладені вище та вважає можливим призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі у нижніх межах санкції ч.3 ст. 185 КК.

З урахуванням призначеного покарання, суд вважає за необхідне запобіжний заход у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Також, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 21.01.2020 року, а речові докази, відповідно до ст. 100 КПК України вважати повернутими.

Відповідно до ст. 126 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експертів.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді трьох років шести місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня оголошення вироку.

Зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в період з 31.12.2019 року по день набрання вироком чинності з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 21.01.2020 року скасувати. Речові докази вважати повернутими.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим з моменту вручення копії вироку.

Суддя: ОСОБА_1