справа № 399/1045/20
провадження № 1-кп/399/20/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року смт Онуфріївка
Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
за участі прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
розглянувши в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт з додатками в кримінальному провадженні №0000074 від 25.10.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Василівка Онуфріївського району Кіровоградської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,
встановив:
Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного кримінально протиправного діяння проти життя та здоров`я особи, а саме у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, тобто у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Досудовим розслідування встановлено наступні фактичні обставини вчинення кримінального проступку 24.10.2020 року о 18-00 год. ОСОБА_4 перебував на території власного домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 в ході чого до нього прийшла його сестра ОСОБА_6 . На ґрунті особистих неприязних відносин щодо обробки земельної ділянки (паю) під час різко виниклої сварки у ОСОБА_4 виник умисел, направлений на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень. Реалізовуючи свій кримінально протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , ОСОБА_4 перебуваючи на території домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , умисно завдав удар кулаком руки по правій скроні голови, внаслідок якого потерпіла упала на землю, після чого ОСОБА_4 завдав один удар правою ногою по правому плечі ОСОБА_6 , далі завдав ще один удар лівою ногою по правій поперековій області спини ОСОБА_6 .

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 , потерпілій ОСОБА_6 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді крововиливів на правому плечі грудній клітці справа та правої поперекової області, які відповідно до висновку спеціаліста №170 від 13.11.2020 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Таким чином, ОСОБА_4 спричинивши умисне легке тілесне ушкодження вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст. 125 КК України.

Під час проведення досудового розслідування 30.11.2020 року між потерпілою ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 була укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним, відповідно до якої підозрюваний визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку. Сторони кримінального провадження примирилися між собою, а також узгодили, що за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України призначається покарання в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України, у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 850 грн. 00 коп.
В підготовчому судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 звернулася до суду із заявою про відмову від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Заяву обґрунтовує фактичними обставинами викладеними у обвинувальному акті, що зазначені вище, а також зазначає, що 25.10.2020 року вона повідомила Онуфріївський ВП Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області про вчинення ОСОБА_4 щодо неї кримінального правопорушення і на підставі її заяви як потерпілого слідчим було розпочато кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення.

Посилаючись на п.1 ч.1 ст. 477 КПК України зазначає, що кримінальне провадження відносно вчиненого ОСОБА_4 щодо неї кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України відноситься до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Також у заяві потерпілою зазначено про те, що на даний час, вона ОСОБА_6 повністю примирилася із ОСОБА_4 , і як наслідок, не має до нього жодних претензій, а тому відмовляється від обвинувачення у цьому кримінальному провадженні. Наслідки відмови від обвинувачення та закриття кримінального провадження з таких підстав потрепілій відомі та зрозумілі.

З посиланням на п.7 ч.1, ч.7 ст. 284 КПК України потерпіла ОСОБА_6 повідомляє суд про те, що вона добровільно, повністю та беззастережно відмовляється від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення стосовно ОСОБА_4 , до останнього немає ніяких претензій, та просить суд закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 у зв`язку з її відмовою від обвинувачення у цьому кримінальному провадженні.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 повністю підтримала подану нею заяву про відмову від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення з підстав зазначених у ній. Повідомила суду, що її рішення є добровільним, без жодного стороннього примусу та тиску, відповідає її внутрішній волі. З обвинуваченим примирилася, відповідно не має до нього жодних претензій ні матеріального ні морального характеру, тому відмовляється від обвинувачення у даному кримінальному провадженні та просила закрити провадження у справі. Наслідки відмови від обвинувачення та закриття кримінального провадження відомі та зрозумілі.

Також зазначила, що у зв`язку з її відмовою від обвинувачення вона відмовляється від укладеної 30.11.2020 року угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним.

Прокурор в судовому засіданні не заперечувала з приводу поданої потрепілою заяви та просила її задовольнити. Зазначила, що у повідомленні про підозру та у обвинувальному акті відсутні формулювання, що кримінальний проступок пов`язаний саме з домашнім насильством. Обтяжуючі обставини відповідно до ст. 67 КК України, згідно з обвинувальним актом, не виявлено.
Обвинувачений в підготовчому судовому засіданні просив задовольнити заяву потерпілої про відмову від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 зазначив, що заява потерпілої відповідає вимогам КПК України, можливість потерпілої відмовитися від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення передбачено п.7 ч.1 ст. 284 КПК України. Крім того, з посиланням на висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі №453/225/19, провадження № 51-4000кмо19, захисником обвинуваченого зазначено, що у повідомленні про підозру та у обвинувальному акті органом досудового розслідування не зазначено про те, що у даному кримінальному провадженні кримінальне правопорушення пов`язане з доманшім насильством. Вважав за можливе закрити кримінальне провадження у зв`язку з відмовою потрепілої від обвинувачення у формі приватного обвинувачення.
Суд, вислухавши сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява потерпілої підлягає задоволенню у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.
Відповідно до вимог ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 КПК України. Зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України, вбачається, що кримінальне провадження розпочате на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125 КК України є кримінальними провадженням у формі приватного обвинувачення.
Згідно з положеннями ч. 4 ст. 26 КПК України, кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.
Відповідно до ч. 6 ст. 284 КПК України, якщо обставини, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8 частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадження, а також у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.
Відповідно до вимог п.7 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається вразі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством.
Поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством», яке вживається в п.7 ч.1 ст.284 КПК України, охоплює не лише склад злочину, передбачений ст.126-1 КК України, але й інші суспільно небезпечні діяння, які мають ознаки домашнього насильства.
Так, ст.1 Закону №2229-VIII містить більш широке визначення поняття «домашнє насильство», під яким розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема: 11) рідні брати і сестри.
Таким чином, під ознаки домашнього насильства можуть підпадати різні склади злочинів за умови, що відповідний злочин скоєно в сім`ї чи в межах місця проживання або щодо родичів, або щодо колишнього чи теперішнього подружжя, або щодо іншої особи, яка спільно проживає (проживала) з кривдником однією сім`єю, але не перебуває (не перебувала) у родинних відносинах чи у шлюбі з ним.
Саме такий підхід зазначений у висновку Об`єднаної палати Касаційного Кримінального суду Верховного суду від 12.02.2020 року у справі №453/225/19, згідно з яким злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст.1 закону №2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК України як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.
Однак, вчинення злочину стосовно члена сім`ї або іншої особи, зазначеної в ч. 2 ст. 3 Закону № 2227-VIII, автоматично не скасовує гарантій права на захист. Якщо сторона обвинувачення вважає, що суспільно небезпечне діяння пов`язане саме з домашнім насильством, вона про це обов`язково має зазначити у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті, а на обґрунтування своєї позиції надати відповідні докази.
Разом із цим, згідно з пунктами «a», «b» § 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально поінформованим про характер та причини обвинувачення, висунутого проти нього, і мати час та можливості, необхідні для підготовки свого захисту.
Наведені гарантії стосуються всіх обставин, які належать до предмета доказування у кримінальному провадженні в силу ст. 91 КПК (тобто й такого важливого елемента обвинувачення, як вчинення злочину, пов`язаного з домашнім насильством, що обтяжує покарання і з урахуванням процесуальної заборони, закріпленої в п. 7 ч. 1 ст. 284 вказаного Кодексу, тягне за собою правові наслідки). При цьому відповідно до ст. 92 КПК тягар доказування згаданих обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Отже, обов`язковою умовою визнання судом злочину - незалежно від його родового чи безпосереднього об`єкта - пов`язаним із домашнім насильством, є відображення зазначеного у формулюванні обвинувачення (у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті) із встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин (ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, характер насильства тощо). За відсутності цього гарантоване право на захист істотно порушено і, беручи до уваги імперативність приписів п. 19 ч. 1 ст. 7, частин 3, 6 ст. 22, ч. 1 ст. 337 КПК, унеможливлює застосування згаданого інституту заборони закриття кримінального провадження щодо злочинів, передбачених ст. 125 КК.
Вчинення злочину стосовно члена сім`ї або іншої особи, зазначеної в ч. 2 ст. 3 Закону № 2227-VIII, автоматично не скасовує гарантій права на захист. Якщо сторона обвинувачення вважає, що суспільно небезпечне діяння пов`язано саме з домашнім насильством, вона про це обов`язково має зазначити у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті, а на обґрунтування своєї позиції надати відповідні докази. Інакше підозрюваний (обвинувачений) буде позбавлений процесуальної можливості ефективно захищатися та спростувати висунуте обвинувачення.
Крім того, ч. 1 ст. 337 КПК передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Засада диспозитивності, правила ст. 22 КПК вимагають від суду під час здійснення розгляду справи зберігати об`єктивність та неупередженість; функції суду та державного обвинувачення є несумісними.
Такого правового висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного Кримінального суду Верховного суду від 12.02.2020 року у постанові у справі №453/225/19, а саме, що злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону № 2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину. Встановлена у п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК заборона закриття кримінального провадження поширюється на осіб, які вчинили злочин, пов`язаний із домашнім насильством, за умови, що слідчі органи пред`явили особі таке обвинувачення і вона мала можливість захищатися від нього.
У справі, що розглядається судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 є родичами, а саме рідними братом та сестрою.
Стороною обвинувачення у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті, на обґрунтування своєї позиції не надано відповідні докази про вчинення злочину, пов`язаного з домашнім насильством. Відповідне формулювання не зазначено у вказаних процесуальних документах. В обвинувальному акті слідчі органи також констатували відсутність обтяжуючих обставин відповідно до ст. 67 КК України.
З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що в даному випадку кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_4 за обставин, вказаних в обвинувальному акті, не може бути віднесено до злочину, пов`язаного із домашнім насильством, а отже можливо закрити провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілої особи від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Згідно з п.2 ч. 3 ст.314КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про закриття кримінального провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою ст. 284 КПК України.
Враховуючи те, що потерпіла відмовилася від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, суд приходить до висновку, що дане кримінальне провадження слід закрити у зв`язку із відмовою потерпілої особи від обвинувачення у формі приватного обвинувачення, оскільки вказана відмова є безумовною підставою для закриття кримінального провадження.
Речові докази та судові витрати по справі -відсутні.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - не обирався.
Враховуючи те, що суд прийшов висновку про задоволення заяви потрепілої про відмову від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, та потрепіла, у зв`язку з поданням до суду зазначеної заяви, відмовилася в підготовчому судовому засіданні від затвердження судом угоди про примирення між потрепілим та підозрюваним, враховуючи п.2 ч. 7 ст. 474 КПК України в затвердженні угоди слід відмовити.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 284, 314, 474, 477 КПК України, суд,-
постановив:
Відмовити в затвердженні угоди про примирення, яка укладена 30.11.2020 року між потерпілою ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження №0000074 від 25.10.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Кримінальне провадження №0000074 від 25.10.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України закрити, у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_6 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Ухвала суду може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Онуфріївський районний суд Кіровоградської області шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Онуфріївського районного
суду Кіровоградської області ОСОБА_1