У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.07.2020 Справа №607/11593/20

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , слідчого СУ ГУНП ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду, в місті Тернополі клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області звернувся адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 з клопотанням про скасування арешту майна в частині заборони розпорядження та використання) на майно, а саме автомобіль марки «Маzdа 626», випуску 1998 року, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно Довіреності належить ОСОБА_5 та повернути його останньому на відповідальне зберігання із забороною відчуження. Арешт на вказаний автомобіль було накладено ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.06.2020 року (справа №607/10526/20) в межах кримінального провадження №0000019 від 18.01.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Виходячи з ч. 3 ст. 132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.

Як зазначено в клопотанні, кримінальне провадження № 0000019 від 18.01.2019 відкрито за фактом того, що група осіб за попередньою змовою, систематично вимагала грошові кошти у осіб, які займались пасажирськими перевезеннями з України у Францію, погрожуючи при цьому фізичною розправою та знищенням майна.

Підставою для накладення арешту на автомобіль, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_6 , у відповідності є те, що 23.06.2020 в ході особистого обшуку під час затримання ОСОБА_7 та в ході проведення обшуку автомобіля марки «Маzdа 626», випуску 1998 року, номер кузова НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 майно належить до майна, що могло зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Представник заявника вказав, що автомобіль, на який накладено арешт у кримінальному провадженні надано ОСОБА_5 на законних підставах на підставі довіреності від 25.02.2013, зареєстрованої в реєстрі №533, заявник має право експлуатувати та розпоряджатися (продати, обміняти, здати в оренду) транспортним засобом, належить ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Окрім цього, зазначив, що ОСОБА_5 не має відношення до кримінального правопорушення, в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо вчинення якого було затримано його сина ОСОБА_7 , не був обізнаний про ймовірне вчинення його сином злочину, з огляду на що відсутня потреба у застосуванні до майна заходу забезпечення у вигляді арешту (в частині заборони розпорядження та використання), відтак, просив клопотання задовольнити та передати вказаний транспортний засіб на відповідальне зберігання ОСОБА_5 .

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив задовольнити. Слідчий СУ ГУНП в Тернопільській області І. Підлужний проти задоволення клопотання не заперечив.

Дослідивши доводи клопотання та долучені до нього матеріали, беручи до уваги пояснення сторін, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Вирішуючи питання про подальше застосування заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, у відповідності до ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України.
Статтею 1 додаткового (першого) протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична, або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, в умовах реалізації учасниками кримінального провадження конституційного принципу змагальності і свободи в наданні ними суду своїх доказів, слідчим суддею вставлені фактичні дані для висновку про відсутність у провадженні обставин, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння особи майном та обумовлювали арешт її майна.

Абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Зважаючи на обставини кримінального провадження, із врахуванням того, що наданий час щодо зазначеного у клопотанні майна, щодо якого було вжито захід забезпечення у вигляді накладення арешту, в розумінні ст. 170 КПК України, яким є запобігання відчуженню, пошкодженню чи знищенню речового доказу, проведено не всі необхідні слідчі дії та експертизи, і того, що такі ризики на даний час усунуто не у повній мірі з урахуванням необхідності вчинення подальших слідчих дій в межах досудового розслідування у кримінальному провадження, однак наявність обтяження не дає можливості заявнику вільно користуватися та володіти зазначеним майном, слідчий суддя приходить до переконання, що на даний час відсутня потреба в подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна лише в частині заборони його використання.
З урахуванням викладеного, клопотання підлягає частковому задоволенню, застосований відповідно до ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 червня 2020 року (справа №607/10526/20) захід забезпечення кримінального провадження скасуванню в частині заборони його використання, а майно автомобіль марки «Маzdа 626», випуску 1998 року, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 передачі ОСОБА_5 як володільцю зазначеного майна, на підставі довіреності від 25.02.2013, зареєстрованої в реєстрі №533, на відповідальне зберігання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна задовольнити частково.

Скасувати арешт на автомобіль марки «Маzdа 626», випуску 1998 року, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 в частині заборони його використання, передавши вказане майно володільцю ОСОБА_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Копію даної ухвали надіслати на адресу СУ ГУНП в Тернопільській області(м. Тернопіль, вул.. Валова 11); володільцю майна ОСОБА_5 (АДРЕСА_1 ), представнику володільця майна адвокату ОСОБА_3 (м. Тернопіль, вул.. Коновальця, 14).

Ухвала оскарженню не підлягає і заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1