Провадження № 11-кп/4820/173/21
Справа № 689/962/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.152, ч.1 ст.146 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000062 від 20 березня 2020 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 06 листопада 2020 року,
в с т а н о в и л а :
Цим вироком
ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Купіль Волочиського району Хмельницької області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , освіта неповна середня, не працює, неодружений, раніше судимий:
- 26 жовтня 2000 року Хмельницьким обласним судом за ч.2 ст.140, ст.100, ч.4 ст.117, п. «ж» ст.93, ст.42 КК України (в редакції 1960 року) на 14 років 6 місяців позбавлення волі;
- 08 лютого 2002 року Ковпаковським районним судом м. Суми за ст.71, ст.391 КК України (в редакції 2001 року) на 1 рік 6 місяців позбавлення волі;
- 26 вересня 2007 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ст.71, ст.391 КК України (в редакції 2001 року) на 9 років 6 місяців позбавлення волі;
- 25 липня 2012 року Рівненським районним судом Рівненської області за ст.391 КК України (в редакції 2001 року) на 1 рік позбавлення волі,
визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.146, ч.2 ст.152 КК України, призначено йому покарання:
за ч.1 ст.146 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.
за ч.2 ст.152 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років.
На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 8 років.
Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 06 листопада 2020 року.
Зараховано ОСОБА_9 в строк відбування покарання період його тримання під вартою з моменту затримання 20 березня 2020 року.
Запобіжний захід, обраний ОСОБА_9 ухвалою Ярмолинецького районного суду від 30 вересня 2020 року у вигляді тримання під вартою, залишено до набрання вироком законної сили.
Судом вирішено питання речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.
За вироком суду, 19 березня 2020 року близько 21 год 40 хв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_10 , достовірно знаючи про те, що ОСОБА_7 , яка є особою з інвалідністю ІІ-ї групи, перебуває сама у власному будинку за адресою: АДРЕСА_2 , через незачинені вхідні двері непомітно пройшов усередину будинку, де в цей час в одній з кімнат потерпіла відпочивала на ліжку. Застосувавши насильство у вигляді стискання правою рукою шиї потерпілої, користуючись відсутністю сторонніх осіб, перевагою у фізичній силі та подавленою до опору волею ОСОБА_7 , з метою подальшого вступу у статевий звязок наказав їй слідувати за ним. Надалі, ОСОБА_10 , продовжуючи користуватись подавленою до опору волею потерпілої, насильно вивів ОСОБА_7 з її будинку на безлюдну галявину, розташовану за межами земельних ділянок господарств №15 і АДРЕСА_2 , де зґвалтував її.
Після цього, 19 березня 2020 року близько 21 год 50 хв, знаходячись на галявині, розташованій за межами земельних ділянок господарств №15 і АДРЕСА_2 разом із ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вирішив незаконно позбавити її волі з метою задоволення своєї статевої пристрасті у подальшому. З цією метою ОСОБА_9 умисно, проти волі потерпілої, користуючись подавленою до опору волею ОСОБА_7 , насильно, охопивши її рукою за шию, привів ОСОБА_7 до свого будинку в АДРЕСА_1 , де, закривши будинок на запірний пристрій з внутрішньої сторони, утримував ОСОБА_7 до моменту її визволення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ..
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 та в доповненнях до неї його захисник ОСОБА_8 просили скасувати вирок Ярмолинецького районного суду від 12 листопада 2020 року та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 невинуватим, а кримінальне провадження закрити.
Зазначали, що з вироком суду першої інстанції не погоджуються, оскільки висновки суду, викладені в судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а саме висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на прийняття рішення.
Уважали, що визнаючи ОСОБА_9 винуватим, суд першої інстанції взяв до уваги лише показання потерпілої ОСОБА_7 , а також її близьких родичів матері ОСОБА_13 , синів ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .
На їх думку, суд першої інстанції повністю проігнорував показання ОСОБА_9 про його непричетність до інкримінованих йому злочинів, а також обставини, які свідчать про його невинуватість, а саме висновки експерта №266, що підтверджує відсутність доказів наявності в діях ОСОБА_9 об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст.152 КК України.
Крім того, посилались на те, що визнання ОСОБА_9 винуватим за ч.2 ст.146 КК України ґрунтується також на показаннях потерпілої та не підтверджується іншими достатніми та належними доказами.
При цьому обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Окрім того, вина ОСОБА_9 в скоєнні інкримінованих йому злочинів стороною обвинувачення поза розумним сумнівом не доведена.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з узагальненим викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів; прокурора ОСОБА_6 та думку потерпілої ОСОБА_7 , які заперечили проти апеляційної скарги обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона не підлягає задоволенню.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_9 та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.152, ч.1 ст.146 КК України, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження й підтверджується наявними доказами, які судом першої інстанції всебічно й повно досліджені, правильно оцінені і докладно викладені у вироку.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та доповнення до неї захисника ОСОБА_8 про те, що у матеріалах кримінального провадження відсутні належні та допустимі докази на підтвердження вчинення злочинів обвинуваченим, оскільки жоден доказ, на який посилається місцевий суд у вироку, не підтверджує винуватості ОСОБА_9 у їх вчиненні, є безпідставними.
Так, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину не визнав, зазначав, що 10 травня 2016 року він звільнився з місць позбавлення волі, а 08 березня 2017 року приїхав у АДРЕСА_1 , який до смерті належав його матері. Свої спадкові права він не оформив і проживав у цьому будинку один. Зазначив, що 19 березня 2020 року він, перебуваючи у цьому будинку сам вживав алкогольні напої, випивши близько 2-х літрів горілки. Згодом до нього прийшов син ОСОБА_7 ОСОБА_12 , з яким на подвір`ї вказаного будинковолодіння вони продовжили вживати алкогольні напої. Потім ОСОБА_12 пішов, а ОСОБА_9 зайшов у свій будинок і далі продовжував вживати алкогольні напої, після чого ліг спати. Чи зачинив він за собою двері він не пам`ятає, однак, з незрозумілих причин діти ОСОБА_7 : ОСОБА_12 та ОСОБА_11 увірвались до нього в будинок, побили його та викликали поліцію. Стверджував, що до будинку ОСОБА_7 у АДРЕСА_2 , того дня він не заходив, жодних протиправних дій відносно ОСОБА_7 не вчиняв.
Однак, вина обвинуваченого ОСОБА_9 в інкримінованих йому злочинах підтверджена дослідженими доказами.
Так, потерпіла ОСОБА_7 прямо вказала на обвинуваченого як на особу, яка вчинила щодо неї зазначені протиправні дії. Стверджувала, що вона є особою з інвалідністю ІІ-ї групи і проживає сама за адресою АДРЕСА_2 . Її син ОСОБА_12 переважно проживає в сусідньому будинку разом з її матір`ю за адресою: АДРЕСА_3 , хоча періодично навідується і до неї. Її син ОСОБА_11 проживає із сім`єю в місті Хмельницькому. ОСОБА_9 знає давно та боїться його. У червні 2000 року він намагався її зґвалтувати, погрожуючи господарським ножем та відвівши у безлюдне місце на березі річки, а на наступний день після цього він вчинив вбивство, поєднане зі зґвалтуванням іншої особи, за що і був засуджений. Підозрює, що після звільнення з місць позбавлення волі саме ОСОБА_9 у пізню пору доби неодноразово вештався попід вікнами її будинку.
Вказувала, що 19 березня 2020 року ОСОБА_9 та її син ОСОБА_12 вживали алкогольні напої на подвір`ї її будинковолодіння в АДРЕСА_2 . Близько 20 год 30 хв вони разом увійшли до приміщення будинку, де впродовж близько 20 хв продовжували вживати алкогольні напої, а потім обоє пішли. Після цього ОСОБА_7 , перевдягнувшись у нічний одяг, лягла в ліжко дивитись телевізор та чекати сина ОСОБА_11 , який мав приїхати з міста Хмельницького, вхідні двері не зачиняла. Раптом у будинок зайшов ОСОБА_9 , підійшов до неї, наказав йти з ним та, схопивши її за шию, повів її з будинку, незважаючи на холодну пору року, у тому, у чому вона була: босоніж і в нічній сорочці, в напрямку до річки на галявину між ділянками господарств №15 і АДРЕСА_4 . Він знав, що має приїхати її син, тому і вивів її з хати. Опір чинити вона не могла в силу віку та стану здоров`я, який ускладнює її пересування. На допомогу вона не кликала, оскільки боялась за своє життя та здоров`я, знаючи про минуле ОСОБА_9 .
Привівши її на вказану галявину, ОСОБА_9 зґвалтував її. Після цього ОСОБА_9 повів до свого будинку, пояснюючи, що має намір у подальшому вчиняти із нею дії сексуального характеру. Завівши її будинок, ОСОБА_9 зачинив зсередини двері. Освітлення в будинку ОСОБА_9 відсутнє. Вона намагалась вийти, в темряві підійшовши до дверей, однак, напомацки відкрити клямку не змогла. ОСОБА_9 посвітив на неї ліхтарем і повів її знову до ліжка. Однак, зробити він нічого не встиг, оскільки хтось почав стукати по вікнах і вибив двері. ОСОБА_9 сховався під ліжком. В будинок увійшли діти ОСОБА_7 , ОСОБА_11 взяв її на руки, оскільки сама йти вона вже не могла, та на руках відніс до будинку її матері ОСОБА_13 по АДРЕСА_3 . В будинку ОСОБА_9 вона проти своєї вола знаходилась близько 10 хвилин.
Свідок ОСОБА_13 показала, що вона є матір`ю ОСОБА_7 та живе в сусідньому будинку по АДРЕСА_3 . Так, 19 березня 2020 року ОСОБА_12 вживав алкогольні напої із ОСОБА_9 .. ОСОБА_12 періодично ночує то в неї, то у своєї матері. Коли він пішов, то ОСОБА_13 не звернула на це увагу. Почувши, що хтось стукає до неї у вікно, ОСОБА_13 вирішила, що це ОСОБА_12 повернувся. Однак, це був інший син ОСОБА_7 ОСОБА_11 , який з жінкою приїхав до матері з Хмельницького. Він повідомив, що матері немає вдома і телефон вона залишила вдома. Вони збирались йти її шукати. Раптом вона побачила, що ОСОБА_11 і ОСОБА_12 побігли в напрямку будинку ОСОБА_9 .. Вона через кілька хвилин подалась за ними. Діти ОСОБА_7 стукали у вікна та двері, однак ОСОБА_9 не відчиняв. Коли вона увійшла до хати ОСОБА_9 , то побачила, що ОСОБА_9 лежав на ліжку, а діти ОСОБА_7 стояли біля нього. Біля ліжка стояла її донька в одній нічній сорочці, боса. Коли ОСОБА_7 відвели у будинок ОСОБА_13 , вона її вдягнула та побачила, що у її доньки синя шия та подряпини на ногах. ОСОБА_7 розповіла їй, що ОСОБА_9 її зґвалтував та міг її вбити.
Свідок ОСОБА_12 показав, що 19 березня 2020 року, починаючи з обідньої пори він разом із ОСОБА_9 вживали алкогольні напої спочатку на подвір`ї у ОСОБА_13 по АДРЕСА_3 , потім на подвір`ї у ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 , а коли стало смеркатись, зайшли в хату ОСОБА_7 . У будинку ОСОБА_9 вони алкогольних напоїв не вживали. ОСОБА_7 відправила їх по домах і вони пішли. Близько 22 год 00 хв він подзвонив матері, однак вона не відповіла. У цей час на таксі з міста Хмельницького приїхав із жінкою брат ОСОБА_11 , який спитав у нього, де матір та з ким він вживав алкогольні напої. Дізнавшись, що алкогольні напої він вживав із ОСОБА_9 , він одразу побіг до його будинку і ОСОБА_12 разом з ним. За ними бігли жінка ОСОБА_11 та бабця ОСОБА_13 . Підбігши першими до будинку ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 почали стукати, однак ніхто не відчинив, двері були зачинені зсередини. Тоді ОСОБА_12 ударом ноги вибив двері і побачив в одній із кімнат свою матір, яка стояла в одній нічній сорочці, плакала і просила її звідти забрати. Обвинувачений ОСОБА_9 стояв неподалік у тій же кімнаті та казав, що він нічого не робив, а потім сховався під ліжко. Згодом у хату зайшли бабця та дружина ОСОБА_11 .
Свідок ОСОБА_11 показав, що 19 березня 2020 року він був у місті Хмельницькому та повідомив свою матір ОСОБА_7 про те, що приїде до неї ввечері. По дорозі в село Буйволівці він неодноразово телефонував матері близько 21 год 00 хв, однак вона не відповідала. Приїхавши в село Буйволівці, він побачив брата ОСОБА_12 , який сказав, що матері немає, а він вживав спиртне із ОСОБА_9 . Йому стало зрозуміло, що сталось, оскільки ОСОБА_9 раніше намагався зґвалтувати матір та ночами вештався попід її вікнами. ОСОБА_11 та ОСОБА_12 побігли до ОСОБА_9 , а слідом на ними бігли дружина ОСОБА_11 та його бабця. Прибігши першими, ОСОБА_12 ногою вибив двері будинку ОСОБА_9 .. Посвітивши ліхтарем, вони побачили в одній з кімнат біля ліжка свою матір та ОСОБА_9 , який був одягнутий та перебував у стані алкогольного сп`яніння. Матір стояла боса в нічній сорочці, налякана, трусилась і не могла йти. Тоді ОСОБА_11 взяв її на руки, відніс до бабці, викликав поліцію та швидку. Із ОСОБА_9 залишались його брат, дружина та бабця. ОСОБА_11 викликав швидку та поліцію.
Показання названих осіб є послідовними і повністю узгоджуються між собою з іншими дослідженими по справі доказами.
У той же час винуватість обвинуваченого підтверджена також тим, що потерпіла невідкладно повідомила про вчинення відносно неї зазначених діянь та вказала саме на обвинуваченого ОСОБА_9 як на особу, що їх вчинила (протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20 березня 2020 року, рапорт від 19 березня 2020 року).
Протоколом огляду зафіксовано у місці, вказаному потерпілою (з тильної сторони домоволодінь АДРЕСА_5 , АДРЕСА_3 ) на земельній ділянці частину, на якій стерня та солома були прим`яті на відміну від стерні та соломи на решті ділянки. Зі слів потерпілої саме у цьому місці ОСОБА_9 її зґвалтував.
Висновком експерта №266 підтверджено, що станом на 20 березня 2020 року в ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден шкіри по долонній поверхні в проекції правої 5-ї п`ясної кістки, по передньо-внутрішній поверхні середньої третини правого стегна, по передній поверхні верхньої третини правої гомілки, по передньо-внутрішній поверхні лівого колінного суглобу, що могли утворитися від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею по механізму «удар-тертя», «тертя», які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки та, судячи по стану загоєння, можуть мати давність утворення не більше 1-ї доби, що не виключає можливості їх утворення в час та за обставин, вказаних самою обстежуваною.
Показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 підтверджені протоколами проведення слідчого експерименту від 01 червня 2020 року із відеозаписами.
Протоколом обшуку підтверджено, зокрема, посилання на те, що зсередини будинок ОСОБА_9 закривався на металеву клямку, яка на момент обшуку була пошкоджена.
Судом першої інстанції досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи.
Колегія суддів уважає, що зібрані у справі докази є належними, допустимими й достовірними, а їх сукупність місцевий суд оцінив з точки зору достатності для прийняття судового рішення.
Спростовуються доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та сторони захисту про те, що висновки суду першої інстанції не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Посилання сторони захисту на те, що відповідно до висновків експерта №266 №267 під час обстеження потерпілої навколо зовнішніх статевих органів та анального отвору будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено, як і будь-яких видимих тілесних ушкоджень навколо статевих органів ОСОБА_9 , а також на те, що висновками експерта №2, №190 на тілі та нічній сорочці потерпілої сперматозоїди не виявлені, як і клітини пахового епітелію на статевому члені ОСОБА_9 (висновок №191), не спростовують висновків суду першої інстанції.
Ці висновки як на думку суду першої, так і апеляційної інстанції не містять суджень стосовно неможливості або нездійснення певних дій обвинуваченим ОСОБА_9 , а лише стверджують про невиявлення експертом тих чи інших слідів при тому, що статевий акт був незакінчений з незалежних від обвинуваченого ОСОБА_9 причин і за вказаних потерпілою ОСОБА_7 обставин міг не супроводжуватись видимими тілесними ушкодженнями навколо статевих органів.
Відтак, доводи обвинуваченого та його захисника є безпідставними.
Зазначені доводи спростовані належними в матеріалах кримінального провадження доказами, які є достатніми, щоб зробити такий висновок.
Колегія суддів приходить до висновку, що сукупність наведених у вироку доказів, яким суд дав обґрунтовану оцінку, переконливо свідчать про доведеність вини ОСОБА_9 та правильність кваліфікації його дії за ч.1 ст.146, ч.2 ст.152 КК України.
Висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 , на що є посилання в апеляційній скарзі, належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а вирок суду відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК України.

Згідно з положеннями ст.94 КПК України суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Указаних вимог закону місцевим судом дотримано, надано обґрунтовану оцінку як кожному окремо взятому доказу, так і їх сукупності.
Оцінку доказам, зокрема, їх допустимості суд надає під час ухвалення судового рішення. Вирок суду містить докладні мотиви на спростування доводів про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_9 .

Колегія суддів не вбачає істотного порушення місцевим судом приписів ст.94 КПК України та не наведено таких і захисником і обвинуваченим.
Будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність доказів не встановлено, не вбачає таких і колегія суддів апеляційного суду.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Положеннями ст.65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_9 призначено відповідно до положень ст.65 КК України.

Так, ураховано, що ОСОБА_9 раніше неодноразово судимий, зокрема, за злочини проти життя та статевої свободи, за місцем проживання характеризується нейтрально, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Призначаючи обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на певний строк, з чим погоджується й колегія суддів, суд першої інстанції, обґрунтовано врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, що пом`якшують покарння, судом першої інстанції не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання, визнано вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що обвинувачений на шлях виправлення не став, а особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Отже, не є можливим призначити йому покарання за вчинені злочини м`якше ніж у виді позбавлення волі.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 06 листопада 2020 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому її копії.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4