Справа № 493/1739/20
Провадження № 1-кп/493/55/21

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балта Одеської області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000196 від 13.06.2020 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Любашівка Одеської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, безпартійного, військовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

13.06.2020 року біля 04:00 години ОСОБА_4 , проходячи повз домогосподарства ОСОБА_6 , розташованого в АДРЕСА_2 , помітив на подвір`ї вказаного домоволодіння автомобіль марки ВАЗ 21013 д/н НОМЕР_1 білого кольору.

Після чого, без проміжку у часі, ОСОБА_4 діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, підійшовши до воріт, з яких рукою зняв накидний незамкнений замок та відчинив ворота, та зайшов на територію вищевказаного домогосподарства.

Переконавшись у тому, що його злочинні дії залишаються непоміченими для власника та сторонніх осіб, ОСОБА_4 підійшов до незамкнутого автомобіля марки ВАЗ 21013 д/н НОМЕР_1 білого кольору та з метою заволодіння ним у таємний спосіб, сів за кермо зазначеного автомобіля, та за допомогою ключів, що знаходилися в замку запалювання завів його і привів у рух.

В подальшому, ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення на цьому транспортному засобі зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 14097,95 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та підтвердив всі обставини, зазначені в обвинувальному акті. Зокрема пояснив, що 13.06.2020 року о 04-ї годині повертаючись до місця свого проживання в АДРЕСА_2 , побачив, що на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , знаходиться автомобіль ВАЗ білого кольору. Вирішив покататися, тому відкрив ворота, які були зачинені на навісний замок, який не був замкнутий та підійшов до автомобіля. Автомобіль, також був не замкнутий і в замку запалювання були ключі. Він сів за кермо автомобіля і поїхав на ньому в сторону с. Андріяшівка Балтського району Одеської області. А коли автомобіль на польовій дорозі зупинився, із-за відсутності пального, він злякавшись відповідальності, підпалив його.
Потерпілий ОСОБА_6 до судового засідання не з`явився, звернувшись до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності.

Крім того, потерпілий ОСОБА_6 надав до суду заяву, в якій відмовився від раніше пред`явлених ним позовних вимог у зв`язку з повними відшкодуванням обвинуваченим йому матеріальної шкоди та позов просив залишити без розгляду. Претензії матеріального чи морального характеру у нього до обвинуваченого відсутні. При призначенні покарання, просив врахувати ту обставину, що з обвинуваченим ОСОБА_4 він примирився, та у разі визнання останнього винним, просив застосувати покарання не пов`язане із позбавленням волі.

Обвинувачений ОСОБА_4 у скоєному розкаюється, обставини справи розуміє правильно, докази не оспорює, що відповідно до умов ч. 3 ст. 349 КПК України, дає суду право, оскільки проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, які характеризують його особу.
Суд, з`ясувавши, що обвинувачений правильно розуміє зміст обставин справи, переконавшись у добровільності його позиції, роз`яснивши йому, що в цьому випадку він буде позбавлений права оскаржувати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями, вчинив кримінальне правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України, що кваліфікується як незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з проникненням у сховище.
Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст..12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В силу ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування матеріальної шкоди, вчинення злочину вперше.
В силу ст. 67 КК України, обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
З огляду на зазначене, враховуючи особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вину визнав повністю, щиро розкаявся, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, добровільно відшкодував завдану матеріальну шкоду, позицію потерпілого, який просив визначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, суд дійшов висновку, що для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень необхідно призначити останньому покарання у виді позбавлення волі.

Судом при призначенні покарання враховуються вимоги статті 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до роз`яснень пункту 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року зі змінами, при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, також мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

З огляду на зазначене, беручи до уваги думку прокурора, який просить застосувати стосовно обвинуваченого умовний термін покарання, обвинуваченого, який просить не позбавляти його волі та дати можливість змінити йому життя, захисника, позицію потерпілого, який просить призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, на підставі ст. 75 КК України, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього, в силу ст. 76 КК України, обов`язки. При цьому, суд приходить до висновку, що умовний вид покарання є достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання щодо застосування конфіскації майна як додаткового покарання до винної особи, суд враховує обставини справи та суспільну небезпечність скоєного ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, відсутність даних про наявність майна в матеріалах кримінального провадження, приходить до висновку, з урахуванням вимог ст. 59 КК України, про недоцільність призначення ОСОБА_4 додаткової міри покарання у вигляді конфіскації майна.

Крім того, суд не застосовує додаткову міру покарання, оскільки звільняє обвинуваченого від основного покарання з випробуванням, на підставі ст.. 75 КК України.

Вирішуючи питання стосовно заявленого потерпілим ОСОБА_6 цивільного позову, суд приходить до наступного.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Потерпілий ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про залишення позовної заяви без розгляду.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Підстав для неприйняття заяви про залишення позову без розгляду судом не встановлено.

А тому враховуючи викладене, суд вважає за необхідне цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди - залишити без розгляду.

Враховуючи, що обвинуваченим вчинено кримінальне правопорушення, при розслідування якого проводилися експертизи, суд вважає, що витрати пов`язані з проведенням експертиз (трасологічна експертиза за експертною спеціальністю 4.6. (дактилоскопічні дослідження) № 835 у розмірі 13,07,60 грн.; автотоварознавча експертиза за експертною спеціальністю 12.2 «Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу» № 121 ОД у розмірі 980,70 грн.; автотоварознавча експертиза за експертною спеціальністю 12.2 «Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу» № 116 ОД у розмірі 1307,60 грн.) підлягають стягненню з обвинуваченого, відповідно до ст. 124 КПК України.
Ухвалою суду від 08.12.2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Арешт, накладений ухвалами слідчого судді на майно, вилучене під час проведення досудового слідства підлягає скасуванню.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 371, 374, 375 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.
На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 скасувати, звільнивши ОСОБА_4 з-під варти в залі суду.

Арешт, накладений ухвалами слідчого судді Балтського районного суду Одеської області від 17.06.2020 року та 23.06.2020 року, на майно, вилучене під час проведення досудового слідства скасувати.
Речові докази по справі, а саме акумуляторна батарея марки STTAG Premium, 12V 62 Ah 620 A (EN) сірого кольору з маркуванням , яка зберігаються в камері схову речових доказів Балтського ВП ГУНП в Одеській області за квитанцією № 000380, та речові докази, а саме автомобіль марки ВАЗ 21013 д/н НОМЕР_1 білого кольору, який перебуває на відповідальному збереженні у потерпілого ОСОБА_6 повернути за належністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати пов`язані з проведенням експертиз (трасологічна експертиза за експертною спеціальністю 4.6. (дактилоскопічні дослідження) № 835 у розмірі 13,07,60 грн.; автотоварознавча експертиза за експертною спеціальністю 12.2 «Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу» № 121 ОД у розмірі 980,70 грн.; автотоварознавча експертиза за експертною спеціальністю 12.2 «Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу» № 116 ОД у розмірі 1307,60 грн.) в загальному розмірі 3595,90 грн. (три тисячі п`ятсот дев`яносто п`ять гривень 90 копійок).
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Балтський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, обвинуваченим - протягом того ж строку з моменту вручення копії вироку.

Копію вироку вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надіслати його копію потерпілому.

СУДДЯ