Номер провадження: 11-сс/813/1155/20
Номер справи місцевого суду: 947/4201/20 1-кс/947/8838/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 ,

представника власника майна ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.06.2020 року у кримінальному провадженні №0000096 від 12.02.2020 року, -

встановив:
оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СВ СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_10 про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000096 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.02.2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 200 КК України та накладено арешт на майно яке було вилучене під час обшуку квартири, за місцем проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- системний блок марки «HYPER X» чорного кольору.

- мобільний телефон марки «XIAOMI» серійний номер: НОМЕР_1 ;

- мобільний телефон марки «XIAOMI» синього кольору.

- мобільний телефон марки «XIAOMI» рожевого кольору.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, оскільки існує необхідність в забезпечення збереження речових доказів. В свою чергу не накладення арешту на тимчасово вилучене майно може призвести до його знищення, приховання, що в свою чергу призведе до втрати доказів в рамках кримінального провадження та суттєво ускладнить процес встановлення істини по кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_8 в інтересах власника майна ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого. Апелянт вказує, що з моменту вилучення майна минуло вже 2 місяці та сторона обвинувачення мала вдосталь часу для проведення необхідних процесуальних дій з вилученим майном, що в свою чергу, давало б слідчому судді правові підстави для накладення арешту на майно. Вважає такі дії тиском на бізнес.

Також захисник зазначає, що клопотання слідчого подано до районного суду із порушенням строків, визначених ч. 3 п. 5 ст. 171 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника та власника майна, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Вирішуючи питання про можливість розгляду апеляційної скарги в інтересах особи, яка не має в кримінальному провадженні процесуального статусу, апеляційний суд виходить з наступного.

З урахуванням положень ст. ст. 2, 7 КПК України, якими визначені завдання кримінального судочинства, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Положеннями, закріпленими у п. п. 1, 2 ст.131 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч.1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 170 ч. ч. 1-4 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1 ) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України.

Відповідно до ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють в задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Згідно з ч. 2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні...; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У відповідності до ст. 173 ч. 4 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Частиною 3 ст. 173 КПК України встановлено, що відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку про те, що, розглядаючи клопотання слідчого, слідчий суддя, не звернувши уваги на необґрунтованість клопотання в частині накладення арешту на мобільний телефон марки «XIAOMI» рожевого кольору, дійшов помилкового висновку, що вказане майно відповідає критеріям визначеним в ч. 2 ст. 167 КПК України, фактично продублював непереконливі доводи клопотання про підстави накладення арешту на майно та безпідставно задовольнив клопотання слідчого в цій частині, оскільки ні слідчим, ні прокурором не було надано доказів про те, що мобільний телефон марки «XIAOMI» рожевого кольору використовувся для злочинної діяльності.

До клопотання слідчого також не долучено жодних документів, які підтверджували б належність вилученого мобільного телефону марки «XIAOMI» рожевого кольору до даного кримінального правопорушення, у зв`язку з чим неможливо встановити відповідність такого майна критеріям, встановленим ст. 98 КПК України, не надано також жодного доказу на підтвердження потреби у накладенні арешту на зазначене майно, та обґрунтування ризиків, які б давали підстави для накладення арешту на перелічене майно.

Вищевказані обставини залишились поза увагою слідчого судді, клопотання слідчого було розглянуто неповно та однобічно, внаслідок чого слідчий суддя дійшов передчасного висновку про необхідність накладення арешту на мобільний телефон марки «XIAOMI» рожевого кольору, не мотивувавши належним чином своє рішення, не зазначивши при цьому, чим саме зумовлена необхідність арешту майна на зазначене майно та якими конкретно доказами вона підтверджується, внаслідок чого було вилучено мобільний телефон марки «XIAOMI» рожевого кольору, необхідний для повсякденного життя власника зазначеного майна.

Адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні вказав, що дозвіл на тимчасовий доступ до речей та документів не надавався відносно дружини ОСОБА_7 .

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор визнав той факт, що мобільний телефон марки «XIAOMI» рожевого кольору належить дружині ОСОБА_7 , та в цій частині погодився з доводами апеляційної скарги.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що викладені порушення є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді, внаслідок чого вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу, оскаржувану ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на вищевказаний мобільний телефон марки «XIAOMI» рожевого кольору, - скасувати, та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого в цій частині.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги про порушення прокурором строку звернення із клопотанням про накладення арешту на майно, оскільки вони спростовуються матеріалами провадження.

Доводи апеляційної скарги в частині повернення іншого майна, що належить ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, оскільки, слідчим обґрунтована необхідність накладення арешту на майно, з чим погодився слідчий суддя та погоджується апеляційний суд.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги захисника і скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах власника майна ОСОБА_7 частково задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.06.2020 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000096 від 12.02.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.200 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на майно:

- системний блок марки «HYPER X» чорного кольору.

- мобільний телефон марки «XIAOMI» серійний номер: НОМЕР_1 ;

- мобільний телефон марки «XIAOMI» синього кольору.

Зобов`язати слідчого та прокурора процесуального керівника у кримінальному провадженні повернути мобільний телефон марки «XIAOMI» рожевого кольору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4