ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2658/20 Справа № 206/3038/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
цією ухвалою відмовлено у задоволенні подання начальника ДУ Ігренського ВЦ (№133) про умовно-дострокове звільнення засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, із професійно-технічною освітою, учасника АТО, раніше судимого:
- 30.04.2014 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 164 КК України до 1 року обмеження волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік;
- 29.03.2018 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 164, ч. 1 ст. 71 КК України до 2 років 1 місяця обмеження волі.
Ухвала суду обґрунтована тим, що подання відносно засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є суто формальне. Разом з тим, сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, тобто відсутність стягнень, та наявність загалом 4 заохочень, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого ОСОБА_7 зазнає позитивних змін.
Суд першої інстанції, вивчивши відомості про особу засудженого, його поведінку протягом строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, дійшов висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.
В апеляційній скарзі:
- засуджений просить скасувати вказану ухвалу та постановити нову, якою застосувати до нього ст. 81 КК України.
Зазначає, що суд не врахував те, що він характеризується позитивно, повністю сплатив аліменти, та вважає, що довів своє виправлення.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, а також за необережний тяжкий злочин;
2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі;
3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.
Відповідно до роз`яснень, які викладені в п. п. 2, 17 постанови № 2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.
Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Водночас сформована Верховним Судом України та Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ судова практика передбачає, що висновки про становлення особи на шлях виправлення слід робити не лише за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, або умовно-дострокове звільнення, а за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29.03.2018 року за ч. 2 ст. 164, ч. 1 ст. 71 КК України до 2 років 1 місяця обмеження волі.
Початок строку відбування покарання - 08.11.2018 року.
Кінець строку відбування покарання - 08.12.2020 року.
Станом на 14.07.2020 року невідбута частина покарання засудженим ОСОБА_7 складала 04 місяці 24 дні.
Згідно матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 відбув 1/2 призначеного строку покарання. Відповідно до наданої адміністрацією установи інформації ОСОБА_7 за час відбуття покарання у ДУ ІВЦ (№ 133) з 08.11.2018 року характеризується позитивно, має чотири заохочення, та одне стягнення, яке знято у встановленому законом порядку. Працевлаштований на контрагентському об`єкті Фрост. Підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов та побачень, отримує від них передачі.
Крім цього, ОСОБА_7 є учасником АТО та в повному обсязі сплатив заборгованість по аліментам.
Проте, суд першої інстанції належної правової оцінки вказаному не надав та прийшов до невірного висновку про те, що ОСОБА_7 не став на шлях виправлення.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим на підставі п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 407 КПК України, якою подання начальника ДУ Ігренський ВЦ (№133) про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 слід задовольнити та звільнити ОСОБА_7 від відбування подальшого покарання, призначеного йому вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29.03.2018 року у виді 2 років 1 місяця обмеження волі, умовно-достроково на невідбутий термін - 03 місяці 20 днів.
На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , - задовольнити.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 , - скасувати.
Постановити нову, якою подання начальника ДУ Ігренський ВЦ (№133) про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29.03.2018 року за ч. 2 ст. 164, ч. 1 ст. 71 КК України до 2 років 1 місяця обмеження волі, від подальшого відбування покарання умовно-достроково, на невідбутий термін 03 місяці 20 днів.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4