Справа №: 398/3998/19
провадження №: 1-кп/398/311/20
ВИРОК
Іменем України
"09" вересня 2020 р.Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олександрія кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0002234 від 25 вересня 2019 року, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кіровоград, українця, громадянина України, з неповною базовою середньою освітою, неодруженого, не працюючого, не маючого на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України

В С Т А Н О В И В:

24 вересня 2019 року близько 22 год. 00 хв., ОСОБА_7 проходив біля домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_6 .

В цей час у ОСОБА_7 , який перебував у неприязних відносинах з ОСОБА_6 , виник умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ 21011», зеленого кольору, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , 1975 року випуску, що знаходився у правомірному володінні та користуванні ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, з метою подальшого пошкодження зазначеного транспортного засобу, впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 переліз через паркан, яким з усіх боків огороджене домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Перебуваючи на території зазначеного домоволодіння, ОСОБА_7 відчинив з середини ворота та за допомогою власної фізичної сили, шляхом штовхання, незаконно заволодів транспортним засобом, викотивши автомобіль марки «ВАЗ 21011», зеленого кольору, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , 1975 року випуску, з території домоволодіння на вулицю Залізничну м. Олександрії Кіровоградської області.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 10 773,80 грн.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 , свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, визнав частково. Додатково пояснив, що з потерпілим ОСОБА_6 перебував у неприязних відносинах, які склалися у зв`язку з неповерненням потерпілим коштів за вугілля. Покійна дружина ОСОБА_6 , та мати обвинуваченого спільно купили тону вугілля, та мішки поклали у ОСОБА_6 в сараї. Він неодноразово звертався до потерпілого щодо вугілля, з метою отримання або грошових коштів, або вугілля, однак це питання так і не було вирішено. Приблизно після 22-00 год. в вересні 2019 року він прийшов до ОСОБА_6 , щоб з`ясувати питання щодо вугілля. Він постукав, хотів покликати на вулицю та поговорити з потерпілим, однак ніхто не виходив. Після цього він вирішив викотити на вулицю автомобіль потерпілого, щоб той вийшов до нього. Перелізши через паркан домоволодіння ОСОБА_6 , він викрутив на воротах болт, який використовувався як запираючи пристрій та викотив автомобіль потерпілого з двору на вулицю. Автомобіль він залишив на дорозі, а сам повернувся до двору та стукав у вікно. Потім вийшов потерпілий з ОСОБА_9 . В нього при собі був ніж, яким він хотів порізати всі колеса на автомобілі потерпілого, однак не встиг. Потерпілий та свідок прогнали його та він утік. Зазначив, що усвідомлює неправильність своїх дій, попросив вибачення у потерпілого та щиро розкаявся.

Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим, його вина підтверджується дослідженими судом фактичними даними, що містяться в наступних джерелах доказів:

Показаннях допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_6 , який пояснив, що в темну пору доби у вересні 2019 року він відпочивав вдома. Також у нього вдома перебував його товариш ОСОБА_9 , який також відпочивав в іншій кімнаті. Він почув гавкіт собаки, вийшов на поріг, помітив, що автомобіля немає, ворота були прикриті, а хвіртка відчинена. Біля вікна його будинку стояв обвинувачений, який повідомив, що викотив автомобіль та хоче з ним розібратися. Він почав відступати назад, в будинок, покликав на допомогу ОСОБА_9 , а обвинувачений зайшов до будинку з ножем. До них підбіг ОСОБА_9 та вони почали захищатися. Вони виштовхали обвинуваченого на двір та останній втік. Як обвинувачений викочував автомобіль, він не бачив. Його будинок огороджений парканом.

Показаннях допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що восени 2019 року, він перебував вдома у ОСОБА_6 . Приблизно після 22 год. він відпочивав. Почув, що його кличе ОСОБА_6 , він піднявся та вийшов до коридору, де побачив, що стоїть потерпілий, а до нього йде напором обвинувачений. Потім помітив, що у обвинуваченого щось блиснуло, він схопив лопатку для взуття та вдарив обвинуваченого по руках, і почув, що випав предмет схожий на ніж. Після цього вони виштовхали обвинуваченого на подвір`я. Суті вимог обвинуваченого до потерпілого зрозуміло не було. На подвір`ї вони помітили відсутність автомобіля, який стояв посеред дороги навпроти двору. Раніше потерпілий йому говорив, що з обвинуваченим у нього склалися неприязні відносини.

Фактичними даними, що містяться у наступних джерелах доказів:

- протоколі огляду місця події від 24.09.2019 року з фототаблицею, відповідно до якого, оглянута територія домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , зафіксовано загальний вигляд зазначеного домоволодіння та місцезнаходження автомобіля (а. с. 47 53);

- протоколі огляду предметів від 25.09.2019 року, відповідно до якого оглянуто легковий автомобіль «ВАЗ 21011», зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 (а. с. 54);

- протоколі огляду предметів від 25.09.2019 року, відповідно до якого оглянуто клинок від ножа, який вилучено в ході огляду місця події 24.09.2019 року за адресою: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Залізнична, буд. 10 (а. с. 59);

- протоколі огляду предметів від 25.09.2019 року, відповідно до якого оглянуто полімерне руків`я від ножа білого кольору, яке вилучено в ході огляду місця події 24.09.2019 року за адресою: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Залізнична, буд. 10 (а. с. 61);

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.09.2020 року, відповідно до якого, потерпілий ОСОБА_6 впізнав на фотознімку №2 особу, яка заволоділа автомобілем марки «ВАЗ 21011». Відповідно до довідки до протоколу на фотознімку №2 зображений ОСОБА_7 (а. с. 64 67);

- протоколі проведення слідчого експерименту від 25.09.2019 року за участю потерпілого ОСОБА_6 та відеозаписі зазначеного слідчого експерименту, переглянутому в судовому засіданні, в ході якого потерпілий, перебуваючи на території власного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , повідомив та показав, що 24.09.2019 року близько 22 год. він відпочивав вдома. Почув гавкіт собаки, вийшов подивитись на поріг, а біля будинку, з боку від нього, стояв ОСОБА_7 . Він побачив, що автомобіля немає, хвіртка відкрита, а ворота прикриті. Він запитав де автомобіль, на що ОСОБА_7 сказав, що викрав. Потім він побачив у ОСОБА_7 в руках ніж, і останній почав йти до нього. Потерпілий відступив в будинок, а ОСОБА_7 зайшов за ним. У потерпілого в будинку є палиця, яку він взяв та покликав ОСОБА_9 , який відпочивав в іншій кімнаті. Останній вийшов та вони вибили ніж і разом виштовхали ОСОБА_7 з будинку, який вибіг через хвіртку та втік у невідомому напрямку. Після цього вони підійшли до автомобіля, який стояв на вулиці на проїзній частині. Потім вони викликали працівників поліції (а. с. 68 75);

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.09.2019 року, відповідно до якого, свідок ОСОБА_9 впізнав на фотознімку №2 особу, яка 24.09.2020 року заволоділа автомобілем марки «ВАЗ 21011». Відповідно до довідки до протоколу на фотознімку №2 зображений ОСОБА_7 (а. с. 76 79);

- протоколі проведення слідчого експерименту від 25.09.2019 року за участю свідка ОСОБА_9 , в ході якого свідок, перебуваючи на території домоволодіння ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , повідомив та показав, що 24.09.2019 року після 22 год. він відпочивав у ОСОБА_6 . Почув, що його кличе потерпілий, вийшов з кімнати та побачив, що невідомий йому чоловік з ножем напав на ОСОБА_6 . Він схопив палицю та почав бити нею нападника, вибив ніж, після чого невідомий почав тікати на подвір`я. Свідок побіг за ним, але чоловік утік. Хвіртка була відкрита, ворота прикриті, а автомобіль ОСОБА_6 стояв на вулиці на проїзній частині (а. с. 80 86);

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.09.2020 року, відповідно до якого, свідок ОСОБА_10 впізнав на фотознімку №2 свого дядька. Відповідно до довідки до протоколу на фотознімку №2 зображений ОСОБА_7 (а. с. 87 90);

- висновку експерта №119 від 23.10.2019 року, відповідно до якого середня ринкова ціна не представленого на експертизу автомобіля «ВАЗ 21011», 1975 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в технічно-справному стані, станом цін на 24.09.2019 року становить 10 773,80 грн. (а. с. 92 95);

- протоколі проведення слідчого експерименту від 28.10.2019 року за участю підозрюваного ОСОБА_7 та відеозаписі зазначеного слідчого експерименту, переглянутому в судовому засіданні, в ході якого підозрюваний, перебуваючи на території домоволодіння ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , повідомив та показав, що 24.09.2019 року після 22 год. він прийшов до будинку потерпілого ОСОБА_6 , переліз через паркан, постукав, двері ніхто не відчинив. Тоді він відчинив ворота та виштовхав автомобіль з двору, після чого повернувся та почав знову стукати. Автомобіль викотив, щоб виманити потерпілого на подвір`я для розмови. Потім з будинку вийшов потерпілий та невідомий йому чоловік. Він сказав, що потерпілий йому повинен повернути вугілля, після чого дістав ніж та почав погрожувати порізати всі чотири колеса на автомобілі. Потім потерпілий з невідомим чоловіком взяли палицю та напали на нього, почали його бити та він втік. Викрадати автомобіль наміру не мав, хотів лише виманити потерпілого з будинку (а. с. 109 118).

Крім того, судом досліджено витяги з ЄРДР (а. с. 37 40), доручення про проведення досудового розслідування (а. с. 41), постанова про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні (а. с. 42), постанова про доручення провадження досудового слідства у кримінальному провадженні декільком слідчим (а. с. 43 44), протокол прийняття заяви потерпілого про вчинене кримінальне правопорушення (а. с. 46), копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та довіреності щодо транспортного засобу на ім`я ОСОБА_6 (а. с. 56, 57), повідомлення про підозру (а. с. 100 103), заява обвинуваченого про відмову від захисника та постанова слідчого про прийняття відмови від захисника (а. с. 107, 108), повідомленням про зміну раніше повідомленої підозри від 29 жовтня 2019 року (а. с. 119 -122), повідомленням про зміну раніше повідомленої підозри від 08 квітня 2020 року (а. с. 123 126), відомості, що мають значення для вирішення долі речових доказів (а. с. 55, 58, 60, 62, 63), а також докази наявності та розмір процесуальних витрат (а. с. 91), які підтверджують достовірність, можливість використання та допустимість інших досліджених судом доказів.

Зазначені вище докази суд визнає належними, допустимими, достовірними, так як отримані у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку, в матеріалах кримінального провадження відсутні об`єктивні дані які б свідчили, що ці докази здобуті з істотним порушенням прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 92 КПК України обов`язок доказування належності та допустимості доказів, покладається на сторону, що їх подає.

Наданий як доказ винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину рапорт оперативного чергового Олександрійського ВП ГУНП про те, що 24 вересня 2019 року о 22:15 год. надійшло повідомлення від ОСОБА_6 , що його сусід ОСОБА_7 заволодів його транспортним засобом (а. с. 45), суд визнає недопустимим доказом, оскільки рапорти є внутрішнім документом, яким працівник поліції повідомляє начальника про певну подію та не є процесуальним джерелом доказів в розумінні вимог КПК України, зокрема, ст. 84 КПК України.

Відповідно до Примітки 1 до ст. 289 КК України під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Як роз`яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації» від 23.12.2005 року №14, вилучення транспортного засобу полягає в сукупності двох дій встановленні контролю над транспортним засобом і переміщенні його в просторі з місця первинного знаходження будь-яким способом. Встановлення контролю над транспортним засобом це дії, спрямовані на встановлення фізичного панування над ним, коли винний сам або з використанням інших осіб одержує можливість перемістити його. Переміщення транспортного засобу в просторі передбачає дії, за допомогою яких він переміщається з місця первинного знаходження в інше місце будь-яким способом, в тому числі штовханням за допомогою фізичної сили людини. При цьому відстань, на яку переміщено транспортний засіб, значення не має. Злочин має формальний склад і вважається закінченим з моменту початку такого протиправного переміщення.

У пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06 листопада 2009 року роз`яснено, що під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища. Сховище визначено як певне місце чи територія, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо).

Схоже визначення поняття «сховище» міститься у постанові Верховного Суду України від 31 січня 2013 року в справі №5-33кс12, відповідно до якої сховище певні місця чи ділянки території, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які обладнані огорожею чи технічними засобами або забезпечені іншої охороною: пересувні автолавки, рефрижератори, контейнери, сейфи та інші сховища.

Відповідно до усталених у доктрині кримінального права підходів сховище це завжди певне місце або територія, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей та мають будь-які засоби охорони від доступу сторонніх осіб (наприклад, огорожа, наявність охоронця, сигналізація), що унеможливлюють (суттєво ускладнюють) вільне та безперешкодне потрапляння на них сторонніх осіб.

З огляду на це, належним чином огороджена територія домоволодіння, яка використовується для постійного чи тимчасового зберігання майна, як правило, може бути визнана сховищем.

Відсутність же загальної доступності подвір`я, а тим більше наявність на ньому пристосувань, засобів, які перешкоджають доступу сторонніх осіб (собак, освітлення, засувів чи гачків, а тим більше, замків на воротах та хвіртках), огорожі, яка за своїми розмірами, матеріалами, конструкцією призначена обмежити чи утруднити доступ сторонніх осіб, навпаки, вказує на те, що таке подвір`я в кримінально-правовому розумінні набуває статусу сховища. Про те, що подвір`я виконує роль сховища, вказує його фактичне використання для зберігання майна.

Огороджена територія, у тому числі приватного домоволодіння, може бути віднесена за своїми ознаками до поняття «сховище», виходячи з характеру огорожі (розміру, конструкції, цілісності тощо), наявності інших пристосувань, засобів (охорони, сигналізації, собак, освітлення, засувів, гачків, замків на воротах і хвіртках тощо), які об`єктивно перешкоджають вільному доступу сторонніх осіб, а також інших ознак, які дозволяють ідентифікувати вказану територію як таку, що має призначення постійного або тимчасового зберігання матеріальних цінностей (тобто є сховищем).

Така правова позиція викладена у Постанові Об`єднаної палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 листопада 2018 року у справі №205/5830/16-к (провадження №51-2436кмо18).

В ході судового розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи у неприязних відносинах з потерпілим ОСОБА_6 , переліз через паркан, що огороджує домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , з середини відчинив ворота та за допомогою власної фізичної сили, шляхом штовхання, викотив автомобіль ВАЗ 21011, зеленого кольору, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , 1975 року випуску, який перебував у правомірному володінні та користуванні потерпілого, з метою його подальшого пошкодження.

При цьому, з показань обвинуваченого та потерпілого, слідчих експериментів з ними, а також протоколу огляду місця події від 24 вересня 2019 року вбачається, що зазначене домоволодіння огороджене цілісним парканом, який складається з хвіртки, воріт та бетонних конструкцій, які за своєю висотою перевищують середній зріст людини. При цьому, доступ на територію домоволодіння здійснюється через хвіртку або ворота, які обладнані замикаючими пристроями та в той день як хвіртка, так і ворота були замкнені з середини. На подвір`ї потерпілий постійно зберігає власне майно, в тому числі зазначений автомобіль.

У даному конкретному випадку, суд приходить до висновку, що зазначені вище докази в сукупності свідчать, що територія домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на якій знаходився автомобіль ВАЗ 21011, зеленого кольору, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , 1975 року випуску, має всі ознаки сховища.

Також, виходячи з показань потерпілого та свідка ОСОБА_9 слідчих експериментів з ними та протоколу огляду місця події від 24 вересня 2019 року, встановлено, що у виявленому на вулиці транспортному засобі автомобілі ВАЗ 21011, зеленого кольору, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , 1975 року випуску були відчинені ліві (водійські) дверцята, що свідчить про встановлення обвинуваченим контролю (фізичного панування) над зазначеним транспортним засобом.

В ході судового розгляду суддя відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України, п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ «Гурепка проти України №2» сприяв кожній із сторін мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом: були допитані обвинувачений, потерпілий, свідок, досліджені письмові докази, відео докази, висновок експертизи, надані стороною обвинувачення. Проти закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами сторони кримінального провадження не заперечували.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За змістом ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження (частина 3 зазначеної статті КПК України).

Суд не погоджується з зазначенням в обвинувальному акті наявності в діях обвинуваченого корисливого мотиву вчинення злочину з огляду на таке. Корисливий мотив злочину полягає у прагненні злочинним шляхом одержати матеріальні блага для себе чи інших осіб, або зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків, досягти іншої матеріальної вигоди. Користю є прагнення задовольнити індивідуальну життєву потребу шляхом завідомо протиправного, передбаченого кримінальним законом заволодіння чужим майном, яке не належить винному. З показань обвинуваченого вбачається, що він незаконно заволодів автомобілем з метою подальшого його пошкодження. Зазначені показання стороною обвинувачення не спростовані, інших доказів наявності корисливого мотиву вчинення злочину обвинуваченим не надано, а тому суд вважає за необхідне виключити з обвинувачення посилання на наявність корисливого мотиву в діях ОСОБА_7 .

Крім того, з досліджених судом доказів вбачається, що після заволодіння транспортним засобом, обвинувачений ОСОБА_7 повернувся до території домоволодіння потерпілого ОСОБА_6 , де між ними стався конфлікт з приводу повернення вугілля, в ході якого обвинувачений погрожував потерпілому предметом, схожим на ніж. Тобто, такі погрози не були пов`язані із заволодінням транспортним засобом, яке на той час уже відбулося.

За таких обставин суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду стороною обвинувачення не доведено наявність такої кваліфікуючої ознаки як незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Отже, оцінюючи у сукупності всі досліджені докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що зібраними у кримінальному провадженні доказами підтверджується вина обвинуваченого у вчинені незаконного заволодіння транспортним засобом, вчиненого з проникненням у сховище, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Згідно із ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 12 КК України вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення є тяжким злочином.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого встановлено, що він неодружений, не має на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, офіційно не працює, за місцем проживання скарг та заяв відносно нього не надходило. На диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. В силу ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості.

Згідно з досудовою доповіддю від 25 травня 2020 року ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюються як середні. На думку органу пробації виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, в тому числі окремих осіб (а. с. 33 34). Відповідно до ч. 1 ст. 314-1 КПК України при призначенні покарання обвинуваченому судом враховується зазначена досудова доповідь.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно з ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно з ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Підстав для застосування ст. 69 КК України до ОСОБА_7 судом не встановлено.

При призначенні покарання суд враховує: характер і тривалість злочинного посягання, наслідки, які завдані кримінальним правопорушенням потерпілому.

Виходячи із зазначених обставин, характеру і тривалості злочинного посягання, наслідків, які завдані кримінальним правопорушенням потерпілому, особи обвинуваченого, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 289 КК України.

Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу. Оскільки судом не встановлено корисливого мотиву вчинення обвинуваченим злочину, автомобіль повернутий потерпілому, відсутні незворотні наслідки, то суд не вбачає підстав для призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна обвинуваченого.
При цьому, враховуючи щире каяття обвинуваченого, який в судовому засіданні попросив вибачення у потерпілого, усвідомлення ним своєї вини, про що свідчить його належна процесуальна поведінка під час досудового розслідування та судового розглядttp:/search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_779/ed_2017_03_16/pravo1/ НОМЕР_3 .html?pravo=1#779" title="Кримінальний процесуальний кодекс України; нормативно-правовий акт № 4651-VI від 13.04.201у, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжуються покарання, а також враховуючи дані досудової доповіді та позицію потерпілого, який не наполягав на призначенні суворого покарання обвинуваченому, суд вважає, що перевиховання ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, а тому до нього доцільно застосувати ст. 75 КК України і звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк, з покладенням обов`язків, у відповідності до ч. 1 ст. 76 КК України, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, з урахуванням положень ч. 2 ст. 50 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 25 вересня 2019 року, ОСОБА_8 було затримано 25 вересня 2019 року об 11 год. 25 хв. (а. с. 96 99). Ухвалою слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2019 року до ОСОБА_7 був застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту (а. с. 104 106). За таких обставин, строк тримання під вартою з 25 вересня 2019 року до 27 вересня 2019 року включно, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України слід зарахувати обвинуваченому в строк покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На даний момент відносно ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту закінчився та суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 .

Питання щодо речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Зарахувати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк покарання за цим вироком строк попереднього ув`язнення з 25 вересня 2019 року по 27 вересня 2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні №0002234 від 25 вересня 2019 року в розмірі 785 (сімсот вісімдесят п`ять) грн. 05 коп.

Речові докази:

- автомобіль ВАЗ 21011, зеленого кольору, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , переданий на зберігання потерпілому залишити потерпілому ОСОБА_6 ;

- клинок від ножа, поміщений до крафт-пакету НПУ ГСУ та полімерне руків`я від ножа білого кольору, поміщене до крафт-пакету НПУ ГСУ, які передані на зберігання у кімнату для зберігання речових доказів при Олександрійському ВП ГУНП в Кіровоградській області (квитанція №2069 від 29 жовтня 2019 року) знищити.

Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в 30-денний строк з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1