Справа № 383/928/19
Номер провадження 1-кп/383/17/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в місті Бобринець Кіровоградської області матеріали кримінального провадження №0000191 від 17.06.2019 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки с. Новомиколаївка Бобринецького району Кіровоградської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючої, заміжньої, з середньою освітою, раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 вчинила умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, при наступних обставинах.

16.06.2019 року близько 21 год. 00 хв. ОСОБА_7 прийшла разом з чоловіком ОСОБА_9 до домоволодіння потерпілого ОСОБА_10 з метою вирішення питання про повернення боргу, зобов`язання зі сплати якого виникло в сина потерпілого ОСОБА_10 ОСОБА_6 . В ході розмови ОСОБА_9 з ОСОБА_10 , в ОСОБА_7 , на грунті неприязних відносин, раптово виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 . Реалізуючи свій протиправний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх суспільно-небезпечні наслідки, ОСОБА_7 , тримаючи в руках садовий інвентар штикову лопату, яку вона заздалегідь принесла з собою на зустріч з ОСОБА_10 , наблизившись до останнього на відстань витягнутої руки, зверху вниз нанесла торцем лопати удар в область лівої скули потерпілого ОСОБА_10 . Продовжуючи свої злочинні дії, знаходячись на відстані витягнутої руки, ОСОБА_7 зверху вниз нанесла удар торцем лопати в область правої скули потерпілого ОСОБА_10 . Від останнього удару потерпілий ОСОБА_10 впав на спину. Після цього, ОСОБА_7 , побачивши, що до потерпілого ОСОБА_10 наближається його дружина ОСОБА_11 , пішла їй назустріч з невстановленою метою. В цей час, потерпілий ОСОБА_10 почав підійматися задля того, щоб припинити протиправні дії ОСОБА_7 , але не встиг, оскільки ОСОБА_7 , наблизившись до потерпілого ОСОБА_10 на відстань витягнутої руки, зверху вниз нанесла удар торцем лопати в область лівого плеча.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 спричинила потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді ран: в ділянці кута нижньої щелепи справа, в ділянці мочки правого вуха, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, строком понад 6 до 21 доби.
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 вину по інкримінованому їй кримінальному правопорушенні не визнала і пояснила, що 16.06.2019 року близько 21 год. 00 хв. її чоловік ОСОБА_9 зателефонував до дружини потерпілого ОСОБА_10 ОСОБА_11 для того, щоб вирішити питання з приводу повернення боргу їх сином ОСОБА_6 . В ході телефонної розмови ОСОБА_11 почала висловлюватися нецензурною лайкою в бік ОСОБА_9 та кинула слухавку. Після чого ОСОБА_9 знову подзвонив ОСОБА_11 однак остання знову кинула слухавку. Після чого до ОСОБА_9 зателефонував ОСОБА_10 та сказав, щоб ОСОБА_9 виходив на вулицю. Оскільки ОСОБА_9 перебував у стані алкогольного сп`яніння вона побігла слідом за ним на вулицю, взявши з собою штикову лопату, оскільки більше нічого не знайшла, щоб в разі необхідності, можливо було захистити ОСОБА_9 . ОСОБА_10 біг їм назустріч, в цей час ОСОБА_9 йшов спокійно. Коли побачила, що ОСОБА_10 почав щось діставати з кишені вона злякалася та два рази замахнулася лопатою в сторону ОСОБА_10 , який відскочив. Коли замахнулася втретє попала ОСОБА_10 в праву сторону, внаслідок чого надрубала останньому мочку вуха. При цьому, хотіла повернути лопату, однак злякалася та нанесла удар ОСОБА_10 торцем лопати. В подальшому пояснила, що від завданого нею удару у ОСОБА_10 тілесні ушкодження не виникли, а про те, що у потерпілого була відірвана мочка вуха дізналася від односельців.

Відстань між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 до того моменту коли почала наносити удари була близько 1,5 м. Внаслідок завданого удару ОСОБА_10 впав, після чого піднявся та почав кидатися до неї битися. Після чого вона три рази махнула лопатою, хотіла вдарити ОСОБА_10 по ногам. Далі ОСОБА_10 вихватив у неї лопату та близько трьох разів махнув лопатою по ній. Після чого підбігли ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , які почали забирати лопату. ОСОБА_12 повідомила, що ОСОБА_10 потрібна медична допомога, після чого всі розійшлися. Передумовою спричинення нею удару ОСОБА_10 стало те, що останній біг та почав витягувати щось з кишені, а тому злякалася подумавши, що у потерпілого в кишені ніж. Подія відбулася на асфальтованій дорозі на відстані близько 20 м. від будинку потерпілого. Чи була кров від удару не помітила. На місці події були присутні її чоловік ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , яка стояла біля воріт, дитини не було. ОСОБА_12 з`явилася після того як вона махнула лопатою та хотіла попасти ОСОБА_10 по ногах, після чого до неї підбігли та почали забирати лопату. Про вчинене шкодує. Чи залишились на лопаті сліди крові не пам`ятає. ОСОБА_10 вдарила лише один раз, вибачення у останнього не просила, оскільки захищалася, винною себе не вважає. Раніше у неї з потерпілим були добрі відносини, конфлікт виник у червні 2019 року з приводу повернення боргу за автомобіль, який придбав у неї син ОСОБА_10 ОСОБА_6 .

Незважаючи на не визнання своєї вини обвинуваченою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, її вина повністю підтверджується дослідженими по справі доказами, зокрема:
показаннями допитаного в судовому засіданні 30.09.2019 року потерпілого ОСОБА_10 , який пояснив, що приблизно 16.06.2019 року близько 20 год. 00 хв. зателефонував сусід ОСОБА_9 з приводу повернення боргу за автомобіль, який його син ОСОБА_6 придбав у обвинуваченої ОСОБА_7 . Оскільки не зміг домовитися з ОСОБА_13 по телефону з приводу повернення боргу, а тому запропонував останньому вийти на вулицю. Коли вийшов на вулицю біля будинку за адресою: АДРЕСА_2 , вибігла обвинувачена ОСОБА_7 та почала його бити штиковою лопатою, спричинивши три удари. Ножа у нього не було та ніякої загрози для обвинуваченої не становив. В цей час його дружина ОСОБА_11 перебувала на відстані 4-5 метрів від місця події та мала вільний огляд. Перший удар прийшовся йому по лівому плечу, який відбив підставивши руку, другий удар прийшовся з правої сторони, який теж відбив, третій удар в область голови. Після третього удару він впав на колінаотримавши рубані тілесні ушкодження, була відірвана мочка вуха і шматок шкіри, удар був ріжучою частиною лопати. Коли впав на коліна, ОСОБА_7 стояла обличчям до нього та мала намір бігти до двору його домоволодіння, де перебувала його жінка з малолітнім онуком. Після чого він підвівся з колін та схватив лопату, щоб зупинити ОСОБА_7 , також в цей час лопату тримали ОСОБА_9 та ОСОБА_12 . Після цього ОСОБА_7 пішла до свого домоволодіння, а він поїхав до лікарні. Припускає, що ОСОБА_7 мала намір спричинити тілесні ушкодження його рідним. Раніше до події тілесні ушкодження не отримував. Його показання є правдивими та підстав обмовляти обвинувачену не має. Обвинувачена у нього вибачення не просила. Просив призначити обвинуваченій покарання на розсуд суду. Претензій до обвинуваченої на даний час не має.

Під час додаткового допиту 09.12.2019 року потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що лікування проходив у Бобринецькій центральній районній лікарні, де в реєстратурі знаходилась його амбулаторна картка. Після того як слідчий повідомив його про необхідність надання медичної документації для проведення експертизи, забрав з лікарні медичну картку амбулаторного хворого, яку особисто віддав слідчому у приміщенні слідчого відділення Бобринецького ВП Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області. Відносно послідовності спричинення йому тілесних ушкоджень обвинуваченою пояснив, що перший удар прийшовся йому по лівій руці, оскільки захищаючись закрив рукою обличчя, другий удар був про правому плечу, третій удар прийшовся в голову в область вуха та шиї з правої сторони;
показаннями свідка ОСОБА_12 , яка пояснила, що проживає по АДРЕСА_1 , по сусідству з потерпілим ОСОБА_10 . 16.06.2019 року близько 20 год. 00 хв. перебувала у своєму будинку та почула крики через відчинене вікно, яке виходить у двір потерпілого. Коли вийшла на вулицю побачила ОСОБА_10 , який лежав під деревиною біля двору, у нього були в крові груди, щока та вухо. Бачила як ОСОБА_14 нанесла ОСОБА_15 один удар лопатою в область лівого плеча і щоки. Лопата була штикова, удар був металевою частиною зверху вниз. Коли обвинувачена наносила удар тримала лопату за держак двома руками. Обвинувачена була у збудженому стані, кричала хай поверне мені гроші. Після чого ОСОБА_7 мала намір бігти з лопатою до ОСОБА_11 , яка стояла у дворі з дитиною. В цей час вона разом з ОСОБА_16 та ОСОБА_13 схопилися за лопату та зупинили ОСОБА_14 . Ножа у ОСОБА_17 не бачила, лише бачила, що з кишені шортів, в які останній був одягнутий, випав мобільний телефон. Також була присутня при проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . В протоках проведення слідчих експериментів розписувалась. Під час проведення слідчих експериментів тиску на свідків та понятих не здійснювалося, зауважень щодо проведення слідчих дій не було;

показаннями свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що перебуває в родинних відносинах з потерпілим ОСОБА_16 , який є її чоловіком. 16.06.2019 року після 20 год. 00 хв. до неї зателефонував ОСОБА_13 з приводу повернення боргу її сином ОСОБА_19 . Після чого з ОСОБА_13 по телефону розмовляв її чоловік ОСОБА_20 , а далі вирішили вийти поговорити на двір. ОСОБА_13 вийшов разом з ОСОБА_14 , яка йшла позаду нього з лопатою. Коли ОСОБА_20 вийшов на вулицю навпроти будинку по АДРЕСА_2 , ОСОБА_14 почала бити останнього штиковою лопатою, нанісши три удари. Перший удар прийшовся ОСОБА_15 по вилиці і руці під час нанесення якого ОСОБА_21 підставив руку. Внаслідок другого удару ОСОБА_20 впав на асфальт та отримав тілесні ушкодження, була відірвана мочка вуха. В цей час вона перебувала разом з малолітнім онуком в дворі на відстані близько 10-15 м. від місця події та все бачила. Вона мала намір вибігти до чоловіка, однак почав плакати онук, який злякався. Коли ОСОБА_14 помітила, що вона має намір бігти до ОСОБА_17 , побігла з лопатою в сторону ОСОБА_18 . В цей час ОСОБА_20 підвівся та наблизився до ОСОБА_14 , щоб зупинити останню, та ОСОБА_14 знову нанесла удар ОСОБА_15 в область плеча. Свідком спричинення третього удару була ОСОБА_12 . Після чого ОСОБА_20 забрав у ОСОБА_14 лопату. Коли ОСОБА_14 наносила удари тримала лопату двома руками за держак. Раніше конфліктів з обвинуваченою не було, спілкувалися, разом відпочивали. З її участю проводився слідчий експеримент, де розповідала і показувала обставини події;

показаннями свідка ОСОБА_22 , яка пояснила, що є донькою обвинуваченої ОСОБА_14 . Свідком події не була. Влітку 2019 року приїхали працівники поліції, які запропонували їй надати лопату. Працівники поліції показали ухвалу суду та вона добровільно видала біля свого домоволодіння штикову лопату з металевою частиною і держаком, якою ОСОБА_14 вдарила ОСОБА_17 . Лопата знаходилась біля сараю, слідів крові на лопаті не було. Від події до часу коли видала лопату працівникам поліції пройшло більше тижня. Вдома мають тільки одну штикову лопата, якою користуються. Про подію дізналася від матері ОСОБА_14 . В інших слідчих діях участі не приймала;
протоколом огляду місця події від 04.07.2019 року з фототаблицею, а саме ділянки місцевості, розташованої біля домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , яка представляє собою проїжджу частину вулиці Молодіжна з асфальтним покриттям (Т.1 а.с.11-14);
протоколом огляду місця події від 04.07.2019 року з фототаблицею, а саме ділянки місцевості, розташованої біля домоволодіння по АДРЕСА_1 , в ході проведення якого ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , добровільно надала штикову лопату довжиною 121,5 см., держак лопати дерев`яний, робоча частина металева, яку з місця події було вилучено (Т.1 а.с.15-19);
речовим доказом - штиковою лопатою довжиною 121,5 см., яка постановою слідчого від 05.07.2019 року визнана речовим доказом, під час огляду якого судом в судовому засіданні 10.02.2020 року обвинувачена ОСОБА_14 пояснила, що саме цією лопатою нею нанесено удар потерпілому в день події;

протоколом проведення слідчого експерименту від 04.07.2019 року з фототаблицею, в ході якого потерпілий ОСОБА_20 розповів та показав про обставини спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , що мали місце 16.06.2019 року близько 21 год. 00 хв. Він разом з дружиною перебував вдома. В цей час до нього подзвонив ОСОБА_13 , який вказав, що син ОСОБА_23 ОСОБА_6 винен йому гроші. Слухавку взяла дружина ОСОБА_10 та відповіла, що її син вже дорослий та сам відповідає за свої вчинки, на що ОСОБА_24 сказав ОСОБА_10 , щоб той виходив на подвір`я. Після цього ОСОБА_10 вийшов на вулицю, де на дорозі стояв ОСОБА_13 , а позаду нього стояла його дружина ОСОБА_14 , яка тримала в руках штикову лопату. Коли ОСОБА_10 підійшов до ОСОБА_25 вони не встигли поговорити, бо до ОСОБА_10 підбігла ОСОБА_14 , яка знаходилась на відстані витягнутої руки, тримаючи в руках лопату зверху вниз нанесла торцем лопати удар в область лівої скули. ОСОБА_10 намагався відбити удар рукою, але не встиг. Після цього ОСОБА_14 знаходячись на відстані витягнутої руки нанесла удар торцем лопати в область правої скули, чим зачепила мочку правого вуха. Від удару ОСОБА_10 впав на спину, а в цей час його дружина почала бігти до нього. ОСОБА_26 помітила це та побігла з лопатою до ОСОБА_11 . В цей час ОСОБА_10 підвівся та побіг на зустріч ОСОБА_26 , та наблизившись до неї на відстань витягнутої руки, ОСОБА_26 знову нанесла йому удар в область лівого плеча (Т.1 а.с.26-31);
протоколом проведення слідчого експерименту від 04.07.2019 року з фототаблицею, за участю свідка ОСОБА_11 , яка в ході проведення слідчої дії розповіла та показала, що 16.06.2019 року близько 21 год. 00 хв. вона разом зі своїм чоловіком перебувала вдома. В цей час до її чоловіка подзвонив ОСОБА_13 , який вказав, що син ОСОБА_11 винен йому гроші. ОСОБА_11 відповіла йому, що її син вже дорослий та за свої вчинки відповідає сам. Після цього слухавку взяв її чоловік ОСОБА_10 та ОСОБА_24 вказав, щоб той виходив на подвір`я. Коли чоловік вийшов на дорогу біля будинку по АДРЕСА_2 , став ОСОБА_13 , а позаду нього стала його дружина ОСОБА_14 , яка тримала в руках штикову лопату. Вони обоє перебувала в п`яному вигляді. Коли ОСОБА_10 підійшов до ОСОБА_27 вони не встигли поговорити, бо до ОСОБА_10 підбігла ОСОБА_14 , яка знаходячись на відстані витягнутої руки, тримаючи в руках лопату, зверху вниз нанесла торцем лопати удар в область лівої скули. ОСОБА_10 намагався відбити удар рукою, але не встиг. Після цього, ОСОБА_14 , знаходячись на відстані витягнутої руки, нанесла удар торцем лопати в область правої скули. Від другого удару ОСОБА_10 впав на спину, після чого ОСОБА_11 почала бігти до чоловіка, а ОСОБА_24 та ОСОБА_26 попрямували до свого домоволодіння. ОСОБА_26 помітила, що ОСОБА_11 біжить до свого чоловіка, розвернулася та побігла з лопатою в сторону ОСОБА_11 . В цей час ОСОБА_10 підвівся та побіг назустріч ОСОБА_26 та наблизившись до неї вона знову, знаходячись на відстані витягнутої руки, нанесла йому удар в область лівого плеча (Т.1 а.с.34-39);
копією ухвали слідчого судді Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10.07.2019 року у справі №383/797/19, згідно якої задоволено клопотання слідчого СВ Бобринецького ВП Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_28 про призначення експертизи. Призначено у кримінальному провадженні №0000191 від 17.06.2019 року судово-медичну експертизу ОСОБА_10 , проведення якої доручено експертній установі Комунальному закладу «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи». Для дослідження експертам надано зокрема медичну документацію ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (Т.1 а.с. 46-48);
супровідним листом від 09.07.2019 року за №2605/122-2019 за підписом слідчого СВ Бобринецького ВП Новоукрїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_28 адресованого начальнику Кіровоградського обласного бюро СМЕ ОСОБА_29 про направлення копії ухвали про призначення судово-медичної експертизи в зв`язку з розслідуванням кримінального провадження №0000191, в якому у переліку додатків зазначено зокрема медичну документацію ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (Т.1 а.с. 51);
висновком експерта №327 від 17.07.2019 року, згідно якого згідно наданої медичної документації у гр. ОСОБА_10 мались тілесні ушкодження у вигляді ран: в ділянці кута нижньої щелепи з права, в ділянці мочка правого вуха. Дані тілесні ушкодження могли утворитись в строк вказаний в ухвалі суду, та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, строком понад 6 до 21 доби, (Згідно Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6). В момент нанесення тілесних ушкоджень потерпілий був обернутий правою половиною обличчя до травмуючого предмету. Механізм та локалізація тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_10 не суперечить механізму, на який вказав потерпілий, свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в протоколах допиту та слідчих експериментах (Т.1 а.с.52-53);
медичною картою амбулаторного хворого №0501 Бобринецької центральної районної лікарні на ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якої вбачається, що 16.06.2019 року о 22 год. 15 хв. ОСОБА_10 звернувся до Бобринецької центральної районної лікарні зі скаргою на наявність рваної рани в області кута нижньої щелепи справа, в області мочки правого вуха. Був оглянутий черговим лікарем ОСОБА_30 . Зі слів був побитий відомою особою за місцем проживання близько 20 год. 30 хв. (удар нанесений лопатою). Локально: в області кута нижньої щелепи рвана рана 4х3 см., неправильної форми. Мочка вуха на клаптику шкіри (частково ампутована). Кровопостачання в клаптику порушено (шкіра мочки бліда, прохолодна). Діагноз: забита скальпована рана в області кута нижньої щелепи справа, в області мочки правого вуха з частковою травматичною ампутацією мочки вуха справа. ПХО рани. Ас. пов`язка. Від госпіталізації відмовився. 18.06.2019 року ОСОБА_10 звертався до хірурга ОСОБА_31 зі скаргами на болі в області прооперованої рани. Прооперована рана суха, чиста. 21.06.2019 року та 28.06.2019 року хірургом ОСОБА_31 була проведена перев`язка прооперованої рани. 01.07.2019 року ОСОБА_10 хірургом ОСОБА_31 були зняті шви;

показаннями свідка ОСОБА_32 , який пояснив, що працює на посаді лікаря-хірурга КНП «Бобринецька центральна районна лікарня», стаж роботи на посаді хірурга чотири роки. 16.06.2019 року о 22 год. 15 хв. ОСОБА_10 звернувся на приймальний покій КНП «Бобринецька центральна районна лікарня» з рваною раною. Він був черговим лікарем та надавав першу медичну допомогу ОСОБА_10 . У потерпілого мочка правого вуха висіла на клаптику шкіри в області кута нижньої щелепи справа. Основа клаптику знаходилась на шиї. Провів хірургічну обробку та наклав шви. 01.07.2019 року було знято шви з рани на вухові. Листок непрацездатності видається лише на вимогу офіційно працюючого хворого, у зв`язку з чим потерпілому його не видавав. Здійснені ним в медичній картці записи відповідають дійсності;
протоколом проведення слідчого експерименту від 18.07.2019 року з фототаблицею, проведеного за участю підозрюваної ОСОБА_7 , яка під час проведення слідчої дії розповіла та показала, що 16.06.2019 року близько 20 год. 40 хв. її чоловік ОСОБА_9 подзвонив до ОСОБА_11 для того, щоб вирішити питання про повернення боргу їх сином ОСОБА_19 . В ході телефонної розмови ОСОБА_11 почала грубо висловлюватись в бік ОСОБА_9 , а потім кинула слухавку. Потім її чоловік передзвонив до ОСОБА_11 та намагався мирно вирішити цей спір, проте ОСОБА_11 знову кинула слухавку. Відразу після цього до її чоловіка подзвонив ОСОБА_10 та сказав, щоб ОСОБА_9 виходив на вулицю битися. Чоловік пішов до ОСОБА_10 та в цей час ОСОБА_7 пішла за ним, для того щоб урегулювати конфлікт, у разі виникнення бійки. ОСОБА_7 хотіла взяти із собою яку-небудь палицю для самооборони, проте взяла з собою штикову лопату, оскільки більше нічого не знайшла. Прийшовши на вулицю до домоволодіння ОСОБА_10 , ОСОБА_7 побачила як він дістав з правої кишені невеликий ніж та почав розмахувати перед ОСОБА_9 . В цей час ОСОБА_7 злякалася за свого чоловіка та нанесла ОСОБА_10 удар лопатою зверху вниз в правий бік обличчя. При цьому, ОСОБА_7 хотіла вдарити його плоскою поверхнею, але не встигла повернути лопату, тому випадково попала йому по обличчю торцем лопати. Після цього, ОСОБА_10 впав на землю, а підіймаючись вхопив лопату ОСОБА_7 та остання ледве не впала. Далі, в ході цього конфлікту, її чоловік ОСОБА_9 забрав у ОСОБА_10 лопату, яку останній встиг у неї вихватити та вони разом з чоловіком пішли додому (Т.1 а.с.65-68).
Згідно ч.1 ст.104 КПК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі, який відповідно до вимог ст.99 КПК України відносяться до документу спеціально створеного з метою збереження інформації, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів, належать складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій.

За таких умов належним і допустимим доказом вини ОСОБА_14 є також відомості зафіксовані за результатами складання протоколів слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_20 та свідка ОСОБА_18 , де послідовно зафіксовані обставини, при яких ОСОБА_14 вчинила кримінальне правопорушення.

Дані слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_17 та свідка ОСОБА_18 також підтверджуються висновком експерта №327 від 17.07.2019 року судово-медичної експертизи, відповідно до якого механізм та локалізація тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_10 не суперечить механізму, на який вказав потерпілий ОСОБА_20 в протоколі слідчого експерименту (Т.1 а.с.52-53), а також узгоджуються з показаннями потерпілого та свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_12 .

Така сукупність об`єктивних, різних видів доказів свідчить про вчинення обвинуваченою вказаного кримінального правопорушення.

Посилання захисника на недопустимість протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_18 від 04.07.2019 року через те, що остання не була безпосередньо присутня під час події, оскільки знаходилась на значній відстані, а тому не могла повідомити про обставини події, спростовуються наданими нею в судовому засіданні показаннями, яка пояснила, що перебувала на відстані близько 10-15 м. від місця події та все бачила, та показаннями потерпілого ОСОБА_17 , який пояснив, що його дружина ОСОБА_18 була свідком події та мала вільний огляд.

Суд не приймає до уваги показання обвинуваченої про те, що вона не спричиняла тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_15 , адже нанесла лише один удар, який не спричинив тілесних ушкоджень, оскільки її показання в цій частині повністю спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_17 та свідка ОСОБА_18 , з яких вбачається, що обвинуваченою було спричинено потерпілому три удари, які суд визнає достовірними, та результатами проведення за участю потерпілого ОСОБА_17 та свідка ОСОБА_18 слідчих експериментів від 04.07.2019 року.

Крім того, показання потерпілого ОСОБА_17 та свідка ОСОБА_18 також узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_12 , з яких вбачається, що хоча самого нанесення обвинуваченою удару ОСОБА_15 в область правої скули, від якого виникли тілесні ушкодження не бачила, однак чула крики через відчинене вікно, яке виходить на двір потерпілого, та вийшовши на вулицю побачила ОСОБА_17 , у якого були в крові груди, щока та вухо, тобто наслідок такого удару. Також бачила як ОСОБА_14 тримаючи лопату за держак обома руками нанесла ОСОБА_15 один удар зверху вниз металевою частиною штикової лопати в область лівого плеча і щоки. При чому потерпілий з достовірністю підтвердив, що раніше до події в цей день тілесних ушкоджень не отримував.

Таким чином, тілесні ушкодженняу вигляді ран в ділянці кута нижньої щелепи з права та в ділянці мочка правого вуха, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, строком понад 6 до 21 доби, утворились саме в день події в ході суперечки обвинуваченої з потерпілим, під час якої у потерпілого внаслідок протиправних дій обвинуваченої з`явилась кров в ділянці вуха та щоки, що вказують на спричинення зазначеного тілесного ушкодження саме обвинуваченою.

Крім того, показання потерпілого ОСОБА_17 щодо нанесення йому обвинуваченою тілесних ушкоджень підтверджуються висновком експерта №327 від 17.07.2019 року судово-медичної експертизи ОСОБА_10 за змістом якої згідно наданої медичної документації у гр. ОСОБА_10 мались тілесні ушкодження у вигляді ран: в ділянці кута нижньої щелепи з права, в ділянці мочка правого вуха, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, строком понад 6 до 21 доби. В момент нанесення тілесних ушкоджень потерпілий був обернутий правою половиною обличчя до травмуючого предмету. Механізм та локалізація тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_10 не суперечить механізму, на який вказав потерпілий в протоколі слідчого експерименту (Т.1 а.с.52-53).

Даних про те, що потерпілим завдані тілесні ушкодженняза інших обставин судом не встановлено. Висловлені захисником в судових дебатах щодо додатково досліджених обставин заперечення щодо існування розбіжностей в часі спричинення потерпілому тілесного ушкодження в день події, зазначеного в обвинувальному акті (близько 21 години 00 хвилин) та медичній картці (близько 20 години 30 хвилин) суд відхиляє, як надумані оскільки в медичній картці час зазначений орієнтовно зі слів самого потерпілого. Натомість неможливість встановлення органом досудового розслідування точного часу спричинення тілесного ушкодження потерпілому не виправдовує обвинувачену за вчинене діяння, з огляду на ту обставину, що потерпілий під час спричинення тілесного ушкодження захищався від ударів, що виключає фіксацію ним точного часу події. Про безпідставність сумнівів захисника щодо спричинення потерпілому тілесного ушкодження до вказаної події також свідчить незначна розбіжність в часі, яка складає близько 30 хвилин.

А помилкові сумніви сторони захисту про заінтересованість потерпілого та свідка ОСОБА_18 не заслуговують на увагу, оскільки їх показання узгоджуються з іншими вищезазначеними доказами кримінального провадження, вони попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань за ст.384 КК України, підстав недовіряти показанням яких у суду немає.
Доводи захисника про відсутність у висновку експерта посилання на предмет, яким було спричинено тілесні ушкодження, не виключає вину ОСОБА_14 , оскільки ці обставини встановлені на підставі інших доказів по справі, а саме показаннями потерпілого ОСОБА_17 , свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_12 , з яких встановлено, що тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 було спричинено штиковою лопатою.

Доводи захисника про те, що маються розбіжності в письмових поясненнях потерпілого ОСОБА_17 , наданих слідчому, згідно яких останній пояснив, що йому було спричинено два удари, а згідно слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_17 від 04.07.2019 року обвинувачена нанесла йому три удари, не спростовують висновків суду про спричинення обвинуваченою тілесних ушкоджень потерпілому, а посилання захисника на письмові пояснення потерпілого, надані слідчому суд відхиляє, оскільки за вимогами ч.4 ст.95 КПК України суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями наданими слідчому або посилатися на них. При цьому, вказані письмові пояснення потерпілого від 16.06.2019 року відповідно до чинного на час вчинення процесуальної дії законодавства не мають юридичну силу показань, оскільки отримані не шляхом проведення слідчих дій (допиту, тощо).

Показання потерпілого ОСОБА_17 про те, що внаслідок саме третього удару, а не другого, як стверджує свідок ОСОБА_18 , він отримав тілесні ушкодження у вигляді ран в ділянці кута нижньої щелепи з права та в ділянці мочки правого вуха, значення не мають, оскільки всі три удари були спричинені під час однієї події однією особою, а саме обвинуваченою ОСОБА_14 , а тому не виправдовує обвинувачену у заподіянні тілесних ушкоджень. Крім того, вказана обставина також не впливає і на кваліфікацію кримінального правопорушення.

Суд не має сумнівів у правдивості показань потерпілого ОСОБА_17 , тому що на пропозицію суду потерпілий ретельно описав обставини вчинення обвинуваченою ОСОБА_14 кримінального правопорушення тобто спричинення тілесних ушкоджень, які є послідовними, логічними та такими, що узгоджується з показаннями інших свідків, допитаних в судовому засіданні, а саме ОСОБА_18 та ОСОБА_12 та між собою щодо спричинення тілесного ушкодження саме обвинуваченою.

Твердження захисника про неналежність та недопустимість показань свідка ОСОБА_12 через суперечність її показань щодо нанесення удару ОСОБА_10 , наданих під час досудового розслідування слідчому, із показаннями, які вона надала в судовому засіданні під час її допиту в суді, за якими бачила нанесення обвинуваченою лише одного удар лопатою в область лівого плеча і щоки потерпілого, у якого були в крові груди, щока та вухо, суд відхиляє з огляду на наступне.

Статтею 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо. Не може бути визнано доказами відомості, що містяться в показаннях, речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім як у випадках, передбачених зазначеним Кодексом.
Безпосередність дослідження доказів означає вимогу закону про дослідження судом усіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звуко- та відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч.1 ст. 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.
Відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які було отримано в порядку, передбаченому ст.225 цього Кодексу.
Отже, таке твердження захисника грунтується на показаннях свідка ОСОБА_12 від 04.07.2019 року наданих під час досудового розслідування слідчому, що суперечить вимогам ч.4 ст.95 КПК України, за змістом якої суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Крім того, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності (ч.1 ст.22 КПК України), що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, а показання свідка ОСОБА_12 від 04.07.2019 року наданих під час досудового розслідування слідчому, стороною захисту для дослідження для з`ясування достовірності показань свідка не заявлялись, що виключає можливість суду перевірити їх узгодженість між собою.
Твердження захисника про неналежність та недопустимість показань свідка ОСОБА_12 , через те, що вона також була понятим під час проведення слідчого експерименту, суд відхиляє виходячи із наступного.
Згідно ч. ч. 1, 5 ст. 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження. Особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 65 КПК України, свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.

Перелік осіб, які не можуть бути допитані як свідки наведений в ч.2 ст. 65 КПК України, до яких понятий не належить.

Частиною 7 статті 223 КПК України передбачено, що понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження. Зазначені особи можуть бути допитані під час судового розгляду як свідки проведення відповідної слідчої (розшукової) дії.

Таким чином, твердження захисника про неналежність та недопустимість показань свідка ОСОБА_12 щодо обставин події кримінального правопорушення через те, що понятий може бути допитаний лише щодо обставин слідчого експерименту, є помилковим, адже така позиція суперечить положенням ч.ч. 1, 2 ст. 65, ч. ч. 1, 5 ст. 95, ч. 7 ст. 223 КПК України, оскільки свідок ОСОБА_12 надала показання щодо відомих їй обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження, які в даному випадку вона сприймала особисто як очевидець події кримінального правопорушення.

Твердження обвинуваченої, викладені в протоколі слідчого експерименту з її участю, про те, що потерпілий в ході суперечки дістав з кишені ніж та почав розмахувати перед ОСОБА_13 , не тільки не підтверджується будь-якими доказами, але і спростовується показаннями як самого потерпілого, який суду пояснив, що ножа у нього не було та ніякої загрози для обвинуваченої він не становив, але і показаннями свідка ОСОБА_12 , яка пояснила, що ножа у ОСОБА_23 не бачила, лише бачила, що з кишені шортів, в які останній був одягнутий, випав мобільний телефон. Отже, обстановка, що склалася, не давала достатні підстави обвинуваченій вважати, що мало місце реальне посягання, а отже обвинувачена усвідомлювала та могла усвідомлювати помилковість свого припущення, натомість її твердження про використання потерпілим ножа та невизнання обвинуваченою своєї вини суд розцінює як позицію захисту з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, адже реального посягання з боку потерпілого не було.
Твердження захисника про те, що під час конфлікту обвинувачена ОСОБА_14 знаходилась у стані можливої уявної оборони, оскільки їй здалося, що ОСОБА_20 діставав з кишені штанів ніж, фактичним обставинам не відповідає, а тому ОСОБА_14 усвідомлювала та могла усвідомлювати помилковість свого припущення. При цьому з показань свідка ОСОБА_12 судом встановлено, що коли обвинувачена наносилаудар тримала лопату за держак двома руками та кричала «хай поверне мені гроші», тобто намір спричинення тілесних ушкоджень викликаний усвідомленим внутрішнім спонуканням, обумовленим потребою вирішити майновий спір, а не уявним посяганням з боку потерпілого, як стверджує обвинувачена. Вказані показання свідка ОСОБА_12 також узгоджуються із показаннями потерпілого ОСОБА_17 , свідка ОСОБА_18 та обвинуваченої ОСОБА_14 з яких вбачається, що спричиненню потерпілому тілесного ушкодження передувала телефонна розмова чоловіка обвинуваченої - ОСОБА_13 з приводу повернення боргу за автомобіль, який син потерпілого ОСОБА_17 - ОСОБА_6 придбав у обвинуваченої ОСОБА_14 . Крім того, про наявність у обвинуваченої умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому свідчить сама поведінка обвинуваченої ОСОБА_14 , яка заздалегідь, тобто до початку спричинення безпосередньо на вулиці тілесних ушкоджень потерпілому, взяла в подвір`ї свого домоволодіння штикову лопату, та вибігла з лопатою на вулицю де відразу несподівано для потерпілого почала наносити потерпілому удари штиковою лопатою, не намагаючись вирішити спір без застосування фізичного насильства, тобто в загальноприйнятий в суспільстві спосіб шляхом словесного спілкування, чи у спосіб, встановлений законом.
Крім того, дії ОСОБА_14 не можуть бути визнані уявною обороною, оскільки не відповідають ознакам необхідної оборони в розумінні статей 36, 37 Кримінального кодексу України, в тому числі з боку потерпілого ОСОБА_17 було відсутнє суспільно небезпечне посягання, а обстановка, що склалася не давала ОСОБА_14 достатні підстави вважати, що мало місце реальне посягання.

Доводи обвинуваченої про те, що саме потерпілий спровокував конфлікт є лише суб`єктивним припущенням сторони захисту сформованою обраною правовою позицією, адже обвинувачена вийшла на вулицю вже з лопатою, яку заздалегідь взяла в подвір`ї свого домоволодіння, та наблизившись до потерпілого відразу почала наносити потерпілому удари не намагаючись вирішити майновий спір без застосування фізичного насильства.
Суд зауважує, що завдання удару є активною дією, тобто ОСОБА_14 усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій, що також свідчить про спрямованість умислу на заподіяння тілесного ушкодження.

Суд вважає, що ОСОБА_14 наносячи несподівано для потерпілого три удари штиковою лопатою в область плеч, скули обличчя потерпілого достеменно усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій, і передбачала, що внаслідок такої її поведінки буде спричинено шкоду здоров`ю потерпілого. Водночас, цілеспрямовано наносячи вищевказані удари, ОСОБА_14 не конкретизувала у своїй свідомості, яку ж саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично спричинено нею потерпілому. Тобто в даному випадку ОСОБА_14 діяла із невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого вона, хоча і бажала спричинити шкоду здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизувала точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди. У такому випадку ОСОБА_14 має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно, умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Доводи сторони захисту про недопустимість висновку експерта №327 від 17.07.2019 року з тих підстав, що медична картка амбулаторного хворого №0501 потерпілого ОСОБА_10 , що відноситься до лікарської таємниці, отримана слідчим без ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до неї тобто застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме тимчасового доступу до речей і документів, суд оцінює критично та відхиляє виходячи із наступного.

Згідно ст.32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно ст.286 ЦК України та ст.39-1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» пацієнт має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при його медичному обстеженні. Фізична особа, яка перебуває на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я, має право на допуск до неї інших медичних працівників, членів сім`ї, опікуна, піклувальника, нотаріуса та адвоката (ст.286 ЦК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.15 КПК України під час кримінального провадження кожному гарантується невтручання у приватне (особисте і сімейне) життя. Ніхто не може збирати, зберігати, використовувати та поширювати інформацію про приватне життя особи без її згоди, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та, у разі прийняття відповідного рішення слідчим суддею, судом, вилучити їх (здійснити їх виїмку).

До охоронюваної законом таємниці, яка містить в речах і документах, належать відомості, які можуть становити лікарську таємницю (п.2 ч.1 ст. 162 КПК України).

Слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених частиною п`ятою цієї статті, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів. Доступ особи до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, здійснюється в порядку, визначеному законом (ч.6 ст. 163 КПК України).

Слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу (п.18 ч.1 ст. 3 КПК України).

З аналізу вищевикладеного та положень глави 15 КПК України вбачається, що тимчасовий доступ до речей і документів є заходом забезпечення кримінального провадження, що покликане забезпечити здійснення судового контролю за дотриманням права особи зокрема на лікарську таємницю при втручанні в її особисте і сімейне життя, а саме при отриманні щодо вказаної особи відомостей, що становлять лікарську таємницю, яка міститься в речах і документах. При цьому при наданні слідчим суддею тимчасового доступу до медичної документації потерпілого обмежуються лише права потерпілого на лікарську таємницю, а не обвинуваченого.

З показань потерпілого ОСОБА_17 , та змісту супровідного листа від 09.07.2019 року за №2605/122-2019 за підписом слідчого СВ Бобринецького ВП Новоукрїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_28 адресованого начальнику Кіровоградського обласного бюро СМЕ ОСОБА_29 про направлення копії ухвали про призначення судово-медичної експертизи в зв`язку з розслідуванням кримінального провадження №0000191, в якому у переліку додатків зазначено зокрема медичну документацію ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (Т.1 а.с. 51), вбачається, що слідчий ОСОБА_28 отримав медичну картку амбулаторного хворого №0501 Бобинецької центральної районної лікарні на ім`я ОСОБА_10 від самого потерпілого за добровільною згодою останнього.

Крім того допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 , який пояснив, що працює на посаді слідчого СВ Бобринецького ВП Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області та в його провадженні перебувало дане кримінальне провадження під час досудового розслідування якого проводилась судово-медична експертиза потерпілого ОСОБА_10 . Медичну документацію на проведення експертизи, а саме медичну картку амбулаторного хворого, на його прохання влітку 2019 року надав потерпілий ОСОБА_10 в приміщенні службового кабінету слідчого відділення Бобринецького ВП Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області за адресою: вул. Вознесенська, 50, м. Бобринець Кіровоградської області. Перевіривши наявні у медичній картці записи, у нього не виникло сумнівів у їх достовірності. Після отримання копії ухвали суду про призначення судово-медичної експертизи по даному кримінальному провадженні, медичну картку амбулаторного хворого разом із ухвалою та супровідним листом направив до експертної установи для виконання експертизи. У всіх випадках зазначає у супровідному листі медичну документацію. Однак з огляду на зацікавленість слідчого ОСОБА_28 в результатах кримінального провадження суд не приймає до уваги його показання.

Таким чином, оскільки медична картка амбулаторного хворого №0501 Бобинецької центральної районної лікарні ОСОБА_33 .І надана слідчому ОСОБА_28 самим потерпілим тобто за його згодою, що відповідає ст. 32 Конституції України, ст.286 ЦК України та ст. 39-1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», ст. ст. 15, 93 КПК України, суд приходить до висновку, що при цьому права потерпілого, а тим більше обвинуваченої не порушені, а отже висновок експерта №327 судово-медичної експертизи від 17.07.2019 року є належним та допустимим доказом.

Згідно ч.7 ст.244 КПК України, до ухвали слідчого судді про доручення проведення експертизи включаються запитання, поставлені перед експертом особою, яка звернулася з відповідним клопотанням. Слідчий суддя має право не включити до ухвали запитання, поставлені особою, яка звернулася з відповідним клопотанням, якщо відповіді на них не стосуються кримінального провадження або не мають значення для судового розгляду, обґрунтувавши таке рішення в ухвалі.

Вимоги до ухвали слідчого судді про доручення проведення експертизи визначені ч.ч. 6, 7 ст.244 КПК України, яка покладає на слідчого суддю лише вирішення питання по визначенню експерта, якого необхідно залучити, або експертну установу, якій необхідно доручити проведення експертизи та включення чи не включення до вказаної ухвали запитання, поставлені перед експертом особою, яка звернулася з відповідним клопотанням. Отже, посилання захисника на недопустимість висновку експерта №327 від 17.07.2019 року через відсутність в ухвалі слідчого судді про призначення судово-медичної експертизи потерпілого посилання на конкретний перелік медичної документації (медичну картку), яка надається експерту на дослідження, є необґрунтованим, оскільки такої вимоги до ухвали слідчого судді стаття 244 КПК України не містить, а вирішення вказаного питання належить до компетенції ініціатора клопотання (слідчого), який здійснює досудове розслідування та несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій, та є процесуально самостійним в своїй процесуальній діяльності (ч.ч. 1, 5 ст.40 КПК України), в тому числі у наданні експерту необхідних для проведення відповідної експертизи матеріалів.

Крім того, як вбачається з висновку експерта №327 від 17.07.2019 року об`єктом дослідження була надана для проведення судово-медичної експертизи медична картка амбулаторного хворого №0501 Бобринецької центральної районної лікарні на ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що спростовує сумніви захисника щодо недопустимості висновку експерта.

Таким чином, відповідає критерію допустимості доказів і висновок експерта №327 від 17.07.2019 року, яким встановлено характер, механізм утворення та ступінь тяжкості заподіяних потерпілому ОСОБА_20 тілесних ушкоджень. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, проведення судово-медичної експертизи було призначене повноважною особою в порядку, визначеному чинним на момент призначення експертизи кримінальним процесуальним законом; експертиза проведена судово-медичним експертом за медичною карткою амбулаторного хворого №0501 ОСОБА_17 , з дотриманням нормативно-правових актів щодо проведення експертизи. Висновок експерта не містить суперечностей, які б поставили під сумнів його достовірність.

Сумніви сторони захисту щодо достовірності записів у картці потерпілого ОСОБА_10 через незазначення прізвищ медичних працівників, які оглядали потерпілого, суд відхиляє як безпідставні, оскільки спростовуються показаннями лікаря-хірурга, який проводив лікування потерпілого - свідка ОСОБА_32 , який в судовому засіданні оглянувши записи медичної картки амбулаторного хворого №0501 Бобринецької центральної районної лікарні на ім`я ОСОБА_10 пояснив, що здійснені в ній записи відповідають дійсності. Крім того, сам запис в медичній картці від 16.06.2019 року містить зазначення прізвища вказаного лікаря ОСОБА_34 .

Твердження захисника про те, що листок з тимчасової втрати працездатності не видавався потерпілому значення не має, адже з показань свідка ОСОБА_32 встановлено, що листок непрацездатності видається лише на вимогу офіційно працюючого хворого, у зв`язку з чим він його не видавав.
Однією із засад кримінального провадження, закріпленої у п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України, є змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень частин 1-3 ст. 22 КПК Україникримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, встановленими цим Кодексом, і вони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав. Натомість суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
На підставі статей 3, 56 КПК Українипотерпілий є стороною кримінального провадження і має право подавати докази не тільки суду, але й і слідчому. Крім того, за правилами ч. 2 ст. 84 вказаного Кодексупоказання потерпілого є процесуальним джерелом доказу.
Отже, виходячи із законодавчих норм, потерпілий наділений правом безпосередньо надавати слідчому медичні документи на підтвердження фактів, які стосуються завданої крмінальним правопорушенням шкоди його здоров`ю, а слідчий зобов`язаний прийняти ці документи для виконання завдань кримінального провадження та з`ясування всіх обставин, що згідно зі ст. 91 КПК Україниналежать до предмета доказування, у тому числі шляхом призначення судово-медичної експертизи за медичною карткою, отриманою від указаної сторони. У такому випадку разом із відповідною постановою слідчий скеровує до експертної установи медичну документацію, яка є об`єктом експертного дослідження. За інших обставин, тобто якщо потерпілий не згоден надати наявні в його розпорядженні необхідні документи, для отримання дозволу на тимчасовий доступ до них слідчий, застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, звертається до суду за правилами глави 15 розділу ІІ КПК України.
Крім того, у силу ч. 2 ст. 242 вказаного Кодексу призначення експертизи для встановлення ступеня тяжкості та характеру тілесних ушкоджень є обов`язковим.
Якщо стороною обвинувачення використано висновок експерта на підтвердження винуватості особи, саме цей висновок з детальним аналізом медичної документації має бути відкритий стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК України. Водночас захист не позбавлений процесуальної можливості за необхідності клопотати про надання доступу до матеріалів, які досліджував експерт. За відсутності такого клопотання, з урахуванням ст. 22 вказаного Кодексу слід розуміти, що сторона захисту, самостійно обстоюючи свою правову позицію, не вважала за доцільне скористатися на згаданій стадії провадження правом на відкриття їй також і медичної документації.
Таким чином, у наведеній ситуації, зважаючи на статті 22, 290, 412 КПК Україниу їх взаємозв`язку, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону було би невідкриття слідчими органами стороні захисту саме висновку експерта, що могло потягнути за собою визнання його недопустимим доказом на підставі ст. 87 зазначеного Кодексу. Разом із цим, безспірно встановлена свідома добровільна мовчазна відмова сторони захисту від реалізації права заявляти клопотання про надання на стадії виконання ст. 290 КПК України доступу до документів, які досліджував експерт, автоматично не ставить під сумнів допустимість висновку цього експерта. Більш того, таке право може бути реалізовано під час судового чи апеляційного розгляду кримінального провадження, що не суперечить меті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як установлено в цій справі, при ознайомленні в порядку ст. 290 КПК Україниз матеріалами досудового розслідування, в тому числі з даними проведеної експертизи, сторона захисту не порушувала питання про надання їй доступу до медичної документації, за результатами дослідження якої експертом було сформовано висновки. Про ненадання на ознайомлення медичних документів та значимість речового доказу захисник заявив лише під час судових дебатів. Тому було відновлено судове слідство, досліджено речовий доказ та медичну картку амбулаторного хворого №0501, а також допитано лікаря ОСОБА_32 , який підтвердив достовірність здійснених в ній записів, а медичну картку також надано прокурором стороні захисту для ознайомлення.

Таким чином, при здійсненні судового провадження стороні захисту було забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення з медичною карткою амбулаторного хворого №0501.

З огляду на викладене аргументи захисника про недопустимість як доказу висновку експерта через невідкриття на стадії виконання ст. 290 КПК України медичної картки амбулаторного хворого №0501, на яких ґрунтується експертне дослідження, є неприйнятними.
Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Згідно ч.1 ст. 99 КПК України, документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Отже, зі змісту ч.1 ст. 99 КПК України вбачається, що за своїм змістом медична картка відноситься до документів, а КПК України не містить вимог про визнання медичної картки речовим доказом.

Таким чином, посилання захисника на недопустимість висновку експерта через те, що медична картка, яка була предметом експертного дослідження, не визнана речовим доказом, суд відхиляє як безпідставне, адже є документом тобто спеціально створеним з метою збереження інформації матеріальним об`єктом, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Процесуальних порушень, які б потягли за собою незаконність слідчих дій суд не вбачає.

Доводи сторони захисту про те, що після події обвинувачена не бачила на потерпілому тілесних ушкоджень, та відсутність на речовому доказі - лопаті слідів крові потерпілого, внаслідок чого сторона захисту приходить до висновку, що потерпілому тілесні ушкодження обвинувачена не наносила суд оцінює критично, як і показання самої обвинуваченої в цій частині, та до уваги не приймає, оскільки спростовується показаннями свідка ОСОБА_12 , яка під час події бачила кров на вухові, щоці та грудях потерпілого.
Натомість лопата була вилучена не з місця події 16.06.2019 року, а видана 04.07.2019 року дочкою обвинуваченої свідком ОСОБА_22 з їх домоволодіння, тобто через значний проміжок часу від дати події. При цьому сама по собі відсутність на виданій 04.07.2019 року лопаті слідів крові потерпілого не спростовує самого факту спричинення потерпілому тілесних ушкоджень обвинуваченою, що доведений іншими дослідженими судом доказами в їх сукупності, зокрема показаннями потерпілого, свідків, письмовими доказами, висновком експерта.
Сумніви захисника щодо відсутності біологічних слідів на лопаті ґрунтуються лише на особистому припущенні захисника про їх обов`язкове існування та не ґрунтуються на висновку експерта чи спеціаліста у зазначеній галузі знань, натомість свідок ОСОБА_12 статусу експерта чи спеціаліста в даному кримінальному провадженні не має.

Дослідивши в судовому засіданні та оцінивши всі обставини справи у їх сукупності, суд кваліфікує дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, яке згідно ст.12 КК України (в редакції чинній на час вчинення кримінального правопорушення), відносилось до злочину невеликої тяжкості. У зв`язку із внесенням змін до ст. 12 КК України законом України «Провнесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VIII від 22 листопада 2018 року, які набрали чинності з 1 липня 2020 року, дії, передбачені ч.2 ст.125 КК України, на час судового розгляду кваліфікуються як кримінальний проступок.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд керуючись вимогами ст.65 КК України враховує характер вчиненого кримінального проступку, обставини його вчинення, особу винної, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_7 вчинила кримінальний проступок, який є умисним, закінченим. За місцем проживання характеризується негативно, не працює, заміжня, на обліку у лікарів: психіатра не перебуває, раніше не судима.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченої судом не встановлено.

Суд враховує досудову доповідь від 06.09.2019 року, складену Бобринецьким районним сектором філії Державної установи «Центр пробації» в Кіровоградській області, відповідно висновку якої останній вбачає за можливе виправлення правопорушниці без ізоляції від суспільства (Т.2 а.с.53-54).

Суд не визначає обвинуваченій покарання у виді штрафу, так-як остання не працює тобто не має постійного законного джерела доходу, що поставить її у скрутне матеріальне становище, а тягар його сплати фактично буде покладено на працюючого члена сім`ї обвинуваченої, що суперечитиме закріпленому ч.1 ст. 50 КК України правилу про його застосування саме до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. Крім того, з огляду на зухвалий характер дій ОСОБА_7 та її особу, яка за місцем проживання характеризується негативно, суд переконаний, що покарання у виді штрафу буде недостатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Виключаються і виправні роботи, через відсутність офіційного місця роботи. Покарання у виді арешту або обмеження волі суд вважає надмірним для особи обвинуваченої ОСОБА_7 .

Із врахуванням всіх обставин справи та особи обвинуваченої, а також врахувавши думку потерпілого, який просив призначити обвинуваченій покарання на розсуд суду, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт на строк, передбачений санкцією інкримінованої їй частини статті, для можливого перевиховання обвинуваченої, профілактики та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, що цілком відповідає тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, так і особи обвинуваченої.

Документально підтверджені процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Речовий доказ - штикова лопата довжиною 121,5 см, яку передано на зберігання в камеру зберігання речових доказів Бобринецького ВП Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області, у відповідності до ст.100 КПК України, після набрання вироком законної сили підлягає поверненню власнику обвинуваченій ОСОБА_7 .

Медична картка амбулаторного хворого №0501 Бобринецької центральної районної лікарні на ім`я ОСОБА_10 , вилучена протоколом тимчасового доступу від 24 лютого 2020 року за ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10 лютого 2020 року після набрання вироком законної сили підлягає поверненню законному володільцю - КНП «Бобринецька центральна районна лікарня» Бобринецької районної ради.

Цивільний позов потерпілим не заявлено.

Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирались.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 371, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити їй покарання у виді громадських робіт на строк сто п`ятдесят годин.
Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема запобіжний захід відносно
ОСОБА_7 не обирались.

Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілим не заявлений.

Речовий доказ - штикову лопату довжиною 121,5 см, яку передано на зберігання в камеру зберігання речових доказів Бобринецького ВП Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області, після набрання вироком законної сили повернути власнику обвинуваченій ОСОБА_7 .

Медичну картку амбулаторного хворого №0501 Бобринецької центральної районної лікарні на ім`я ОСОБА_10 після набрання вироком законної сили повернути законному володільцю - КНП «Бобринецька центральна районна лікарня» Бобринецької районної ради.

Документально підтверджені процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Бобринецький районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, прокурору та захиснику.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1