УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 509/1960/17-к 1-кп/521/505/20

12 листопада 2020 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
в присутності
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси клопотання прокурора про продовження строку дії обраного запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, по кримінальному провадженню, внесеного до ЄРДР за № 0000002 від 01.01.2017 року відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кушка Свердловської області РФ, громадянина Російської Федерації, раніше судимого,
обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, п.п. 9,13 ч.2 ст. 115 КК України, колегія суддів
В С Т А Н О В И Л А :

На розгляді Малиновського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 від 01.01.2017р. відносно ОСОБА_6 .

Прокурор заявив клопотання про продовження строку дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , мотивуючи його тим, що ризики які встановлені під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний момент не зменшились.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вважав необхідним змінити запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний період доби.
Зазначив, що його підзахисний ОСОБА_6 на теперішній час страждає тяжкою невиліковною хворобою, яка перешкоджає останньому знаходитись під вартою в умовах ДУ «ОСІ» та архімандрит Іаков благочинного Свято-Преображенського монастиря готовий забезпечити ОСОБА_6 житлом.
Обвинувачений ОСОБА_6 просив застосувати більш м`який запобіжний захід, посилаючись на стан здоров`я та наявність тяжкого захворювання, зобов`язався з`являтись до кожного судового засідання.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, клопотання прокурора, вислухавши думку учасників судового розгляду, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до п. 5 рішення Конституційного Суду України від 23.11.2017 року № 1-р/2017, У справі № 1-28/2017 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України, під час судового провадження у суді першої інстанції (проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду) прокурор як сторона обвинувачення має обов`язок підтримувати публічне обвинувачення у суді, доводити винуватість особи та необхідність продовження запобіжного заходу шляхом подання відповідних клопотань щодо цього продовження.
Оскільки обвинуваченому ОСОБА_6 вже обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, колегія суддів може лише вирішити питання про зміну, скасування чи продовження вже обраного запобіжного заходу.
Обвинуваченому ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи. На думку колегії суддів існує ризик, передбачений п. 4 ст. 177 КПК України, однак вказаний ризик не дає колегії суддів достатніх підстав для продовження найбільш суворого запобіжного заходу.
Обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також продовжуючи запобіжний захід під час досудового розслідування слідчий суддя врахував тяжкість скоєних злочинів, обставини злочинів, а також особу винного. Також були враховані ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Разом з тим, на теперішній час досудове розслідування закінчено, докази для підтвердження обставин, передбачених ст. 91 КПК України, зібрані.
Відомості про те, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, прокурором в судовому засіданні не надано.
Таким чином, колегією суддів встановлено, що мета і підстави, які були враховані слідчим суддею та судом, під час судового розгляду кримінального провадження змінились і свідчать про необхідність зміни запобіжного заходу на більш м`який.
При вирішення вказаного питання, колегія суддів також враховує вимоги ст. 178 КПК України. Встановленням особи обвинуваченого, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 має середньо-технічну освіту, раніше судимий, раніше мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до повідомлення архімандрита Іакова благочинного Свято-Преображенського монастиря від 12.11.2020 року, ОСОБА_6 дійсно проживав та працював в 2016 році на території Свято-Преображенського монастиря, на даний час вони можуть забезпечити ОСОБА_8 житловою площею та харчуванням, а також зробити все, що від них залежить, для явки вищезазначеної особи на судові засідання.
Окрім того, судом встановлено, що ОСОБА_6 страждає хронічним особливо тяжким захворюванням. Так, відповідно до медичної довідки начальника Філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Одеській області від 18.05.2020 року за №629/47-ОД ув`язнений ОСОБА_6 , прибув до Установи 18.02.2020 року. По прибутті був оглянутий черговим медичним працівником міської медичної частини №21, при огляді тілесних ушкоджень не виявлено, висловлював скарги на кашель, кровохаркання. Обстежений рентгенологічно та лабораторно. Встановлений діагноз: туберкульоз легень. За новими результатами тесту медикаментозною чутливості представлений 24.04.2020 представлений на обласну ЦЛКК та встановлений діагноз: А 16.0 МРТБ (29.11,15) лівої легені (Інфільтративний) дестр+ МБТ+ М+ МГ0 К+ рез1+(НRЕ) рез2+(Кm, Lfx,Мfх) гістО кат4 ког2 (2020) початок лікування. Призначено протитуберкульозні препарати за схемою 4 категорії: піразинамід,моксіфлоксацин, лінезолід, каприоміцин, цислосерін, протех, Дозування відповідно маси тіла. Тривалістю на 20 місяців.
Під час судового засідання, колегією суддів особисто встановлено, що стан ОСОБА_6 є таким, який очевидно спричиняє певні страждання особі, про, що свідчать рухи, мова, обличчя, емоції та загальних стан особи. Безпосереднє сприйняття судом загального фізичного стану особи, надає право про висновок, що обвинувачений ОСОБА_6 потребує спеціалізованого медичного дослідження, нагляду та лікування, яке не можливе в умовах Одеського слідчого ізолятора. Відповідно останній потребує спеціалізованого харчування та догляду, в умовах, яке б не спричинило шкоду іншим особам, враховуючи особливо тяжке захворювання, яке в тому числі передається повітряно-крапельним шляхом.
В цьому аспекті, колегія суддів також враховує практику Європейського суду з прав людини.
Стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я ув`язнених /п. 58 Рішення ЄСПЛ «Харченко проти України» від 10.02.2011 року/.
Відповідно до п. 61 рішення ЄСПЛ у справі «Похлебін проти України» від 20.05.2010 року, Заява № 35581/06, якщо органи влади прийняли рішення взяти під варту особу, яка має серйозні проблеми зі здоров`ям, вони повинні продемонструвати особливу турботу щодо гарантування таких умов, які б відповідали спеціальним умовам, що випливають з конкретного захворювання.
Пунктами 78-79 Рішення ЄСПЛ у справі «Луньов проти України» від 22.01.2016 року, Заява 4725/13, встановлено, що тривале ненадання заявникові належної медичної допомоги у зв`язку з його ВІЛ-інфекцією та іншими захворюваннями під час тримання його під вартою становило нелюдське та таке, що принижує гідність, поводження у порушення статті 3 Конвенції.
Є очевидним встановленим фактом відсутність належного медичного лікування будь-якої особи яка хворіє на захворювання в умовах слідчого ізолятора. Вказаний факт в судовому засіданні підтвердив обвинувачений ОСОБА_6 , повідомивши про відсутність будь-якого спеціалізованого лікування.
Відповідно, колегія суддів вважає, що захворювання ОСОБА_6 свідчить про необхідність звільнення особи з-під варти, з метою недопущення нелюдського та таке, що принижує гідність поводження по відношенню до останнього, яке в подальшому могло бути підставою звернення особи до ЄСПЛ в розумінні порушення ст. З Конвенції.
Що стосується тяжкості вчинених злочинів та відповідно можливість призначеного покарання, колегією суддів встановлено наступне.
Так, обмеження строку запобіжного ув`язнення тісно пов`язане з презумпцією невинуватості - таке позбавлення свободи не повинно перетворитися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого в майбутньому вироку про позбавлення волі. Конвенція, імперативно вимагає здійснити звільнення особи, не пізніше моменту, коли затримання, що триває, перестає відповідати критерію розумності (п. 4 Рішення ЄСПЛ Ноймайстер проти Австрії; п. 83 Рішення ЄСПЛ Яблонський проти Польщі).
Окрім того, відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Каучор проти Польщі (Kauczor v. Poland)», скарга № 45219/06, 03.02.2009 p., Суд зазначає, що хоча суворість можливого покарання приймається до уваги при оцінці ризику ухилення від правосуддя або скоєння нових злочинів, тяжкість пред`явленого звинувачення не може бути єдиним обґрунтуванням тривалого тримання під вартою.
Згідно Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хусейн Есен проти Туреччини (Huseyin Esen v. Turkey), скарга № 49048/99, 08.08.2006 p., Суд зазначає, що хоча «наявність доказів» і можливо розуміти як наявність серйозних доказів винуватості, і в цілому вказані обставини можуть являти собою суттєві фактори, проте вони, не можуть самі по собі виправдовувати тримання під вартою протягом такого тривалого періоду.
Враховуючи викладені обставини, пасивну поведінку сторони обвинувачення, тривалий час незабезпечення явки потерпілого та усіх свідків, а також практику Європейського суду з прав людини, тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , з урахуванням його хвороби, на протязі вказаного періоду часу не відповідає критерію розумності, колегія суддів вважає, що є всі підстави для звільнення з-під варти обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки будь- яких ризиків, які свідчать про необхідність подальшого тримання під вартою обвинуваченого під час судового засідання колегією суддів не встановлено, а прокурором відповідних доказів суду не надано.
Суд вважає, що обвинуваченому необхідно обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною обвинуваченому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у певний період доби, а саме з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня, який на думку колегії суддів буде достатній для належної поведінки обвинуваченого і який надасть можливість обвинуваченому розпочати належне медичне лікування.
Метою застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, п.п. 9,13 ч.2 ст. 115 КК України, а також наявність ризику передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, колегія суддів також враховує, обставини передбачені ст. 178 КПК України.
Обставин які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - відсутні.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 177, 179, 331, 372 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 відмовити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною обвинуваченому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у певний період доби, а саме з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
1)прибувати за кожною вимогою до прокурора та суду;
2)не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу прокурора та суду;
3)повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Контроль за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом покласти на співробітників Бородянського ВП ГУНП в Київській області та прокурора.
Строк дії ухвали суду становить два місяці і обчислюється з моменту оголошення ухвали суду, тобто з 12.11.2020 року. Ухвала суду про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 12.01.2021 року.
Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3