Справа № 524/6068/20
Провадження № 1-кс/524/3068/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року Слідчий суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука ОСОБА_1 , за участі: - секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області заяву ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні внесеного 27 вересня 2020 року до ЄРДР за №0000629 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

16 листопада 2020 року до слідчого судді звернувся ОСОБА_3 з клопотанням в порядку ст. 174 КПК України про скасування арешту майна.

В обґрунтування клопотання пояснив, що ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 30 березня 2020 року було накладено арешт на автомобіль «Nissan QASHQAI», д.н.з НОМЕР_1 .

Зазначив, що постановою слідчого СВ Кременчуцького РВП КВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_4 від 29 жовтня 2020 року було закрито кримінальне провадження внесеного 27 вересня 2020 року до ЄРДР за №0000629 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу злочину.

Просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29 вересня 2020 на транспортний засіб автомобіль «Nissan QASHQAI», д.н.з НОМЕР_1 .

У судове засідання заявник ОСОБА_3 не прибув, надав заяву, відповідно до якої просив розглянути справу за його відсутності, клопотання підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у ньому.

Слідчий та прокурор у судове засідання не прибули, прокурор надав до суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи провести без його участі, заперечував проти задоволення клопотання у зв`язку з скасуванням постанови слідчого про закриття кримінального провадження №0000629.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання, встановив наступне.

27 вересня 2020 року внесені відомості до ЄРДР за №0000629 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України .

Кримінальне провадження здійснює СВ Кременчуцького РВП КВП ГУ НП в Полтавській області.

Ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29 вересня 2020 року було накладено арешт на вилучений в ході огляду місця події 26.09.2020 року транспортний засіб автомобіль «Nissan QASHQAI», д.н.з НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_5 , який перебуває у користуванні ОСОБА_3 , з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Визначено місце зберігання автомобіля «Nissan QASHQAI», д.н.з НОМЕР_1 , територію Кременчуцького РВП КВП ГУ НП в Полтавській області, за адресою м. Кременчук, пр-т. Свободи, 166.

Вказаний автомобіль «Nissan QASHQAI», д.н.з НОМЕР_1 належить ОСОБА_5 та перебуває у користуванні заявника на підставі передачі останньому свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу без переоформлення, тобто ОСОБА_3 є користувачем вказаного майна.

Крім того, прокурором Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_6 було надано до суду копію постанови про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 18.11.2020 р., з якої постає, що постанову слідчого СВ КРВП КВП ГУ НП в Полтавській області від 29.10.2020 р. про закриття кримінального провадження № 0000629 було скасовано як незаконну, досудове розслідування відновлено.

Отже, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні не є закінченим.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу. Крім того, у випадку задоволення цивільного позову суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про накладення арешту на майно для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.
Заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.
Згідно ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
У відповідності до абз. 2 ч.1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Слідчий суддя вважає, що заявник в розумінні ст. 64-2 КПК України та ст. 1 Протоколу (колишнього Першого протоколу) до Європейської конвенції прав людини та основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, має гарантоване право на вільне володіння своїм майном, зокрема, яке перебуває під арештом, але знаходиться у заявника, що означає, що заявник має право пов`язаного з правом власності, яке становить певну сукупність прав щодо володіння, користування та розпорядження.
Тлумачення положень ст. 1 Протоколу до Конвенції при застосуванні її до вилучення майна під час кримінального провадження, надано Європейським судом з прав людини, зокрема, у Рішенні від 23 січня 2014 року у справи «EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» проти України:
«...1. Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майно повинно бути законним (див. рішення у справі Іатрідіс проти Греції» (ВП), заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «ОСОБА_3 проти Франції» від 22.09.1994 року, Series AN 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, п. п. 49-62 від 10.05.2007 року).
2. Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майно повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п. п. 69 і 73 Series AN 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються та метою, яку прагнуть досягти (див. рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства, п. 50, Series AN 98)...».
Слідчий суддя, враховуючи наведені обставини, а також, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні не є закінченим, заявник не довів, що в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, вважає, що скасування заборони відчуження майна у кримінальному провадженні внесеного 27 вересня 2020 року до ЄРДР за №0000629 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України є передчасним.

Керуючись ст.ст. 64-2, 170, 173,174 КПК України, -
ПОСТАНОВИВ:

ВідмовитиОСОБА_3 у задоволенні клопотання про скасування арешту майна у кримінальному провадженні внесеного 27 вересня 2020 року до ЄРДР за №0000629 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду упродовж 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: