Справа №359/9590/20
Провадження №1-кп/359/268/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 січня 2021 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі суду:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією в залі суду кримінальне провадження №0001937, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 09.11.2020 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Бориспіль Київської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, -

в с т а н о в и в :
01.11.2020 року, о 15 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 , разом із ОСОБА_4 , на автомобілі «Volkswagen Jetta», шасі № НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , сірого кольору, 2006 року випуску, прибули до домоволодіння АДРЕСА_2 .

В подальшому, близько 23 години 00 хвилин ОСОБА_5 ліг на ліжко, поклав під подушку ключі від належного йому автомобіля «Volkswagen Jetta», номерний знак НОМЕР_3 , після чого заснув.

Разом з тим, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел спрямований на незаконне заволодіння автомобілем «Volkswagen Jetta», шасі № НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , сірого кольору, 2006 року випуску, належного ОСОБА_5 .

Надалі, 02.11.2020 року, приблизно 00 годині 30 хвилин, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, витягнув з під подушки ключі від автомобіля «Volkswagen Jetta», шасі № НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 ,сірого кольору, 2006 року випуску, належного ОСОБА_5 .

Не припиняючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_4 підійшов до автомобіля «Volkswagen Jetta», шасі № НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , сірого кольору, 2006 року випуску, належного ОСОБА_6 , припаркованого біля земельній ділянці домоволодіння АДРЕСА_2 та керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, всупереч волі власника, діючи відкрито та умисно, за допомогою ключів відчинив двері автомобіля зі сторони водія,сів на водійське сидіння, зняв кермо з блокування, завів двигун, після чого поїхав у напрямку центру села Старе Бориспільського району Київської області, тобто незаконно заволодів вказаним транспортним засобом, який в подальшому пошкодив завдавши ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 80 тисяч 164 гривні 38 копійок.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив умисні дії, які виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 289 КК України.

Крім того, потерпілим заявлено в рамках даного кримінального провадження в порядку ст. 128 КПК України цивільний позов, у відповідності до якого ОСОБА_5 просив стягнути з ОСОБА_4 80164 грн. завданих злочином матеріальних збитків та 80000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Доказами вчинення указаного кримінального правопорушення є особисті покази ОСОБА_4 надані ним в судовому засіданні.

З урахуванням позиції обвинуваченого, думки прокурора та потерпілого, суд в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження обставин вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, крім допиту обвинуваченого, - а саме допиту свідків, дослідження доказів обвинувачення, зважаючи на те, що учасниками судового провадження обставини кримінального правопорушення не оспорювались.

Обвинувачений визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаявся, фактичні обставини не оспорює та у судовому засіданні показав обставини їх вчинення, які відповідали зазначеним в обвинувальному акті та пред`явленому обвинуваченні.

Так, ОСОБА_4 показав, що він разом з потерпілим після завершення робіт вживали спільно спиртні напої в с. Старе Бориспільського району, в будинку, де це відбувалось вони і заснули. Після чого в нічний час він самовільно, без дозволу потерпілого взяв ключі від автомобіля, що стояв у дворі, відчинив його, сів за кермо, завів та виїхав в центр села до магазину купити цигарок та ще якихось продуктів, однак магазин був закритий. Коли рушав назад до помешкання, де вони споживали спиртні напої, рухаючись заднім ходом зачепив якусь перешкоду в нічний час, чим пошкодив транспортний засіб потерпілого. Приїхавши до потерпілого розбудив останнього та сказав, що в його автомобіль в`їхав інший, який з місця події поїхав. З цього приводу, зазначив, що прав на керування транспортним засобом він не отримував, дозволу у потерпілого на керування транспортним засобом не просив і не отримував, ключі від автомобіля взяв без дозволу. Зважаючи на ці обставини та завдані збитки у вигляді пошкодження транспортного засобу, визнав цивільний позов в повному обсязі.

Крім того, судом досліджено докази обвинувачення, що характеризують особу обвинуваченого, процесуальних витрат та речових доказів, а також докази на підтвердження заявлених потерпілим вимог позову.

При встановлених обставинах, оцінюючи досліджені докази, суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і досліджених доказів достатньо для визнання ОСОБА_4 винним у його вчиненні, зважаючи на надані ним покази в ході судового розгляду.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом. Таку кваліфікацію дій обвинуваченого суд вважає правильною.

Тому суд дійшов до переконання, що обвинувачений повинен бути засуджений за ч.1 ст. 289 КК України.

Обираючи ОСОБА_4 покарання, суд виходить з того, що обвинувачений вину визнав та щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, а своїми послідовними показаннями сприяв як досудовому розслідуванню так і судовому розгляду. Ці обставини відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують його покарання.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено, про них не зазначив і представник державного обвинувачення.

Щодо характеризуючи особу даних, то слід зазначити, що обвинувачений у відповідності до ст. 12 КК України вчинив нетяжкий злочин. Аналіз даних про особу ОСОБА_4 вказує на те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягався, згідно інформації обвинувачення у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліках не перебуває, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб не має, офіційно не працевлаштований, має задовільне матеріальне становище, характеризується за місцем проживання посередньо, схильний до вживання алкогольних напоїв, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності з цього приводу, тощо.

З огляду на дані обставини в їх сукупності, суд враховує конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, правову позицію прокурора та позицію потерпілої сторони, дані про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, а також щире каяття у скоєному, а тому суд приходить до переконання, що ОСОБА_4 , з урахуванням його матеріального стану, слід призначити покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, у виді обмеження волі строком на три роки.

Крім того, однозначно, виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства під контролем органів держави, а тому в даному кримінальному провадженні слід застосувати положення ст.ст. 75, 76 КК України та визначити ОСОБА_4 іспитовий строк на один рік з визначенням відповідних обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України.

Підсумовуючи вищезазначене суд вважає, що дана міра покарання відносно обвинуваченого є достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, враховуючи вчинене ОСОБА_4 та особу обвинуваченого, наслідки та позицію потерпілої сторони, і, особливо, його матеріальний стан.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку, визначеному ст. 100 КПК України. Процесуальні витрати в розмірі 1307 грн. 60 коп. за залучення експерта слід стягнути з обвинуваченого на користь держави України.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, підстав для його обрання судом не встановлено.

Щодо вирішення пред`явленого цивільного позову, в рамках даного кримінального провадження, по суті, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Частиною 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як роз`яснив Вищій спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові № 4 від 01.03.2013 р. "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" у п. 6 особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Також, суд звертає увагу, що ВСУ у постанові по справі № 6-2808цс15 від 20.01.2016 р. зробив правовий висновок, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, тобто останній вправі одержати повне відшкодування шкоди безпосередньо від особи, яка її завдала, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність такої особи.

Крім того, у відповідності до ст. 1167 ЦК України фізична особа, яка зазнала душевних страждань, має право на відшкодування моральної шкоди.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди» із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440і 450 ЦК України, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

У цьому зв`язку, суд вважає наведені доводи позивача ОСОБА_5 частково обґрунтованими, виходячи з наступного.

Щодо вимоги потерпілого про відшкодування завданої матеріальної шкоди, розмір якої підтверджується висновком експерта від 27.11.2020 року №СЕ-19/111-20/56649-АВ, та відносно якої немає заперечень обвинуваченого, оскільки останній визнав суму завданої матеріальної шкоди потерпілому, то суд вважає що остання підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого саме в розмірі 80164 грн. Тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки такі вимоги підтверджені відповідними доказами наявними в матеріалах судового провадження (калькуляція витрат ремонтних та відновлювальних робіт співвідноситься з пошкодженнями, що були виявлені на транспортному засобі, при цьому обвинувачений визнав, що саме ці пошкодження спричинені його діями при керуванні транспортним засобом потерпілого).

Щодо вирішення заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди з обвинуваченого, суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, у відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Суд керується також рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 р. і вважає, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення.

Крім того, в даному рішенні Європейський суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Встановлено, що у зв`язку з пошкодження транспортного засобу потерпілий не міг його використовувати для своїх сімейних потреб, які пов`язані з доглядом за непрацездатними батьками, оскільки указаний транспортний засіб використовувався ним для їх транспортування до лікувальних закладів МОЗ України. З цього приводу, суд вважає, що дійсно ОСОБА_5 зазнав душевних переживань у зв`язку з неможливістю забезпечити своїм батькам відповідного догляду та допомоги в пересуванні автомобілем. Однак, зважаючи на заявлений їх розмір, суд вважає, що вони є значно завищеними, а тому, незважаючи на визнання таких вимог обвинуваченим, підлягають лише частковому відшкодуванню, в межах доведеного позивачем.

Тому, на думку суду, розмір моральної шкоди, яку належить відшкодувати ОСОБА_5 , повинен становити 25000 грн. В іншій частині позовні вимоги потерпілого є недоведеними.

Визначений судом розмір відшкодування не перевищує відповідних засад розумності, виваженості та справедливості, визначених згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

З матеріалів справи не вбачається достатньо переконливих доказів заподіяння такого розміру моральної шкоди, який передбачений позовом, а також такого матеріального стану відповідача, який би свідчив про його спроможність реально задовольнити вимоги позивача у заявлених ОСОБА_5 розмірах грошового стягнення. Відтак, зазначений вище розмір задоволених позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілого, - з іншого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 122, 124, 126, 128, 318, 322, 342-351, 358, 363-368, 473-475 КПК України, ст.ст. 15, 27, 50, 65, 66, 69, 69-1, 75-77, 289 КК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.
Звільнити на підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном в 1 (один) рік, з покладенням на нього, відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи чи навчання.
Іспитовий строк ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1 ), - на користь Держави України рахунок отримувача: UA0010004; отримувач коштів: ГУК у Київській області, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37955989; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО): 899998; код класифікації доходів бюджету: 24060300), - 1307 (одна тисяча триста сім) грн. 60 коп. процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_4 ), - 80164 грн. 38 коп. завданих матеріальних збитків та 25000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього 105164 (сто п`ять тисяч сто шістдесят чотири) грн. 38 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги, в порядку, визначеному КПК України.
Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику та прокурору.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1