ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/643/21 Справа № 202/3193/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2021 року про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000023 стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Добровілля Васильківського району Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_6
ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 13 березня 2021 року включно.
Суд першої інстанції зазначив, що застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, які не зменшилися та існують на даний час, не забезпечить виконання процесуальних обов`язків.
Ці обставини в сукупності, а також тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 свідчать про наявність ризиків, що під впливом тяжкості покарання, яке йому загрожує, він може переховуватись від суду, здійснювати тиск на потерпілих свідків та у такий спосіб перешкоджатиме розгляду кримінального провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою та обрати йому більш м`який запобіжний захід.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на незаконність ухвали суду. Зазначає, що суд залишив поза увагою, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, одружений, має постійну роботу, місце проживання, раніше не судимий і підозр в інших кримінальних правопорушеннях не має. Заявлені ризики судом не обґрунтовані нічим, жодних заяв від свідків та потерпілих щодо тиску на них з боку обвинуваченого не має, потерпілі вже допитані в рамках кримінального провадження та таких заяв під час допиту не висловлювали. Ризик знищення чи спотворення речових доказів не може бути застосований, так як досудове розслідування закінчено, всі докази вже були зібрані та відкриті стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України.
Суд фактично продовжив запобіжний захід посилаючись лише на наявність тяжкості обвинувачення, що є неправомірним згідно з практикою ЄСПЛ, в той час як ОСОБА_7 перебуває під вартою з лютого 2020 року і є значним проміжком часу та виходить за межі розумного строку. Суд не перевірив можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, залишив поза увагою заяву ОСОБА_9 , якою просив передати обвинуваченого йому на поруки, забезпечить йому роботу та належну процесуальну поведінку.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу захисника та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити, а ухвалу суду скасувати та обрати йому більш м`який запобіжний захід.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважав її безпідставною, а ухвалу суду законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Вирішуючи питання щодо можливості оскарження ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд зважає на те, що 13 червня 2019 року Конституційний суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, тому дана ухвала суду підлягає апеляційному оскарженню.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі та, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
З матеріалів провадження слідує, що на розгляді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебувають матеріали кримінального провадження за № 0000023 від 09.01.2020 року стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 146, ч 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України.
Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України.
Прокурор в судовому засіданні суду першої інстанції 13 січня 2021 року заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_15 з тих підстав, що на час подання клопотання ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання запобіжного заходу, не зменшилися та обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності, незаконно впливати на свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Розглядаючи дане клопотання прокурора для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 315, 331 КПК України, суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Питання обґрунтованості підозри не є предметом судового розгляду, з огляду на стадію кримінального провадження та висунення прокурором обвинувачення і на даний час вже здійснюється судовий розгляд доведеності обвинувачення.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, що обвинувачений ОСОБА_15 , перебуваючи на свободі, переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності, незаконно впливати на свідків та потерпілих, оскільки йому відомо їх місце проживання, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
При цьому, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_15 , які відносяться до тяжкого злочину (ч. 3 ст. 146 КК України) та особливо тяжких злочинів (ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України), за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, особу обвинуваченого, який постійного офіційного місця роботи та джерела доходу не має.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Зазначені вище обставини в сукупності свідчать, що заявлені ризики є реальними і продовжують існувати, тому суд обґрунтовано продовжив обвинуваченому строк тримання під вартою.
Доводи апеляційної скарги, що стороною обвинувачення не надано належних доказів в підтвердження ризиків, а до обвинуваченого можливо застосувати більш м`який запобіжний захід були предметом розгляду в суді першої інстанції та їм надана належна правова оцінка з урахуванням висунутого обвинувачення, з якою погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що менш суворий запобіжний захід, ніж тримання під вартою не здатний нівелювати заявлені ризики та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_15 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, дослідивши належним чином матеріали провадження.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2021 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст.189, ч. 3 ст. 289 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4