ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2475/15-к Номер провадження 11-кп/814/730/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтави матеріали кримінального провадження , внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000095 від 31.01.2015 року за апеляційною прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 березня 2020 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Савинці Миргородського району Полтавської області , громадянина України , з неповною середньою освітою , не працюючого , не одруженого , зареєстрованого АДРЕСА_1 , фактично жителя АДРЕСА_2 , -

за участю: прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
особи щодо якої розглядається клопотання- ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_9 ,
законного представника ОСОБА_10

в с т а н о в и л а :

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 березня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання про застосування щодо ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.

Скасовано запобіжний захід у виді передання на піклування брату ОСОБА_10 з обов`язковим лікарським наглядом за місцем тимчасового проживання.

Вирішено питання про речові докази.
Згідно з ухвалою суду та клопотання , ОСОБА_6 вчинив суспільно небезпечне діяння за таких обставин.
З клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 вбачається, що 25 січня 2015 року, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_6 знаходячись за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вчинив сварку з своєю бабусею ОСОБА_11 , 1929 р.н. У ході сварки ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, маючи намір на нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , наніс ОСОБА_11 не менше сорока одного удару руками і ногами по голові та тулубу останньої. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла в будинку за місцем проживання.
Згідно з висновку судово-медичної експертизи на трупі ОСОБА_11 виявлені наступні тілесні ушкодження: переломи 3,8,9 ребер справа та 4-10 ребер зліва по декількох анатомічних лініях; перелом під`язикової кістки з крововиливами у м`які тканини навколо; крововиливи у м`які тканини голови тім`яної ділянки зліва; синці, що розташовані: в надбрівній ділянці справа; навколо правого ока, з розповсюдженням на виличну ділянку та щоку; в ділянці кута нижньої щелепи справа; на верхній губі справа; в ділянці підборіддя справа, з розповсюдженням на передню поверхню шиї в верхній та середній третинах та в ділянці верхньої губи зліва, підборіддя зліва, лівої щоки, передньо-бокової поверхні шиї зліва, що зливаються між собою; в надбрівній ділянці зліва та навколо лівого ока, з розповсюдженням на виличну ділянку, що зливаються між собою; на зовнішній поверхні лівого ліктевого суглобу; на зовнішній поверхні лівого плечового суглобу; на задній поверхні лівого передпліччя в середній третині; на тилі лівої кисті, в проекції 1-2 п`ясних кісток; на задній поверхні нижньої третини правого передпліччя; на передньо-зовнішній поверхні середньої третини правого стегна; на внутрішній поверхні правого колінного суглобу; на зовнішній поверхні верхньої та середньої третини правої гомілки; на передній поверхні середньої третини лівого стегна; на зовнішній поверхні лівого колінного суглобу з розповсюдженням на верхню третину зовнішньої поверхні гомілки; на внутрішній поверхні середньої третини лівого стегна; на внутрішній поверхні верхньої та середньої третини правого стегна; на внутрішній поверхні нижньої третини правої гомілки; на зовнішній поверхні середньої третини лівої гомілки; на внутрішній поверхні середньої третини лівої гомілки, які утворилися не менш ніж від 41 (сорок однієї) точки прикладання сили твердих тупих предметів, якими, могли бути удари руками, ногами, з достатньою силою для їх утворення. Стосовно живої особи всі тілесні ушкодження можуть бути оцінені лише в своїй сукупності та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до настання смерті потерпілої.
Смерть ОСОБА_11 настала в наслідок тупої травми грудної клітини, яка призвела до виникнення чисельних переломів ребер справа та зліва по декількох анатомічних лініях та ускладнилася шоком тяжкого ступеню.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, які її подали
В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні прокурор Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_12 просить ухвалу Миргородського міськрайонного суду від 20.03.2020 року , якою відмовлено у задоволенні клопотання про застосування щодо ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом , скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду , що перешкодило ухвалити законне та обгрунтоване рішення та ухвалити нову ухвалу якою застосувати до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги прокурор посилається на те , що суд не оцінив належним чином докази , надані прокурором.

Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні прокурор апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з наведених в ній підстав.

Захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 , законний представник ОСОБА_10 та ОСОБА_6 заперечували з приводу задоволення апеляційної скарги.

Мотиви суду
Заслухавши суддю доповідача , пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційної скарги , вивчивши матеріали кримінального провадження , проаналізувавши доводи апеляційної скарги , колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України та ч.2 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а, відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України та ч.4 ст.17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення."

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження , досудове розслідування та судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону , а висновки суду першої інстанції щодо невинуватості ОСОБА_6 у вчиненні суспільно небезпечного діяння ґрунтуються на ретельно перевірених і досліджених в судовому засіданні з точки зору їх належності , достатності , переконливості , доказах.

Так , судом було досить ретельно проаналізовано показання свідків , які були заявлені стороною обвинувачення , проаналізовано висновки судових експертиз , результати огляду місця події та результати інших слідчих (розшукових) дій.

Зокрема , відмовляючи у задоволення клопотання суд першої інстанції послався на те , що безпосередніх свідків вчинення ОСОБА_6 суспільно-небезпечного діяння, яке полягало в заподіянні ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, що потягли її смерть , немає.
Допитані в ході судового слідства свідки з позитивної сторони охарактеризували ОСОБА_6 , вказували на відсутність в його поведінці агресивності. Він тривалий час проживав із ОСОБА_11 і не було жодного випадку скарг на його поведінку.
Із показань свідка ОСОБА_13 суд встановив , що вона сприймала окремі слова ОСОБА_6 , як такі, які свідчили про те, що ОСОБА_11 вже немає в живих, в той же час зазначала, що прямо про смерть ОСОБА_14 він не повідомляв.
За результатами дослідження протоколу огляду місця пригоди в ході якого було виявлено та вилучено светр , належний ОСОБА_6 на якому виявлені сліди крові загиблої та сліди пальців рук останнього виявлені в ході огляду місця пригоди , суд встановив і зазначив , що ОСОБА_6 проживав разом з ОСОБА_11 за однією адресою, здійснював за нею догляд, а отже логічним є виявлення в будинку саме його слідів пальців рук та його речей. Наявність на светрі ОСОБА_6 слідів крові ОСОБА_11 не може свідчити про те, що саме він наніс тілесні ушкодження особі, адже його светром який знаходився в будинку за місцем його проживання могла скористатися будь-яка особа з метою приховання своїх протиправних дій.
Із показань свідка ОСОБА_15 , який на досудовому розслідуванні проводив огляд місця пригоди , суд встановив , що двері в будинку були у занедбаному стані. Металеві петлі неодноразово протягом функціонування знімалися. Був незадовільний стан запираючого пристрою. Скоби він сам не витягував, але якщо їх добре потягнути, то вони б витягнулися. З його точки зору в будинок можна було зайти не відчиняючи замка, зважаючи на стан запираючого пристрою.
Проаналізував суд як доказ можливого вчинення саме ОСОБА_6 суспільно-небезпечного діяння і показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 з приводу того, що на снігу на території будинковолодіння були відсутні будь-які сліди. В цьому питанні суд вказав, що з моменту залишення ОСОБА_6 будинку минуло кілька днів, в цей період часу неодноразово йшов сніг, як зазначали свідки, а отже, відсутність слідів на території будинковолодіння на час виявлення трупа ОСОБА_11 не може свідчити про відсутність доступу до будинку інших осіб.
Встановлено було судом першої інстанції також і те, що в ході досудового розслідування під час обшуку в будинковолодінні ОСОБА_18 було вилучено дві сумки, які привіз та залишив у неї її брат ОСОБА_6 , дубльонку та шапку. Також було вилучено особисті речі ОСОБА_6 в які він був одягнутий: шкарпетки шерстяні, штани сірого кольору, чоловічі штани камуфляжні, шкарпетки чорні, труси сірого кольору, шорти чорного кольору. Проте , Експертного дослідження цих речей проведено не було.
Встановлено було судом першої інстанції і недопустимість як доказів по справі протоколів за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 25.06.2015 року та від 12.06.2015 року через порушення правил ч.2 ст.290 КПК України.
Проаналізувавши вказані докази суд прийшов до висновку про недоведеність поза розумним сумнівом того, що суспільно-небезпечне діяння передбачене ч.2 ст.121 КК України було вчинене саме ОСОБА_6 .

Із вказаним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Натомісь доводи апеляційної скарги прокурора колегія суддів вважає непереконливими.

Так , доводи апеляції прокурора в цілому зводяться до власного (повторного) обгрунтування доказів у справі , які були надані суду першої інстанції і які були викладені у вироку, із викладенням власного розуміння їх переконливості в питанні доведення вини особи у вчиненні суспільно-небезпечного діяння.

Аналізуючи зазначені доводи апеляції прокурора, колегія суддів виходить із такого.

Колегія суддів не може погодитись із доводами прокурора , що показання свідка ОСОБА_13 хоч в якійсь мірі підтверджують версію сторони обвинувачення , що саме ОСОБА_6 вчинив суспільно небезпечне діяння.

Так , будучи допитаною , свідок ОСОБА_13 , пояснила (по тексту вироку) , що взимку, точного числа та року вона не пам`ятає, зустріла свого знайомого ОСОБА_19 та він дав їй гроші, щоб купила горілки. Вона купила горілки і вони разом її розпивали. Потім в будинок зайшов ОСОБА_6 та вживав горілку разом з ними. Вона вийшла на подвір`я, щоб справити свої природні потреби, а ОСОБА_20 , як їй здалося, хотів її зґвалтувати. ОСОБА_19 побачив це, та взявши палку замахнувся нею на ОСОБА_20 . ОСОБА_6 вихопив з рук ОСОБА_19 палку та поламавши її на дві частини залишив будинок. ОСОБА_20 знає не дуже добре, але люди говорять, що він трудяга. Коли вони розпивали спиртні напої, то ОСОБА_20 щось сказав за бабу, і вона так зрозуміла, що її вже немає в живих.
В контексті вказаних свідчень колегія суддів , по-перше , звертає увагу, що мова йдеться про показання з чужих слів, що стали відомі від особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру. По-друге, навіть, якщо припустити, що дійсно ОСОБА_6 щось сказав про свою бабусю, в його словах, не вбачається жодного натяку на застосування з його боку фізичного насильства щодо неї. Не вбачається і в словах самої ОСОБА_13 впевненості щодо слів Надтоки.
За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду щодо недопустимості як доказу свідчень ОСОБА_13 .
Не погоджується колегія суддів також із доводами прокурора, що факт вилучення в помешканні ОСОБА_11 сарафану, на якому виявлено кров останньої, свідчить про те, що саме ОСОБА_6 наніс тілесні ушкодження своїй бабусі.
У контексті оцінки вказаного доказу колегія суддів звертає увагу, що прокурором в апеляції не наведено, а з яких саме міркувань він дійшов до такого висновку. Як вбачається із матеріалів провадження, на вказаному сарафані, не було виявлено інших будь-яких слідів, які б вказували, прямо чи опосередковано, що кров з» явилась на ньому саме через дії ОСОБА_6 .
Не вказують , на переконання колегії суддів , на винуватість ОСОБА_6 і показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_21 щодо стану вхідних дверей до будинку ОСОБА_11 , оскільки кожний із вказаних свідків виклав особисте сприйняття стану вказаних дверей і висновку суду вказані свідчення не спростовують.
Не спростовує вказаного висновку і висновок судової трасологічної експертизи щодо навісного замку , що був вилучений на місці події і який є у справному стані.
Колегія суддів звертає увагу , що свідок ОСОБА_15 слідчий по справі , вказував у своїй свідченнях на можливість відкриття дверей без відмикання навісного замку і та обставина , що замок у справному стані не виключає можливості відкриття дверей іншим шляхом і , в тому числі , тим на який вказує свідок. Доказів на спростування цього прокурором суду надано не було.
Не впливає істотним чином на питання доведення винуватості ОСОБА_6 , на переконання колегії суддів , і тривалий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Аналізуючи підсумки встановленого в ході судового розгляду за переконанням прокурора , на які він вказує в своїй апеляції , колегія суддів не може також з ними погодитись.
Так прокурор вказує , що тілесні ушкодження ОСОБА_11 були нанесені 25.01.2015 року.
Водночас, як вбачається із матеріалів судового провадження (висновки СМЕ , комісійної СМЕ , повторної комісійної СМЕ), точної дати спричинення потерпілій тілесних ушкоджень , стороною обвинувачення встановлено не було.
Той факт, що з померлою ОСОБА_11 постійно проживав лише один ОСОБА_6 і 25.01.2015 року він віддав свідку ОСОБА_16 книжки за сплату комунальних послуг з проханням заплатити за них, поцікавився чи поштарка принесла пенсію і зазначив , що якщо « ОСОБА_11 помре то хоч будуть гроші», ніяким чином не доводить того факту, що саме він вчинив суспільно-небезпечне діяння .
Не погоджується колегія суддів також і з тим, що та обставина, що ОСОБА_6 з 26.01.2015 року не бачили в селі Попівка Миргородського району, після того як він вийшов з будинку, вказує на його причетність до спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , оскільки це свідчить лише про той факт, що він в селі не перебував.
На переконання колегії суддів не вказує на причетність до вчинення суспільно-небезпеченого діяння саме ОСОБА_6 і той факт, що біля будинку ОСОБА_11 не було жодних слідів на снігу і не був пошкоджений замок. У цьому питанні колегія суддів звертає увагу, що той же свідок ОСОБА_16 знала де знаходиться ключ від цього ж замка.
Не вказує, на думку колегії суддів, на причетність ОСОБА_6 до вчинення суспільно-небезпеченого діяння і той факт, що в будинку під час огляду місця події були виявлені сліди пальців його рук.
Колегія суддів вважає, що є очевидним, що людина, яка проживає в помешканні, користується різними предметами у побуті , «могла» залишити сліди пальців своїх рук.
При цьому , відсутність в помешкані слідів пальців інших осіб , не виключає можливості їх перебування в цьому помешканні.
Що стосується клопотання прокурора про повторне дослідження апеляційним судом доказів у справі , то воно в апеляційній скарзі жодним чином не обгрунтоване через призму дотримання положень ч.3 ст.404 КПК України. Не було наведено переконливого обгрунтування і прокурором в судовому засіданні.
Прокурором не було представлено також і нових доказів , які не досліджувались судом першої інстанції з об`єктивних причин , і які б переконали колегію суддів у помилковості судового рішення.
Неточності в показаннях свідків , на яких наголошує прокурор , не є суттєвими і істотним чином не впливають на правильність судового рішення.
Отже , колегія суддів приходить до висновку , що доводи апеляційної скарги прокурора не спростовують висновків суду першої інстанції щодо недоведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння передбаченого ч.2 ст.121 КК України і неможливості у зв`язку із цим застосування примусових заходів медичного характеру.
Через вказані обставини стан психічного стану , в якому перебував ОСОБА_6 в період часу до якого відносяться події , апеляційним судом в ухвалі не висвітлюється.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства , які б могли перешкодити суду ухвалити законне , обгрунтоване та вмотивоване судове рішення , колегією суддів не встановлено.
Ухвала суд відповідає вимогам КПК , є законною , обгрунтованою та вмотивованою.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку , що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення , а ухвалу суду про відмову у застосуванні примусових заходів медичного характеру - без змін.
Керуючись ст.ст.376,404,405,407,419 КПК України , колегя суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення , а ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 березня 2020 року щодо ОСОБА_6 без змін;

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційного кримінального суду Верховноо Суду протягом 3 місяців з моменту проголошення.

Судді:

____________ _________________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4