Справа № 991/8777/20
Провадження1-кс/991/9004/20
29 жовтня 2020 року м.Київ
В обґрунтування необхідності скасування арешту адвокат зазначає, що арешт на 28 об`єктів нерухомого майна та корпоративні права товариств було накладено з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, оскільки арештоване майно на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_6 та її чоловікові ОСОБА_7 . Втім, дана обставина не відповідає дійсності, оскільки 04.11.2011 між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 укладено шлюбний договір, згідно з умовами якого припинено режим спільної сумісної власності подружжя та все нерухоме майно, корпоративні права господарських товариств є особистим майном ОСОБА_6 та належать останній на праві особистої приватної власності. Зважаючи на той факт, що ОСОБА_6 не є підозрюваною у кримінальному провадженні та до її майна не може бути застосована конфіскація майна, як один із видів покарання, заявник вважає ухвалу необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.
Представники власника майна адвокати ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримали, пояснення надали аналогічні тексту клопотання та просили задовольнити з наведених у ньому підстав.
Представник Національного антикорупційного бюро України у судове засідання не з`явився, про час та місце засідання повідомлений належним чином. До початку судового засідання через канцелярію суду від детектива ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд клопотання без його участі. Письмових пояснень та заперечень з приводу скасування арешту майна суду не надано та прийняття рішення залишено на розсуд слідчого судді.
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України під час розгляду клопотання слідчим суддею здійснюється фіксація за допомогою технічних засобів.
Розглянувши клопотання та додані до нього матеріали, вислухавши пояснення учасників судового провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступних висновків
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно пункту 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
Частина 5 цієї статті зазначає, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
В той же час пункт 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, зазначає, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 12.02.2020 у справі № 991/1276/20 задоволено клопотання детектива Національного бюро і накладено арешт на об`єкти нерухомого майна та корпоративні права, які зареєстровані за ОСОБА_6 та перебувають у спільній сумісній власності підозрюваного ОСОБА_7 із забороною розпоряджатися таким майном, а саме:
22) житловий будинок, загальною площею 155,80 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_18 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31753658, дата реєстрації 04.01.2011);
Арешт на вищезазначене майно накладено з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
Водночас, у судовому засіданні, із наданих до суду матеріалів, встановлено, що 04.11.2011 між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 укладено шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 (бланк серія ВРО № 299475), відповідно до умов якого, а саме: п. 3.1 все нерухоме майно (земельні ділянки, житлові будинки, квартири, машиномісця, тощо), корпоративні права (частки, акції) господарських товариств, предмети домашнього побуту, в тому числі: меблі (в тому числі антикварні), предмети інтер`єру, побутова техніка, предмети мистецтва, музичні інструменти, посуд, дорогоцінні прикраси, вироби з дорогоцінних металів, набуті подружжям під час шлюбу та будь-яке інше майно, яке буде набуто подружжям у власність у майбутньому, вважаються особистим майном і належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_6 .
Пунктом 4 даного договору також встановлено, що внаслідок його укладення припиняється режим спільної сумісної власності майна подружжя.
Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частина 1 ст. 63 СК України зазначає, що дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду 12.02.2020 у справі № 991/1276/20, арешт на нерухоме майно та корпоративні права ОСОБА_6 накладався саме з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, через віднесення вищезазначеного майна до майна, що є спільною сумісної власністю подружжя.
Доказів визнання даної угоди недійсною стороною обвинувачення не надано, а тому право особистої приватної власності ОСОБА_6 на нерухоме майно та корпоративні права господарських товариств презюмується в силу закону.
З огляду на наведене слідчий суддя вважає, що арешт, накладений на 28 об`єктів нерухомого майна та корпоративні права господарських товариств, які на праві особистої приватної власності належать ОСОБА_6 , не можна вважати обґрунтованим, оскільки вказані відомості про шлюбний договір не були відомі слідчому судді. Отже накладений арешт на майно ОСОБА_6 порушує право останньої на вільне володіння, користування та розпорядження майном. А тому його слід скасувати.
За загальним правилом, визначеним у ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі арешт майна, допускається тільки у разі коли потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора та одночасно з цим може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься верховенство права, законність та недоторканність права власності.
Таким чином, виходячи із фактичних даних, наявних у матеріалах клопотання, враховуючи, що слідчим суддею Вищого антикорупційного суду було накладено арешт на майно, яке не перебувало у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_9 , а є особистою приватною власністю ОСОБА_6 , а стороною обвинувачення під час розгляду клопотання адвоката не надано доказів спростування позиції сторони захисту, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , про скасування арешту майна підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 131, 132, 170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя,
Клопотання адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту майна задовольнити.
Скасувати арешт, накладений на підставі ухвали Вищого антикорупційного суду від 12 лютого 2020 року (справа № 991/1276/20, провадження 1-кс/991/1303/20, а саме на:
22) житловий будинок, загальною площею 155,80 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_18 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 31753658, дата реєстрації 04.01.2011);
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1