У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.08.2020 Справа №607/13216/20

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі в порядку ст. 107 КПК України, клопотання слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 погоджене керівником Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному проваджені № 0000003,-
встановив:
Слідчий СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження № 0000003 від 16 січня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.190, ч. 4 ст. 190 КК України звернувся із клопотанням погодженим керівником Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна.
Слідчий ОСОБА_3 подав письмову заяву про розгляд клопотання без його участі.
Власник майна ОСОБА_5 будучи повідомленим про час та дату судового засідання, до суду не з`явився, причини не повідомив.
Згідно вимог ч.1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Враховуючи вищенаведені обставини з метою забезпечення принципу розумності строків, клопотання доцільно розглянути без участі цих осіб.
У клопотанні зазначено наступне обґрунтування: «Слідчим управлінням ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003 від 16 січня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.190, ч. 4 ст. 190 КК України.
Встановлено, що згідно інформації УСБУ в Тернопільській області ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та іншими на даний час не встановленими особами, на території Тернопільської області, з метою шахрайського заволодіння державними коштами у великих розмірах, використовуючи підроблені документи, щодо стану здоров`я учасників бойових дій, із залученням працівників лікувальних установ, оформляють на ім`я осіб з числа учасників бойових дій групу інвалідності, на підставі чого в подальшому, заволодівають одноразовими матеріальними виплатами передбаченими для інвалідів війни. При цьому встановлено, що особи з числа учасників бойових дій, яким було встановлено групу інвалідності, в дійсності не мали захворювань вказаних у їхніх медичних документах, які слугували підставою для встановлення групи інвалідності. В ході вчинення вказаних злочинів шляхом шахрайських дій ОСОБА_5 , спільно з ОСОБА_8 ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 державі, в особі Міністерства оборони України, спричинено шкоду на загальну суму 6 831 495 грн.
07 серпня 2020 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Тернопільської обл., Чортківського р-н., с. Скородинці, громадянина України, українця, із вищою освітою, жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, одруженого, не депутата, раніше не судимого, повідомлено про підозру у скоєнні ним злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.190, ч. 4 ст. 190 КК України.
Дії ОСОБА_5 кваліфікуються за ч. 2 ст. 15 ч.4 ст.190, ч.4 ст.190 КК України - тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), за попередньою змовою групою осіб, вчинене у особливо великих розмірах та незакінчений замах на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), за попередньою змовою групою осіб, вчинене у особливо великих розмірах.
Згідно інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів у ОСОБА_5 перебуває у власності автомобіль марки ОРЕL KADETT 1991 року випуску.
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Враховуючи, що санкція ч.4 ст. 190 КК України у якій підозрюється ОСОБА_5 передбачає конфіскацію майна, з метою забезпечення конфіскації майна, виникла необхідність у накладенні арешту на автомобіль марки ОРЕL KADETT 1991 року випуску, які перебувають у власності ОСОБА_5 ».
Дослідивши клопотання із додатками матеріалами, якими слідчий обгунтовує необхідність накладення арешту на майно, приходжу до наступного висновку.

В порядку ч.1 ст. 94 КПК України слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Судом встановлено що клопотання слідчого відповідає вимогам ч.2 ст. 171 КПК України.
ОСОБА_5 підозрюється у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.15 ч.4 ст.190, ч. 4 ст. 190 КК України.
Згідно інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів у ОСОБА_5 перебуває у власності автомобіль марки ОРЕL KADETT 1991 року випуску.
Згідно із ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Санкція ч.4 ст. 190 КК України у якій підозрюється ОСОБА_7 передбачає конфіскацію майна.

На підставі п.3 ч.2 ст. 170 арешт майна може бути застосованим з метою конфіскації майна як виду покарання.

Крім того із змісту клопотання вбачається, що в ході вчинення вказаних злочинів шляхом шахрайських дій ОСОБА_5 , спільно з ОСОБА_8 ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 державі, в особі Міністерства оборони України, спричинено шкоду на загальну суму 6 831 495 грн.

Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

У даному випадку застосування арешту майна не порушуватиме принцип пропорційності, оскільки можлива завдана шкода державі визначена як в особливо великому розмірі.

Відповідно до ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

На думку слідчого судді стороною обвинувачення доведено наявність обгунтованих підстав вважати, що у разі не застосування арешту вказаного майна воно може приховано, пошкоджено, піданно псуванню, знищене, перетворене, відчужене.

Беручи до уваги вищевикладене враховуючи, що санкція ч.4 ст. 190 КК України у якій підозрюється ОСОБА_5 передбачає конфіскацію майна, та те, що арешт майна може бути застосовано із метою конфіскації майна як виду покарання а не застосування такого заходу забезпечення може призвести до відчуження, знищення, пошкодження даного майна, тому слідчий суддя знаходить достатньо обгунтованих підстав для накладення арешту на майно, отже клопотання доцільно задовольнити.
Керуючись статтями 8, 129 Конституції України, 2, 94, 98, 170, 172, 173, 174 КПК України, слідчий суддя,-
постановив:
Клопотання задовольнити.
Накласти арешт (шляхом заборони володіння, користування, розпорядження) на автомобіль марки ОРЕL KADETT 1991 року випуску, який перебуває у власності ОСОБА_5 .
Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 зобов`язавши його повідомити заінтересованих осіб про накладення арешту.
Згідно ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково, якщо буде доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою при оголошенні ухвали протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1