Ухвала

Іменем України
26 серпня 2020 року
м. Київ
Справа № 182/8762/18
Провадження № 51-3951 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2020 року за його заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судових рішень та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2020 року,
встановив:
Вироком Дніпропетровського обласного суду від 24 вересня 1996 року, ухваленого колегією суддів у складі головуючого судді ОСОБА_5 , судді ОСОБА_6 , народних засідателів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , засудженоОСОБА_4 за ч. 1 ст. 17, ч. 2 ст. 142, ч. 3 ст. 142, п.п. «а», «г», «е» ст. 93, ч. 3 ст. 222, ч. 1 ст. 42 КК України (1960 року) до виключної міри покарання у вигляді смертної кари з конфіскацією всього майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 24 грудня 1996 року вказане рішення суду змінено, виключено з вироку кваліфікацію дій ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 17 ч. 2 ст. 142 КК України (1960 року) та ухвалено вважати ОСОБА_4 засудженим за сукупністю злочинів, передбачених ч. 3 ст. 142, п.п. «а», «г», «е» ст. 93, ч. 2 ст. 222 КК України (1960 року) до смертної кари розстрілу з конфіскацією майна.
Ухвалою Дніпропетровського обласного суду від 11 вересня 2000 року, ухваленого колегією суддів у складі головуючого судді ОСОБА_6 , судді ОСОБА_10 , народних засідателів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , покарання засудженому ОСОБА_4 замінено на довічне позбавлення волі.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2016 року вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишено без змін.
Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Дніпропетровського обласного суду від 24 вересня 1996 року та ухвали Дніпропетровського обласного суду від 11 вересня 2000 року.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2020 року ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2020 року залишено без змін.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
На обґрунтування свої вимог засуджений наводить доводи, якими не погоджується із висновками суду першої та апеляційної інстанцій про те, що обставини на які він посилався в заяві не є нововиявленими та у зв`язку з наявністю яких, ухвалений відносно нього вирок та ухвала підлягають перегляду.
Зазначає, що під час розгляду його заяви про перегляд вироку та ухвали за нововиявленими обставинами, суди не надали належної правової оцінки тому факту, що вирок суду першої інстанції та ухвала обласного суду були винесені, незаконним складом суду, оскільки народні засідателі не складали присяги.
Вказує, що в особовій справі судді ОСОБА_14 відсутній бланк присяги судді, а суддя ОСОБА_6 складала присягу лише 25 квітня 1990 року і на час винесення вироку, на його думку, присяга втратила свою чинність.
Крім того зазначає про порушення його права на захист, оскільки Верховний Суд України розглянув його касаційну скаргу на вирок суду першої інстанції без його участі та участі захисника.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі, не вбачається, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Так, системне тлумачення глави 34 КПК України у сукупності з наведеними вище положеннями призводить до висновку, що перегляд за нововиявленими обставинами є надзвичайним (екстраординарним) переглядом судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанції) виявлені обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження, розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним.

Тобто, обставини, що не були відомі суду на час судового розгляду, повинні бути настільки суттєвими та неспростовними, щоб мати можливість вплинути на законність прийнятого судом рішення по суті.
Цей висновок підтверджується, крім іншого, і самим текстом статті 459 КПК, відповідно до якого нововиявленими обставинами визнаються: - «штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок»; - «скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; - «інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали».

Відповідно до вищезазначеного, нововиявлені обставини мають стосуватися лише вироку або судових рішень, що постановлені щодо цього вироку, тобто судового рішення по суті кримінального обвинувачення.
Як убачається зі змісту ухвали суду Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2020 року, вказаним рішенням відмовлено у задоволені заяви засудженого ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Дніпровського обласного суду від 24 вересня 1996 року та ухвали Дніпровського обласного суду від 11 вересня 2000 року, оскільки ОСОБА_4 не надано суду обґрунтованих обставин, що підтверджують наявність нововиявлених, вичерпний перелік яких наведено ч. 2 ст.459 КПК України та на підставі яких здійснюється кримінальне провадження. При цьому, судом встановлено, що зазначені в заяві засудженого обставини по своїй суті не є нововиявленими, а його доводи направлені фактично на перегляд зазначених судових рішень.

Мотивуючи своє рішення, колегією суддів районного суду в ухвалі встановлено, що посилання ОСОБА_4 на лист Територіального управління ДСА в Дніпропетровській області від 02 жовтня 2018 року як на доказ того, що вирок та ухвала, були ухвалені неповноважним складом суду є безпідставними, оскільки суддя ОСОБА_6 прийняла присягу 25 квітня 1990 року, а стосовно судді ОСОБА_14 не вказано, що він не приймав присягу, а лише констатується відсутність бланку присяги в його особовій справі.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про статус суддів» від 15 лютого 1992 року, який набрав чинності з 10 лютого1993 року, передбачено, що вперше обраний суддя в урочистій обстановці приймає присягу.
Отже, вказаною нормою не передбачено повторної присяги суддів, які її прийняли до прийняття вказаного закону.
Таким чином, враховуючи зазначене, колегія суддів касаційного суду вважає, що суд обґрунтовано визнав доводи засудженого в цій частині безпідставними, оскільки, відповідно до п. 12 перехідних положень Конституції України від 28 червня 1996 року судді всіх судів України, обрані чи призначені до дня набуття чинності Конституцією, продовжують здійснювати свої повноваження згідно з чинним законодавством до закінчення строку, на який вони обрані чи призначені, а тому на дату ухвалення вироку судді вважається такими, що прийняли присягу.

Щодо доводів засудженого про відсутність повноважень у народних засідателів під час ухвалення рішень щодо нього,в зв`язку з не складанням останніми присяги, колегія суддів зазначає наступне.
Указ Президії Верховної Ради Української РСР від 15 грудня 1989 року № 8527-ХІ «Про присягу суддів і народних засідателів судів Української РСР», який регулює прийняття присяги народними засідателями, на час ухвалення рішень втратив чинність, а тому доводи засудженого в цій частині колегія суддів вважає безпідставними.
Отже, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що рішення стосовно засудженого ОСОБА_4 ухвалені законним складом суду, а доводи засудженого з посиланням на вищевказані обставини як на нововиявлені є безпідставними.
Із вказаним погодився Дніпровський апеляційний суд та обґрунтовано вказав, що обставини, на які посилався засуджений, по своїй суті не є нововиявленими відповідно до ч. 2 ст. 459 КПК України, а сама заява засудженого була направлена фактично на перегляд вироку та ухвали без належних на те обґрунтувань та наведення доказів.
Також, апеляційний суд правильно вказав, що посилання засудженого на те, що розгляд Верховним Судом України 24 грудня 1996 року кримінального провадження щодо нього проведено без його участі та участі захисника, не являється нововиявленою обставиною в розумінні положень ч. 2 ст. 459 КПК України, а тому доводи засудженого в цій частині обґрунтовано визнав безпідставними.
Колегія суддів касаційного суду вважає, що апеляційний суд, переглядаючи ухвалу районного суду за заявою ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами рішень щодо нього за його апеляційною скаргою, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, детально перевірив викладені в апеляційній скарзі доводи, які є аналогічними доводам касаційної скарги, та обґрунтовано визнав їх безпідставними, із зазначенням відповідних мотивів прийнятого рішення.
Враховуюче зазначене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. При таких обставинах, колегія суддів касаційного суду вважає, що у відкритті касаційного провадження засудженому ОСОБА_4 за його касаційною скаргою необхідно відмовити.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК Українисуд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи наведене та керуючись вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2020 року за його заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судових рішень та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3