Номер провадження: 11-сс/813/1729/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 13.10.2020 року у кримінальному провадженні №0003058 від 09.10.2020 року, -

встановив:
оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 11.12.2020 року, без визначення розміру застави щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, грузина за національністю, неодруженого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 18.03.2016 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком тривалістю один рік,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, внесеного до ЄРДР за №0003058 від 09.10.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 1 ст. 263 КК України.
Мотивуючи прийняте рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає доведеним існування в рамках даного кримінального провадження ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України у вигляді можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідків та експертів у цьому кримінальному провадженні, а також ризику вчинити інше кримінальне правопорушення.
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Захисник посилається на відсутність обґрунтованої підозри, стверджує про відсутність заявлених в клопотанні слідчого ризиків. Крім того, захисник вказує, що при постановленні ухвали слідчий суддя, обравши підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою, всупереч положенням ст.182 КПК України, не визначив розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.
Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою доводів апеляційної скарги та матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що в провадженні СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській областіперебуває кримінальне провадження №0003058 від 09.10.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи обізнаним з діючим законодавством щодо заборони зберігання, придбання чи збуту боєприпасів та вибухових речовин, без передбаченого законом дозволу, в невстановленому в ході досудового розслідування місці та часі, шляхом привласнення знайденого, придбав:
- два запали ручних гранат типу УЗРГМ-2 з однаковим маркуванням «17-88 УЗРГМ-2 583»;
- предмети ззовні схожі на тротилову шашку у кількості 2 шт., які помістив до автомобілю марки «TOYOTA CAMRY», в кузові чорного кольору, державні номерні знаки « НОМЕР_1 », який знаходиться у нього в користуванні, та став зберігати до 15:30 години 08.10.2020 року.
08.10.2020 року в період часу з 15 год. 30 хв. до 16 год. 35 хв., в ході проведення обшуку автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», в кузові чорного кольору, державні номерні знаки « НОМЕР_1 » за адресою: Миколаївська обл., Березанський р-н, с. Коблево, вул. Одеська, б.1, під переднім пасажирським сидінням було виявлено та вилучено:
- два запали ручних гранат типу УЗРГМ-2 з однаковим маркуванням «17-88 УЗРГМ-2 583»;
- предмети ззовні схожі на тротилову шашку у кількості 2 шт., який складається з пресованої речовини жовтого кольору, в яких міститься вибухова речовина.
Вищевказані вилучені предмети ОСОБА_8 незаконно зберігав та придбав без передбаченого законом дозволу.
Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Згідно вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті. Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного, чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і апеляційним судом.

Розглядаючи апеляційну скаргу, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, на даній стадії досудового розслідування, підтверджується зібраними по справі доказами, які долучені до матеріалів клопотання, які є достатні для висновку про обґрунтованість підозри, зокрема: протоколом прийняття заяви від ОСОБА_10 , відомості за якою було внесено до ЄРДР за №0003037 та в рамках якого було проведено обшук; протоколом обшуку автомобіля «Toyota Camry», в кузові чорного кольору, д.н.з. « НОМЕР_1 », за адресою: Миколаївська обл., Березанський р-н., с. Коблево, вул. Одеська, 1, я результаті якого у вищевказаному автомобілі було виявлено та вилучено два запали типу УЗРГМ-1 з однаковим маркуванням «17-88 УЗРГМ-2 583» та два предмети ззовні схожі на тротилову шашку; протоколом допиту ОСОБА_11 , в присутності якого при обшуку було виявлено та вилучено два запали типу УЗРГМ-1 з однаковим маркуванням «17-88 УЗРГМ-2 583» та два предмети ззовні схожі на тротилову шашку в автомобілі «Toyota Camry», в кузові чорного кольору, д.н.з. « НОМЕР_1 »; протоколом допиту ОСОБА_12 , в присутності якого при обшуку було виявлено та вилучено два запали типу УЗРГМ-1 з однаковим маркуванням «17-88 УЗРГМ-2 583» та два предмети ззовні схожі на тротилову шашку в автомобілі «Toyota Camry», в кузові чорного кольору, д.н.з. « НОМЕР_1 »; протоколом огляду речей, які було виявлено та вилучено в ході обшуку автомобіля «Toyota Camry», в кузові чорного кольору, д.н.з. « НОМЕР_1 », за адресою: Миколаївська обл., Березанський р-н., с. Коблево, вул. Одеська, 1; актом перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів №329, відповідно до якого при проведення експрес-тесту в предметах ззовні схожих на тротилову шашку наявна вибухова речовина, а також іншими матеріалами кримінального провадження.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Згідно практики ЄСПЛ, зокрема згідно п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Слід зазначити, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК України, апеляційному суду не наведено.

Апеляційний суд вважає, що надані слідчим та прокурором докази, які містяться в матеріалах провадження, на даній стадії досудового розслідування, доводять обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, слідчим та прокурором надано відповідні докази на підтвердження існування ризиків, які знайшли своє відображення в оскаржуваній ухвалі слідчого судді.

Апеляційний суд вважає, що прокурором надано достатні та переконливі дані, які вказують на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам та підтвердження відсутності обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які не є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а стороною захисту не надано жодного доказу, які свідчать про протилежне та спростовують ці твердження прокурора.

В зв`язку з наведеним, посилання захисника про відсутність доказів щодо існування зазначених у клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді ризиків, апеляційний суд вважає безпідставними та вважає обґрунтованими посилання слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, висновки належним чином мотивовані та наведені в оскаржуваній ухвалі.

Розглядаючи клопотання слідчого, слідчий суддя, врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбачених ч.1 ст.263 КК України, його специфіку, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушень, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 7 років, суспільну небезпеку вчиненого, кваліфікуючі ознаки кримінального правопорушення, його зухвалість, особу підозрюваного, те, що підозрюваний раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності, що знову ж таки підтверджує як схильність підозрюваного до вчинення такого роду діянь та дійшов обґрунтованого висновку про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також, що застосування іншого, менш суворого запобіжного заходу, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти встановленим ризикам.

В зв`язку з наведеним апеляційний вважає застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою виправданим, а доводи захисника в цій частині необґрунтованими.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність обрання на даній стадії досудового розслідування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування менш суворих запобіжних заходів може виявитися недостатнім для запобігання існуючим ризикам, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Також у кримінальному провадженні існує ризик того, що перебуваючи на свободі, підозрюваний ОСОБА_8 матиме змогу здійснити спроби переховування від досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілого, свідків та експертів у цьому кримінальному провадженні, а також ризику вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи, що підозрюваний є громадянином України, має постійне місце проживання на території держави та міцні соціальні зв`язки, чого не заперечував прокурор, а слідчим в клопотанні, і прокурором в судовому засіданні не наведено жодного обґрунтування неможливості визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя постановив у цій частині рішення, яке суперечить зазначеній нормі закону та підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нової ухвали.
Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
У відповідності до вимог ч.ч. 4, 5 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Скасовуючи ухвалу слідчого судді та ухвалюючи нове рішення за результатами розгляду клопотання слідчого, погоджуючись з доводами клопотання про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під варто, при визначенні розміру застави, апеляційний суд керується вимогами ч.4, п.2 ч.5 ст.182 КПК України.
Виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд враховує практику ЄСПЛ, зокрема рішення по справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010р., в якому Суд зазначив: «п.78. Гарантії передбачені п. 3 статті 5 Конвенції покликані забезпечить не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, чи дій проти поручителів, у випадку його відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. П.80 Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховувано наявність грошових засобів у обвинуваченого».
Така ж позиція щодо помірності розміру грошової застави міститься і в рішенні по справі «Єлоєв проти України»: «Закон визначає сукупність обставин, а також критерії, якими повинен керуватись слідчий суддя, суд при визначенні у кожному конкретному випадку розміру застави. Такими обставинами зокрема є майновий та сімейний стан підозрюваного.
ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що непомірний розмір застави з статками (майновим станом) підозрюваного, є лише формальним виконанням вимог Європейської конвенції з прав людини, тому у своїх рішення суди повинні керуватись також розмірами прибутків підозрюваного. Це означає, що, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язків, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного людяного проживання».
Апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні, розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого на даному етапі досудового розслідування підозрюється ОСОБА_8 та тим ступенем довіри щодо можливості забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Враховуючи обставини інкримінованого підозрюваному злочину, особу підозрюваного та його майновий стан, який за твердженням сторони захисту надає йому можливість сплатити заставу у передбаченому процесуальним законом розмірі, враховуючи що запобіжний захід у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні з правовою кваліфікаціє за ч.1 ст.263 КК України, в якому на даній стадії досудового розслідування відсутні потерпілі та тяжкі наслідки, апеляційний суд вважає за можливе визначити підозрюваному альтернативний запобіжний захід у виді застави в максимальному розмірі, визначеному п.2 ч.5 ст.182 КПК України. Такий розмір застави, на думку апеляційного суду, буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
На думку апеляційного суду, такий розмір застави не можна вважати непомірним для підозрюваного, членів його сім`ї та близьких родичів, оскільки сторона захисту повідомила в судовому засіданні про можливість внесення застави у розмірі передбаченому нормою процесуального закону.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Оскільки апеляційним судом встановлені обставини необґрунтованості ухвали слідчого судді, ухвала підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали, а тому апеляційна скарга сторони захисну підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 177, 182, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 частково задовольнити, ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 13.10.2020 року про обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою скасувати, постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0003058 від 09.10.2020 року, обрати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 11.12.2020 року, в межах строку досудового розслідування, з визначенням застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 168160 (сто шістдесят вісім тисяч сто шістдесят) грн., які можуть бути внесені підозрюваним або заставодавцем на рахунок Одеського апеляційного суду.
Банківські реквізити; Депозитний рахунок для зарахування заставних сум.
Отримувач: Одеський апеляційний суд,
Рахунок отримувача UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ, код банку 820172. Призначення платежу: згідно ухвали суду від 27.10.2020 р., заставна сума за ОСОБА_8 становить 168160 (сто шістдесят вісім тисяч сто шістдесят) грн., судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
Після внесення застави підозрюваний ОСОБА_8 підлягає негайному звільненню з-під варти.
В разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:
- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та/або проживає без дозволу слідчого (слідчих групи слідчих), прокурора і суду;
- повідомляти слідчого (слідчих групи слідчих), прокурора та суд про зміну свого місця реєстрації, проживання та роботи, контактних номерів мобільного телефону;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
Вказані обов`язки підлягають виконанню протягом двох місяців з моменту звільнення ОСОБА_8 з-під варти.
Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4