Провадження № 11-кп/4808/68/21
Категорія ст.185 ч.3 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Кукурудз
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

представника потерпілого ОСОБА_12 ,

розглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_13 на вирок Івано Франківського міського суду від 26 листопада 2020 року, відносно

ОСОБА_7 за ст. 185 ч.3 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Знам`янського району, Кіровоградської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_8 за ст. 185 ч.3 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого,-

в с т а н о в и л а :

В поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_13 не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також міру покарання, призначеного судом ОСОБА_8 , вважає вказаний вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого в частині покарання, призначеного ОСОБА_7 .

Зазначає, що суд першої інстанції призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 із застосуванням ст. 75 КК України в повній мірі не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, особу винного, а саме повне заперечення своєї вини, обставини за яких вчинено злочин, та те, що саме ним попередньо було викрадено ключ від помешкання потерпілого та підбурено ОСОБА_8 на спільне вчинення злочину.

Просить вирок Івано Франківського міського суду від 26.11.2020 року в частині призначення покарання ОСОБА_7 за ст. 185 ч.3 КК України скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчинені злочину, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.3 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, з врахуванням вироку Івано-Франківського міського суду від 26.06.2018 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 тримання під вартою залишено без зміни до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 вказано рахувати з 03 червня 2018 року, з моменту затримання.

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.3 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді трьох років позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю три роки.

Відповідно до п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнуто із обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в солідарному порядку в користь держави 4433 грн. за проведення судово-товарознавчої, судово-трасологічної та судово-дактилоскопічної експертиз.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане із проникненням у житло, за попередньою змовою групою осіб.

Обвинувачений ОСОБА_8 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане із проникненням у житло, за попередньою змовою групою осіб, повторно.

Злочин скоєно за наступних обставин. Так, 03.06.2018 року близько о 07-00 год., обвинувачений ОСОБА_8 , за попередньою домовленістю з ОСОБА_7 , з метою вчинення крадіжки, направилися на АДРЕСА_3 , де підійшли до будинку АДРЕСА_4 , в якій проживає ОСОБА_11 та переконавшись, що у приміщенні квартири нікого немає, за допомогою попередньо викраденого ОСОБА_7 у потерпілого ОСОБА_11 ключа, відчинивши замок вхідних дверей, незаконно проникли до приміщення вищевказаної квартири. В подальшому, попередньо узгодивши дії між собою, ОСОБА_8 піднявся сходами на другий поверх, а ОСОБА_7 залишився стояти при вході на першому поверсі квартири та спостерігати, щоб ніхто з посторонніх не зайшов до будинку.

Перебуваючи на другому поверсі будинку, ОСОБА_8 , таємно викрав ювелірні вироби, мобільний телефон та грошові кошти.

В цей час додому повернувся потерпілий ОСОБА_11 , та побачивши ОСОБА_7 , який знаходився у кімнаті на першому поверсі квартири, намагався припинити протиправні дії останнього, внаслідок чого між ними виникла боротьба. Почувши шум, який лунав з першого поверху, ОСОБА_14 вистрибнув у вікно та в подальшому втік з місця вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд. В результаті вчинення кримінального правопорушення потерпілому ОСОБА_11 спричинено майнову шкоду на загальну суму 61883,67 грн.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор, підтримав подану апеляційну скаргу просив її задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_7 більш суворий вид покарання;

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_10 заперечили з приводу поданої апеляційної скарги прокурора, просили залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 з приводу даної апеляційної скарги прокурора, покладаються на розсуд суду;

- потерпілий ОСОБА_11 та його представник ОСОБА_12 підтримали подану апеляційну скаргу прокурора, просили її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 404 ч.1КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку.

Порушень норм кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинувачених, на кваліфікацію їх дій, та які б могли бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Прокурор в апеляційній скарзі зазначає, що не оскаржує покарання призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки вважає його справедливим та таким, що відповідає особі обвинуваченого. Однак, вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є надто м`яке, яке суперечить тяжкості скоєного кримінального правопорушення, передбаченого ст. 12 КК України.

Проте, на думку колегії суддів призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України, тобто дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що судом першої інстанції визнано обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, одружений, на його утримані перебуває одна малолітня дитина.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, одружений, на утриманні має одну малолітню дитину, проживає з сім`єю в орендованій квартирі, на «Д» обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Крім цього, відповідно до висновку органу пробації виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без позбавлення волі, або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання, виходячи з вимог ст. 50 КК України, тому доцільності в призначенні більш суворого покарання колегія не вбачає.

Отже, доводи апеляційної скарги прокурора з приводу невідповідності призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого ОСОБА_7 внаслідок м`якості спростовуються висновками наведеними у вироку суду першої інстанції.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено апеляційних підстав, передбачених ст. 409 КПК України для скасування вироку суду та постановлення нового, а тому подана апеляційна скарга прокурора є необгрунтованою, а покарання судом першої інстанції призначене без порушень кримінального та кримінального процесуального закону.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а вирок Івано Франківського міського суду від 26 листопада 2020 року без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора залишити - без задоволення, а вирок Івано Франківського міського суду від 26 листопада 2020 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ст. 185 ч.3 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_3