ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2256/20 Справа № 334/4814/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали об`єднаного кримінального провадження за № 0003996, № 0002044 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2018 року стосовно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Маріуполі Донецької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз: 16 грудня 2010 року Куйбишевським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці позбавлення волі з конфіскацією майна, 09.12.2014 року звільнений умовно-достроково на невідбутий термін 1 рік 4 місяці 16 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю в режимі відеоконференції:
прокурора ОСОБА_8 (приймає участь в режимі
відеоконференції)
захисника ОСОБА_7 (приймає участь в режимі
відеоконференції)

В С Т А Н О В И В:
Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2018 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання:
за ч.2 ст.186 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки.
за ч.2 ст.185 КК України у вигляді арешту на строк 3 місяці.
На підставі ч. 1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки.
Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено та стягнуто з ОСОБА_6 на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином 833,34 грн.
Вирішено долю речових доказів.
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно та за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, при наступних обставин.
25.06.2016 року, приблизно о 11 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, знаходячись біля зупинки громадського транспорту «На вимогу», поблизу будинку №6, по вулиці Бородинській у місті Запоріжжя, підійшов до ОСОБА_10 , та шляхом ривка зірвав у останньої з шиї золотий ланцюжок вагою 3 грами, з золотим хрестиком вагою 1,5 грамів, в результаті чого завдав матеріальні збитки потерпілій на загальну суму 2385 грн.
Крім того, 28.08.2018 р. приблизно о 10 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись на літній площадці бургер-бару «Соус за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 106, діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, з літньої площадки вищевказаного бургер-бару, таємно викрав майно три стільці марки «Leknes», чорно кольору, вартістю 416 грн. 67 коп. за одну одиницю, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1250 грн. 01 коп. без врахування ПДВ. Після чого зник з місця скоєння злочину та розпорядився вкраденим майном на власний розсуд.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію його дій, просить вирок суду змінити та призначити покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі. Зазначає, що заподіяну злочинами шкоду він повністю відшкодував, обставини, які обтяжують його вину не виявлено ані досудовим слідством, ані судом, проте суд не врахував його співпрацю зі слідством. У вироку суд зазначив про перебування обвинуваченого на обліку у нарколога, проте він не вживає наркотиків, про що надасть відповідну довідку з наркодиспансера, а також він проходив лікування туберкульозу легенів у лікарні. Вважає, що суд не врахував думку потерпілої, яка просила суд не призначати покарання, пов`язане з позбавленням волі.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду змінити та призначити обвинуваченому більш м`яке покарання. На його думку, вирок суду є надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Вказує на те, що обвинувачений щиро розкаявся, раніше судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, має міцні соціальні зв`язки. Зазначає, що суд першої інстанції за наявності обставин, що пом`якшують покарання, позицію потерпілих, не мотивував неможливість застосувати ст. 69, 75, 76 КК України та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, так як злочин вчинив після закінчення умовно-дострокового звільнення та призначив занадто суворе покарання. На думку захисника, з урахуванням особи обвинуваченого та всіх обставин кримінального провадження обвинуваченому можливо призначити більш м`яке покарання, ніж встановлено санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_11 будучи належним чином увідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду, в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про поважні причини свого неприбуття не повідомив, у зв`язку з чим, з урахуванням думки учасників кримінального провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути подані апеляційні скарги за відсутності обвинуваченого, відповідно до вимог ст. 405 КПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав доводи апеляційних скарг, прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційних скарг та просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_11 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційних скаргах не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Відповідно до положень ст. 50 КК України, що застосована відповідно до ч.2 ст.4 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Як витікає з вимог ст. 65 КК України, що застосована відповідно до ч.2 ст.4 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_11 покарання, то при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, які відносяться згідно із ст. 12 КК України, що застосована відповідно до ч.2 ст.4 КК України, до категорії тяжкого та середньої тяжкості злочинів; дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря-психітра не перебуває, однак перебуває на консультативному обліку лікаря-нарколога, а також, що обвинувачений перебував у розшуку; обставини, що пом`якшують покарання - щире розкаяння, часткове відшкодування матеріальної шкоди; обставин, що обтяжують покарання - не встановлено.
Апеляційним переглядом встановлено, що доводи, на які посилаються обвинувачений та його захисник у своїх апеляційних скаргах задля призначення обвинуваченому менш суворого покарання, а саме, що ОСОБА_11 визнав себе винним, щиро розкаявся, відсутні обставини, що обтяжують покарання, не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_11 покарання.
Доводи апеляційних скарг про те, що обвинувачений в повному обсязі відшкодував матеріальну шкоди потерпілим, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_11 в повному обсязі відшкодував матеріальну шкоду тільки потерпілій ОСОБА_10 , яка зазначене підтвердила в судовому засіданні, однак шкода потерпілій ОСОБА_9 відшкодована не була, що стало підставою для задоволення судом першої інстанції її цивільного позову та стягнення з обвинуваченого на користь ОСОБА_9 матеріальної шкоди, заподіяної злочином.
Твердження апеляційних скарг захисника про те, що ОСОБА_11 за місцем проживання характеризується задовільно, має міцні соціальні зв`язки, а також обвинуваченого про те, що він походив курс лікування від туберкульозу легенів та щодо неврахування судом думки потерпілої ОСОБА_10 , яка просила призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі не є об`єктивними підставами для пом`якшення призначеного ОСОБА_11 покарання, враховуючи тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжкого та середньої тяжкості злочинів, та особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий.
Посилання обвинуваченого та його захисника на те, що ОСОБА_11 активно сприяв розкриттю злочинів є необгрунтованим, оскільки ухвалою суду від 05.07.2018 року обвинувачений був оголошений у розшук (а.п. 159 т.2), окрім того в обвинувальному акті за епізодом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, відсутня така обставина, що пом`якшує покарання ОСОБА_11 активне сприяння розкриттю злочину.
Твердження обвинуваченого щодо безпідставного посилання суду на те, що він перебуває на обліку у лікаря-нарколога, оскільки він не вживає наркотиків, є безпідставним, оскільки з листа КУ Обласний клінічний наркологічний диспансер ЗОР вбачається, що ОСОБА_11 перебуває на консультативному обліку з 16.05.2018 року з діагнозом Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання канабіоїдів. Вживання канабіоїдів з шкідливими наслідками (а.п.199 т.2).
Таким чином, колегія суддів вважає, що вказані обвинуваченим та захисником обставини не можуть бути підставами для призначення ОСОБА_11 покарання із застосуванням ст.ст. 75, 69 КК України, враховуючи тяжкість вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, часткове відшкодування завданих збитків, а також наявність тієї обставини, що обвинувачений раніше судимий за умисні злочини проти власності, що свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення таких злочинів, а тому виправлення ОСОБА_11 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Отже, обставин, що можуть істотно знижувати ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, як ОСОБА_11 , так і його захисником не наведено, а тому підстави для застосування більш м`якого покарання відсутні.
Між тим, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції призначено ОСОБА_11 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді арешту та за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі в мінімальному їх розмірі.
З урахуванням викладеного, призначене обвинуваченому ОСОБА_11 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційних скарг, вважаючи доводи обвинуваченого та його захисника не обґрунтованими.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4