ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/2740/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/110/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала слідчого судді
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2020 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

апелянта ОСОБА_7 ,

її представника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 лютого 2020 року в кримінальному провадженні №0001365,-

ВСТАНОВИЛА:

Даною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 про арешт тимчасово вилученого майна. Накладено арешт на майно тимчасово вилучене під час обшуку в квартирі, що за адресою АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_7 .

Слідчий суддя при накладенні арешту на вказане майно виходив з того, що майно виявлене та вилучене 12.02.2020 року під час проведення санкціонованого обшуку у квартирі, що за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_7 , відносяться до категорії майна, що зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, що має суттєве значення для встановлення обставин справи, з урахуванням необхідності проведення слідчих дій, з метою запобігання ризикам приховуванню, відчуженню, пошкодженню чи знищенню речових доказів, що відповідає меті дієвості провадження, засадам розумності та співмірності обмеження права власності як завданням кримінального провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у повному обсязі у задоволенні клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно під час обшуку у квартирі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_7 , та вилучене майно повернути власнику. Свої вимоги мотивує тим, що вилучене майно є виключно особистим та не має жодного відношення до кримінального провадження №0001365. Зокрема вилучені грошові кошти у сумі 6000 доларів США та 500 євро, являються спільними заощадженнями з чоловіком ОСОБА_10 із місця роботи у Республіці Польща та Республіці Чехія, а відтак накладення арешту унеможливлює її володіння та користування даними грошима та є порушенням вимог захисту основоположних прав особи, що гарантовані Конституцією України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Також зазначає, що частина вилучених грошових коштів була заощаджена внаслідок продажу сільськогосподарської техніки і транспортного засобу. Вилучені документи є особистими і такими, що підтверджують факт придбання та право власності на її квартиру. Додатково вказує, що слідчий двічі звертався до суду з клопотанням про накладення арешту на квартиру, однак йому двічі було відмовлено в повному обсязі, а тому накладення арешту на вилучені документи є безпідставним, необгрунтованим та виключає необхідність та можливість їх вилучення й суперечить принципу справедливого балансу із покладенням на неї як власника квартири індивідуального та надмірного тягаря й можливості користування належним чином її особистим майном, що зароблено власними силами і працею.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи апелянта та її представника, які підтримали подану апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, міркування прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи сторін, колегія суддів з`ясувала наступне.

В даному випадку клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна було розглянуто без повідомлення особи, в якої проводився обшук і вилучення цього майна. Копію ухвали слідчого судді ОСОБА_7 отримала 19 березня 2020 року і апеляційну скаргу подала 23 березня 2020 року, тобто у встановлений ч.3 ст.395 КПК України строк.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що в даному випадку розгляд клопотання слідчого проведено з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Так, слідчим управлінням ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені №0001365 від 08 травня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, у вчиненні яких 13 лютого 2020 року пред`явлено підозру ОСОБА_11 і ОСОБА_12 .

В межах цього провадження слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту на майно, яке тимчасово вилучене 12.02.2020р. в ході обшуку квартири, що належить ОСОБА_7 , а саме: два упакування з Нової пошти у виді пакетів; грошові кошти в сумі 6000 доларів США і 500 євро; договір купівлі продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 від 23.12.2019р., витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності і квитанцію №24453739 від 23.12.2019р.

Вказане клопотання було розглянуто слідчим суддею 14 лютого 2020 року без виклику підозрюваних, захисника чи особи, в якої вилучено вказане майно.

За змістом ч.1,2 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею за участю підозрюваного, захисника, іншого власника майна. Без повідомлення власника майна чи його представника може розглядатися лише клопотання про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене.

Як вбачається з матеріалів провадження в даному випадку слідчий просив накласти арешт на майно, яке було виявлено та вилучено в ході обшуку і відповідно до ч.7 ст.236 КПК України вважається тимчасово вилученим майном.

Отже, в цьому випадку при розгляді клопотання про арешт майна не було дотримано вимог ч.1 ст.172 КПК України, чим порушено право на захист, що згідно ст.412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і має наслідком скасування судового рішення.

За змістом п.2 ч.3 ст.407 КПК України у разі скасування ухвали слідчого судді апеляційний суд постановляє нову ухвалу.

Аналізуючи доводи клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна колегія суддів приходить до висновку, що воно є необґрунтованим і не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а тому задоволенню не підлягає.

Так, зі змісту цього клопотання вбачається, що необхідність накладення арешту на вилучене у квартирі ОСОБА_7 майно обґрунтовується тим, що це майно має ознаки речового доказу і може бути конфісковане в порядку виконання покарання.

Разом з тим, як встановлено в ході апеляційного розгляду такі доводи клопотання не підтверджуються жодними доказами.

За змістом ч.3 ст.170 КПК України з метою забезпечення збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, тобто якщо ці речі були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З копії ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 08 лютого 2020 року слідує, що в межах кримінального провадження за ч.2 ст.307 КПК України нею було надано дозвіл на обшук в квартирі за адресою АДРЕСА_1 з метою відшукання і вилучення наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та інших речей, які можуть бути знаряддям вчинення злочинів та можуть зберегти на собі їх сліди.

Згідно протоколу обшуку, проведеного за участю ОСОБА_7 12 лютого 2020 року, в її квартирі було виявлено, зокрема:

- два упакування з Нової пошти у виді пакетів. На першому вказано одержувач - ОСОБА_12 , а відправник Розетка. На другому одержував ОСОБА_13 , відправник ОСОБА_14 ;

- грошові кошти в сумі 6000 доларів США і 500 євро, з приводу яких у протоколі обшуку зауважено, що вони є особистими коштами подружжя ОСОБА_7 і ОСОБА_10 , які зароблені ними під час роботи за межами України;

- договір купівлі продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 від 23.12.2019р., витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності і квитанцію №24453739 від 23.12.2019р. - платник ОСОБА_7 .

В клопотанні слідчого не наведено жодних обставин, які би вказували на те, що вилучене у ОСОБА_7 майно відповідає критеріям, що визначені ст.98 КПК України. Ні в клопотанні слідчого, ні в доданих до нього матеріалах немає відомостей про те, що будь-яка з вилучених речей чи грошових коштів стосується збуту психотропних речовин і вчинення злочину, в якому підозрюються ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які як встановлено в ході апеляційного розгляду у квартирі де проведено обшук не проживають.

Доданими до апеляційної скарги сертифікатами від 06.09.2018р., які видані на ім`я ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , підтверджується факт їх роботи в Чеській Республіці, що узгоджується із наведеним в протоколі обшуку за їх місцем проживання зауваженням про те, що грошові кошти в сумі 6000 доларів США і 500 євро належать їм і зароблені під час роботи за межами України.

Сторона обвинувачення не надала суду жодних доказів на спростування цих тверджень ОСОБА_7 , які підтверджуються наданими нею документами, а тому колегія суддів не має підстав ставити їх під сумнів.

Також, у клопотанні слідчого не обґрунтовано за якими з ознак, що визначені у ст.98 КПК України, відносяться до речових доказів у справі щодо збуту наркотичних засобів і психотропних речовин інші вилучені при обшуку речі, а саме: упакування поштових відправлень від ОСОБА_17 і ОСОБА_14 , договір купівлі-продажу квартири, витяг з Державного реєстру і квитанція на ім`я ОСОБА_7 , якій підозри в цьому кримінальному провадженні не пред`явлено.

Отже, доводи клопотання слідчого про необхідність накладення арешту на тимчасово вилучене майно на підставі п.1 ч.2, ч.3 ст.170 КПК України є безпідставними.

Доводи клопотання слідчого про накладення арешту на вказане майно з метою можливої конфіскації майна як виду покарання суперечать фактичним обставинам справи і вимогам КПК України.

Так, за змістом п.3 ч.2, ч.5 ст.170 вказаного Кодексу арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання і в такому випадку він накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого.

Згідно ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено, зокрема, документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Однак, клопотання слідчого від 13 лютого 2020 року вказаним вимогам закону не відповідає, оскільки не містить конкретних відомостей на підтвердження того, що вилучені у ОСОБА_7 грошові кошти і документи належать саме підозрюваним у цьому кримінальному провадженні. Сама ОСОБА_7 підозрюваною не є, а тому до неї неможливо буде застосувати конфіскацію майна як вид покарання.

Отже, належних і допустимих доказів того, що вилучене у ОСОБА_7 майно належать підозрюваним у цьому кримінальному провадженні до клопотання слідчого не було долучено і під час апеляційного розгляду прокурором не надано.

Інших, передбачених ст.170 КПК України, підстав для накладення арешту на вилучене у ОСОБА_7 майно клопотання слідчого не містить.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 184, 194, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 лютого 2020 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 про арешт тимчасово вилученого майна відмовити.

Ухвала апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді