Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

25 березня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Березнівського районного суду Рівненської області від 03 лютого 2020 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про перегляд вироку Рівненського апеляційного суду від 03 квітня 2002 року стосовно ОСОБА_5 , засудженого за п. «г», «е» ст.93, ч.2 ст.140 КК України (в редакції 1960 року) за нововиявленими обставинами,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Березнівського районного суду Рівненської області від 03 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про перегляд вироку Рівненського апеляційного суду від 03 квітня 2002 року стосовно ОСОБА_5 , засудженого за п"г", "е" ст.93, ч.2 ст.140 КК України (1960 року) за нововиявленими обставинами.

В обгрунтування цього рішення суд зазначив, що вказна в заяві ОСОБА_5 підстава, з якої він просив переглянути вирок суду, не є нововиявленою в розумінні ст.459 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

В апеляційній скарзі захисник засудженого - адвокат ОСОБА_6 просить вказане судове рішення скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити перегляд вироку Апеляційного суду Рівненської області від 03 квітня 2002 року.

На обґрунтування цих вимог апелянт зазначив, що суддя ОСОБА_8 склав присягу судді відповідно до чинного законодавства на час його призначення на посаду судді 19 вересня 1990 року. Натомість, на переконання захисника, вказаний суддя не складав присяги на вірність українському народові, а тому він не міг набути повноважень судді в нашій державі. З огляду на зазначене, захисник вважає, що вирок Рівненського апеляційного суду щодо ОСОБА_5 був постановлений незаконним складом суду, що є підставою для перегляду вироку.

Крім того, до початку апеляційного розгляду захисник подав клопотання про те, що його підзахисному після подання апеляційної скарги стало відомо, що суддя ОСОБА_9 склав присягу судді відповідно до чинного на час призначення на посаду судді законодавства про судоустрій та статус суддів 10 квітня 1990 року.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі, міркування прокурора ОСОБА_4 про безпідставність апеляційних вимог, дослідивши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст.459 КПК, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Згідно ч.2 цієї норми, нововиявленими обставинами визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Як передбачено п.4 та п.5 ч.2 ст.462 КПК, у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами зазначаються: обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених або виключних обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву, до суду.

Проте, нововиявленими обставинами є юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Отже не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами, оскільки до нововиявлених обставин можуть бути віднесені матеріально-правові факти, що були наявні на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомими заявнику, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін або які мають значення для правильного вирішення спору.

За даними матеріалів судової справи, 03 квітня 2002 року колегією суддів судової палати в кримінальних справах Рівненського апеляційного суду, до складу якої входили судді ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та народні засідателі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 постановлено вирок, стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 . Цим вироком ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений за п. «г», «е» ст.93, ч.2 ст.140, ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі.

Як убачається із рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2004 року у справі «Праведная проти Росії» (Pravednaya v. Russia), заява № 69529/01, пп.27-28, та рішення від 6 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v.Moldova № 2), заява № 19960/04, п.46) процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

Окрім того, положеннями Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року та п.40 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов пороти України» від 03.04.2008 р., визначено, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано п.1 ст.6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу остаточності рішень суду, який в свою чергу визначає, що жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового його вирішення.

Пославшись на незаконність складу суду апеляційної інстанції у зв`язку із прийняттям суддями ОСОБА_8 , ОСОБА_9 присяги судді за існування Радянського Союзу, а не незалежної держави України, засудженим та його захисником не враховано положення пункту 12 розділу XV «Перехідних положень» Конституції України, яким визначено, що судді всіх судів в Україні, обрані чи призначені до набуття чинності цією Конституцією, продовжують здійснювати свої повноваження згідно з чинним законодавством до закінчення строку, на який вони обрані чи призначені.

Так, суддя ОСОБА_8 склав присягу судді відповідно до чинного на час призначення законодавства про судоустрій та статус суддів, а саме 19 вересня 1990 року. Факт складення присяги підтверджується підписаним ним текстом присяги, що зберігається в його особовій справі.

Крім того, суддею ОСОБА_9 (на даний час перебуває у відставці) складено присягу судді 10 квітня 1990 року, що підтверджується підписаним ним текстом присяги, що зберігається в архівній особовій справі судді.

З огляду на викладлене, колегія суддів розцінює заяву засудженого ОСОБА_5 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами як таку, що не містить обставин, передбачених ч.2 ст.459 КПК, а її доводи фактично зводяться до скасування вироку суду з метою досягнути нового слухання справи з призначенням менш суворого покарання, а тому відсутні передбачені цим Кодексом підстави для перегляду ухвали Рівненського апеляційного суду від 03 квітня 2002 року та відповідно скасування вказаного судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Ухвалу Березнівського районного суду Рівненської області від 11 грудня 2019 року від 03 лютого 2020 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про перегляд вироку Рівненського апеляційного суду від 03 квітня 2002 року стосовно ОСОБА_5 , засудженого за п. «г», «е» ст.93, ч.2 ст.140 КК України (в редакції 1960 року) за нововиявленими обставинами, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 в той самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3