ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 617/1605/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/2240/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , без участі обвинуваченого ОСОБА_7 , який не доставлений в суд через проведення карантинних заходів, з участю його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілого ОСОБА_9 , належним чином повідомленого про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 01 04 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 30 травня 2020 року, включно щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вищевказану ухвалу суду першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій викладено прохання про скасування ухвали про продовження строку тримання під вартою та про зміну запобіжного заходу щодо нього на домашній арешт.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , який підтримав подану апеляційну скаргу і просив про її задоволення, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Конституційний Суд України у своєму рішенні №4-р/2019 від 13 06 2019 року визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Тому, беззаперечно, оскаржуване судове рішення має бути переглянуте судом апеляційної інстанції з дослідженням всіх доводів поданих апеляційних скарг.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 по даній справі, суд першої інстанції прийняв до уваги ту обставину, що він підозрюються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді від десяти до п`ятнадцяти років позбавлення волі, або довічне позбавлення волі.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , серед інших доводів посилається на поганий стан здоров`я (а.с.32-33). Однак ця обставина перевірялась судом першої інстанції і була прийнята до уваги при прийнятті судового рішення, що оскаржується.

Крім того, обвинувачений вказує, що клопотання прокурора носить формальний характер, а нових доказів та обґрунтувань для його задоволення прокурор не наводить.

З такими доводами погодитися неможливо, оскільки, на думку колегії суддів, судом першої інстанції аргументовано прийнято рішення щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, адже ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_7 переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення судом взято до уваги наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, те, що обвинувачений раніше був засуджений за вчинення злочину проти життя та здоров`я людини, має не зняту і не погашену судимість.

Отже, вищевказане підтверджує наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зазначені вище обставини у своїй сукупності, на думку колегії суддів, спростовують доводи апелянта, зазначені у апеляційній скарзі, про відсутність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім того, ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що він тривалий час знаходиться під вартою і вказує на свою непричетність до інкримінованого йому злочину (а.с.32-33).

Ця обставина, на думку колегії суддів підлягає перевірці та оцінці судом в залежності від досліджених в судовому засіданні доказів.

Тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість запобігання вказаним вище ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції по даній справі, апеляційний суд приймає до уваги згадане рішення Конституційного Суду України від 13 06 2019 року в тій його частині, де звернуто увагу на необхідність дотримання вимог п.1 ч.1 ст.178 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, у тому числі вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення.

Крім того, як випливає із вищевказаного Рішення Конституційного Суду України, на даний час, коли кримінальна справа знаходиться у провадженні суду першої інстанції, то тепер уже суд має перебирати на себе як ризики можливої втечі обвинувачених, так і забезпечення їх участі в судових засіданнях.

На думку колегії суддів апеляційного суду, підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції, за обставин, викладених в апеляційних скаргах, на даний час не вбачається.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 01 04 2020 року про задоволення клопотання прокурора та про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 30 05 2020 року, включно, щодо ОСОБА_7 , залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ____________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4