ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11кп/818/3422/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_7 , щодо продовження строків тримання під вартою,
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою суд продовжив строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , строком на 60 днів, до 4 січня 2020 року.

Судове рішення мотивоване тим, що ризики, передбачені ч. 1 ст.177 КПК України не зменшилися. Крім того суд врахував відсутність міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу, ухвалити нове рішення, яким обрати щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Зазначає, що не погоджується з рішенням суду в частині продовження строків тримання під вартою, вважає його необґрунтованим.

Вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки наявність ризиків не підтверджуються доказами.

При цьому суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону розглянув клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу за відсутності захисника.

Наголошує, що ОСОБА_7 обвинувачується в тому числі у вчиненні особливо тяжкого злочину, участь захисника у такій категорії справ є обов`язковою.

Таким чином суд порушив право обвинуваченого на захист.

Також не погоджується з висновками суду щодо відсутності у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, оскільки ОСОБА_7 раніше не судимий, має місце реєстрації та проживання, проживає разом зі своїми бабусею та дідусем, які є особами похилого віку та потребують піклування.

В підтвердження вказаних обставин надає довідку.

Також стверджує, що обвинувачений на момент обрання запобіжного заходу перебував на лікуванні.

Посилається на практику ЄСПЛ з приводу тримання осіб під вартою.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника, а також думку прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу захисника належить задовольнити частково, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.

ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень які відносяться до злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, в тому числі у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст. 309 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Таким чином участь захисника у даному кримінальному провадженні є обов`язковою.

Як вбачається з журналу судового засідання від 11 листопада 2019 року та звукозапису судового засідання захисник не приймав участі, в судовому засіданні був присутній обвинувачений ОСОБА_7 та прокурор ОСОБА_6 .

За таких обставин, колегія суддів вбачає істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що передбачено положеннями п.4 ч.2 ст. 412 КПК України, що є підставою для безумовного скасування оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ч.1 ст. 407 КПК України суд апеляційної інстанції має повноваження скасувати ухвалу суду першої інстанції повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.

Прокурор в судовому засіданні в суді першої інстанції заявив клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 діб, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема можливість здійснення тиску на свідків, можливість переховування від слідства та суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому посилався на відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків.

Вислухавши думку прокурора, який підтримав заявлене клопотання, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення клопотання, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Прокурор обґрунтовує підозру ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, а саме за ч.2 ст. 309, ч.2,3 ст. 307 КК України, за вчинення яких в т.ч. передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, зібраними під час досудового розслідування доказами.

При цьому, колегія суддів ґрунтується на принципі презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_7 .

Колегія суддів враховує, що обвинуваченому інкримінується зокрема вчинення незаконного придбання, зберігання особливо небезпечної психотропної речовини в особливо великих розмірах, з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, вчинений повторно.

Суспільна небезпека злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів визначається, насамперед, поширенням та згубним впливом наркоманії і токсикоманії на свідомість психічно нестійких людей, їх мораль і спосіб життя, що призводить до поступового занепаду, деградації особистості. Наркоманія та незаконний обіг наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів належать до глобальних проблем сучасності.

Таким злочинам притаманний надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками не лише для здоров`я конкретної особи, а й для здоров`я населення, економіки та суспільства в цілому.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 неодружений, дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, а отже не має стійких соціальних зв`язків.

Більш того прокурор в суді апеляційної інстанції вказував, що ОСОБА_7 тричі вручались повістки, з метою щоб останній з`явився до органів поліції для вручення підозри, проте ОСОБА_7 без поважних причин до слідчого не прибув.

Таким чином ризик втечі та вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення існує поза розумним сумнівом.

Також колегія суддів вбачає існування ризику впливу на свідків з боку обвинуваченого, оскільки як зазначав прокурор під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції, справа перебуває в суді першої інстанції на стадії судового розгляду, всі свідки по справі не допитані, а тому з метою отримати покази свідків на свою користь, обвинувачений може вдатися до дій пов`язаних з тиском на них.

Що стосується посилання прокурора на ризик знищення чи спотворення речей та документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, колегія суддів не вбачає існування вказаних обставин, оскільки прокурором не надано відповідних доказів, що обвинувачений знаходячись на волі зможе вчиняти певні дії, які можуть перешкодити слідству.

За таких обставин, з огляду на значимі для даного провадження обставини, колегія суддів вважає, що належить задовольнити клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 діб, оскільки застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.4 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_7 , щодо продовження строків тримання під вартою скасувати.

Клопотання прокурора задовольнити, продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 4 січня 2020 року в Державній установі Харківський слідчий ізолятор
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді -