Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/246/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст.286 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2020 року м. Кропивницький
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 ,

представника ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» ОСОБА_10 ,
захисника-адвоката ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_12 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , цивільного відповідача - в.о. генерального директора КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради» ОСОБА_13 та захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_11 на вирок Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 20.12.2019 року.

Цим вироком:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільховець Звенигородського району Черкаської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, працюючого трактористом у ТОВ «Новомиргородський цукор», одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину та матір похилого віку, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним та призначено покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
Стягнуто з ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області» на користь ОСОБА_7 збитки в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в сумі 17618 гривень 50 копійок та 200 000 гривень збитків в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього стягнуто 217618 грн. 50 коп.
Стягнуто з ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області» на користь ОСОБА_8 збитки в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в сумі 17618 гривень 50 копійок та 200 000 гривень збитків в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього стягнуто 217618 грн. 50 коп.
Стягнуто з ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області» на користь ОСОБА_14 збитки в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 80000 грн.
Стягнуто з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на користь ОСОБА_14 збитки в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в сумі 35686 гривень 07 копійок та 1784 гривень 30 копійок у рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього стягнуто 37470 грн. 37 коп.
Стягнуто з ОСОБА_12 судові витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, в розмірі 9891 грн. 41 коп. на користь держави.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_12 визнано винним в порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та середньої тяжкості тілесні ушкодження іншому потерпілому, за наступних обставин.
Так, станом на 15.05.2019 року ОСОБА_12 працював у Новомиргородській підстанції Станції екстреної (швидкої) медичної допомоги ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області» на посаді водія автотранспортного засобу (санітарний автомобіль екстреної (швидкої) медичної допомоги).
15 травня 2019 року ОСОБА_12 перед початком експлуатації та керування автотранспортним засобом (санітарним автомобілем екстреної (швидкої) медичної допомоги) «УАЗ АС-U-396295 ШД», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення п.2.3 (а) Правил дорожнього руху України (Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан транспортного засобу) не забезпечив належну перевірку та технічну справність транспортного засобу. Так, при наявності видимої та завчасно відомої технічної несправності транспортного засобу, при якій його експлуатація заборонена, а саме наднормативний знос малюнка протектора шин задніх коліс, який дорівнює 0 мм, у порушення вимог п. 31.4.5 (а) ПДР України (забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам Колеса і шини: шини легкових автомобілів мають залишок висоту малюнка протектора менше 1,6 мм) допустив керування вищевказаним транспортним засобом.
Так, ОСОБА_12 15 травня 2019 р. приблизно о 21 години 05 хвилин, завчасно знаючи про технічну несправність транспортного засобу, яка у відповідності до п. 31.4.5 (а) ПДР України забороняє його експлуатацію, порушуючи вимоги п. 2.9 (а) ПДР України (водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння) перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, здійснював рух на вказаному автомобілі «УАЗ АС-U-396295 ШД», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області», по вулиці Соборності у місті Новомиргороді Кіровоградської області зі сторони вулиці Ціолковського в напрямку перехрестя з провулком Ірини Омельчук у вказаному населеному пункті. Під час руху ОСОБА_12 на нерегульованому перехресті вулиці Соборності та провул. І. Омельчук, маючи намір виконати маневр повороту ліворуч на провул. І. Омельчук, не впевнився, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, грубо порушуючи п.п. 1.5, 2.3 (б) і (д) ПДР (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; для забезпечення безпеки руху водій повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), проявив особисту неуважність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, перед виконанням повороту ліворуч, на якому зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч, розпочав виконувати маневр повороту ліворуч по траєкторії, по якій керований ним транспортний засіб опинився б на смузі зустрічного руху, тим самим порушив вимоги п.п.10.1, 10.5, 16.13 ПДР (Перед початком руху, перестроюванням та будь - якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; Поворот необхідно виконувати так, щоб при виїзді з перехрещення проїзних частини транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху; Перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч). В цей час, у зустрічному напрямку, рухався мотоцикл «HONDA GLR 125 2WH», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_15 , який мав перевагу в русі при проїзді вищезазначеного перехрестя та якого можливо було об`єктивно виявити із місця водія. Тобто ОСОБА_12 , порушуючи вимоги п.п. 1.5, 2.3 (а, б, д), 10.1, 10.5 та 16.13, 31.4.5 (а) ПДР України, своїми односторонніми діями створив небезпеку для подальшого руху водію мотоциклу ОСОБА_15 , в результаті чого, в подальшому відбулось зіткнення вказаних транспортних засобів на смузі руху мотоциклу. Порушення ОСОБА_12 вимог п.п. 1.5, 2.3 (а, б, д), 10.1, 10.5 та 16.13, 31.4.5 (а) ПДР України знаходяться в причинному зв`язку з фактом дорожньо-транспортної пригоди, що сталася. У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла «HONDA GLR 125 2WH», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження у вигляді сукупної тупої травми тіла: тупа травма грудної клітки - забій легенів, розрив лівої легені та розрив бронха в ділянці кореня лівої легені; множинні садна шиї, ділянки правого плечового суглобу, правого стегна, правої та лівої гомілки, рана правої гомілки; вказані тілесні ушкодження несуть ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення та в даному випадку призвели до смерті останнього і знаходяться в прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла «HONDA GLR 125 2WH», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження у вигляді внутрішньо-суглобового перелому правої променевої кістки зі зміщенням, відриву шилоподібного відростку правої ліктьової кістки зі зміщенням, розриву лонного сполучення з розходженням лонних кісток правого сакроилеального сполучення, гематоми зовнішніх статевих органів; вказані тілесні ушкодження несуть ознаки середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просив змінити оскаржуваний вирок в частині включення у формулювання обвинувачення допущення останнім порушення вимог п.п. "а" п. 2.9 ПДР України, а також в частині призначеного додаткового покарання, а саме позбавлення права керувати транспортним засобом на строк 3 роки. Свої вимоги обґрунтував тим, що судом, помилково зауважено, що алкогольне сп`яніння обвинуваченого ОСОБА_12 , тобто порушення ним вимог п.2.9 (а) ПДР України, не знаходиться в причинному зв`язку з фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася, отже не є ознакою злочину, яка впливає на його кваліфікацію, а є обставиною, яка обтяжує його покарання у відповідності до ст.67 КК України. З урахуванням наведеного, суд виключив алкогольне сп`яніння ОСОБА_12 з юридичної кваліфікації його дій. Як убачається із законодавчого визначення, злочином може бути визнано лише протиправне, суспільно небезпечне, винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину (ч. 1 ст. 11 КК). Звідси одним з елементів складу злочину може бути визнано певну поведінку людини, свідомий та вольовий вчинок, а не певний стан особи. Вказав, що диспозиція ст. 286 КК сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент ДТП. При цьому належить враховувати, що злочин, передбачений ст. 286 КК України, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 ст. 286 КК, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку. Таким чином, об`єктивна сторона даного складу злочину включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановка; суспільно-небезпечні наслідки ( в даному випадку середньої тяжкості тілесне ушкодження та смерть потерпілого), причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками. Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати: 1) у вчиненні дій, заборонених правилами (наприклад, керування транспортним засобом у стані сп`яніння чи без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії тощо); 2) у невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту. Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху. Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст. 286 КК. Допущені особою, яка керує транспортним засобом, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи: а) порушення, які самі по собі (без порушення інших правил ПДР) не здатні викликати суспільно небезпечні наслідки, зазначені у ст. 286 КК (наприклад, керування транспортним засобом без посвідчення водія на керування транспортним засобом відповідної категорії б) порушення, які самі по собі (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і тим самим виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце (в даному випадку п.п. 1.5, 2.3 (б) і (д), 10.1, 10.5, 16.13 ПДР). Тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 286 КК. Керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тобто порушення підп. «а» п. 2.9 ПДР не є елементом об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 286 КК, адже саме по собі не призводить до суспільно небезпечних наслідків, передбачених у цій статті. Зазначив, що Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі № 682/956/17 від 21.08.2019 звертає увагу на те, що склад злочину, передбачений ст. 286 КК, утворює не будь-яке недотримання особою, котра керує транспортним засобом, вимог ПДР, а лише таке, що безпосередньо призвело до зазначених у цій статті наслідків. Отже, вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною ст. 286 КК, у стані алкогольного сп`яніння може розглядатися як обставина, що обтяжує покарання винуватої особи згідно з п. 13 ч. 1 ст. 67 КК, незважаючи на вказівку на такий стан особи у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, не вважається тотожним кваліфікуючим ознакам злочину, є ширшим, адже у цьому формулюванні згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК зазначається: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, тобто зазначаються й такі обставини кримінального правопорушення, які безпосередньо не входять до складу його об`єктивної сторони. Вказав, що судом першої інстанції безпідставно виключено з формулювання обвинувачення ОСОБА_12 порушення ним вимог п.2.9 (а) ПДР України, оскільки це не позбавляло суд згідно з п. 13 ч. 1 ст. 67 КК визнати стан алкогольного сп`яніння як обставину, що обтяжує покарання винуватої особи. Також вказав, що судом, наданий стороною обвинувачення у якості доказу, акт судово-медичного дослідження (обстеження) №1766 від 21.05.2019, згідно якого встановлено наявність у крові та сечі ОСОБА_12 етилового спирту (Т.1 а.п.36-37), визнано недопустимим доказом, оскільки він на думку суду, не відноситься до процесуальних джерел доказів, передбачених ст.84 ч.2 КПК України, відповідно отриманий не в порядку, передбаченому КПК України. Не погоджується із вказаним твердженням, оскільки відповідно до ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. А тому, акт судово-медичного дослідження (обстеження) №1766 від 21.05.2019 є документом, оскільки останній використовувався як доказ перебування ОСОБА_12 в момент вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та був здобутий відповідно до вимог КПК України під час досудового розслідування. Зазначив, що Верховним судом у своїй постанові від 15.02.2018 у справі №357/14462/14-к зазначено відповідну правову позицію, а саме: відповідно до ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Згідно із ст. 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Вказав, що судом першої інстанції безпідставно та не обґрунтовано прийнято рішення про визнання вищезазначеного доказу недопустимим. Також вказав, що санкція статті 286 КК України передбачає як основне покарання у виді позбавлення волі на певний строк, так і додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом на строк до 3 років, або без такого. Водночас судом, у мотивувальній та резолютивні частинах рішення щодо призначення додаткового покарання фактично не зазначено права керування чим саме позбавлений обвинувачений. У судовому засіданні апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу частково у частині в частині включення у формулювання обвинувачення допущення ОСОБА_12 порушення вимог п.п. "а" п. 2.9 ПДР України та визнання апеляційним судом допустимим доказом акту судово-медичного дослідження (обстеження) №1766 від 21.05.2019, згідно якого встановлено наявність у крові та сечі ОСОБА_12 етилового спирту, який судом першої інстанції визнано недопустимим доказом. (Т.1 а.п.36-37).
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_11 просила змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання. Пом`якшити призначене покарання, як таке, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею, частиною статті, Закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом є явно несправедливим через суворість, а саме: призначити ОСОБА_12 мінімальне покарання, передбачене ч.2 ст.286 КК України без застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами. Застосувати відносно ОСОБА_12 положення ст. 75 КК України, а саме: звільнити його від відбування призначеного основного покарання з випробуванням. Свої вимоги обґрунтувала тим, що призначаючи таке суворе покарання суд не в повній мірі врахував наявні пом`якшуючі обставини та особу винного, а саме: суд тільки формально перерахував обставини, які характеризують особу обвинуваченого, та встановив єдину пом`якшуючу вину обставину - часткове добровільне відшкодування завданих збитків потерпілій ОСОБА_14 . Вказала, що судом не враховано, що обвинувачений ОСОБА_12 відразу після вчинення дорожньо-транспортної пригоди залишився на місці та намагався надати допомогу потерпілому - неповнолітньому водію мотоцикла ОСОБА_15 , зняв з нього мотошолом, перевіряв наявність пульсу та дихання, держав на руках до прибуття іншого автомобіля швидкої допомоги, а потім з іншими медпрацівниками вантажив в автомобіль носилки з потерпілими. Таким чином, дії ОСОБА_12 після ДТП відповідають вимогам Правил дорожнього руху України та могли б бути розцінені судом як пом`якшуюча обставина, а саме - надання іншої допомоги потерпілому відразу після вчинення злочину. У батьків потерпілого ОСОБА_15 . ОСОБА_12 просив вибачення, стаючи на колінах, однак, батько потерпілого почав бити його. В судових засіданнях ОСОБА_12 також неодноразово висловлював щире співчуття потерпілим та жаль з приводу того, що сталося, засуджував свою поведінку та просив вибачення. Крім того, суд не в повній мірі врахував особу ОСОБА_12 , а саме: обвинувачений ОСОБА_12 раніше не судимий, вчинив хоча і тяжкий злочин, де за формою вини він є необережним, до вчинення ДТП працював водієм, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, де працював станом на 15.05.2019 року та має водійський стаж 31 рік, одружений, має на утриманні малолітню доньку, ІНФОРМАЦІЯ_2 , та матір похилого віку, в якої, крім нього, інших дітей немає; і дитина, і мати потребують його допомоги, підтримки та турботи. Обвинувачений також має двох повнолітніх доньок та двох онуків, 2019 року народження, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, є офіційно працевлаштованим, після скасування терміну запобіжного заходу - цілодобового домашнього арешту, відразу влаштувався трактористом у ТОВ «Новомиргородський цукор». Також суд не в повній мірі виконав вимоги ч.1 ст.368 КПК України. Надана за ухвалою суду досудова доповідь Новомиргородського районного сектору з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» в Кіровоградській області від 04.09.2019 року містить висновок про можливість - виправлення ОСОБА_12 без ізоляції від суспільства та про те, що ОСОБА_12 не становить високої небезпеки для суспільства, а за результатами проведеного оцінювання було встановлено середній ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення. Тобто, в оскаржуваному вироці суд взагалі не мотивував, чому висновок органу пробації ним не було враховано, а тільки зазначено про наявність такого. Щодо активного сприяння розкриттю злочину зазначила, що відразу після даної пригоди ОСОБА_12 надавав пояснення працівникам поліції, після повідомлення йому про підозру він був допитаний в якості підозрюваного, під час попиту надавав детальні покази про всі обставини вчинення ДТП, відразу після пригоди залишався на місці пригоди, не змінював та не пошкоджував слідову інформацію та речові докази, виконував всі свої процесуальні обов`язки, жодним чином не перешкоджав органу досудового розслідування та суду. З цього вбачається, що він сприяв розкриттю злочину, що дало можливість органу досудового розслідування та суду в короткий проміжок часу прийняти рішення у справі. Щодо щирого каяття вказала на висновок Верховного суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, зроблений в справі № 759/7784/15-к. Так, в своїй постанові від 22.03.2018 року ККС ВС зазначив, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. В даній справі ОСОБА_12 визнав факт вчинення ним злочину, щиро жалкує з даного приводу та розуміє неправильність свого вчинку, частково відшкодував одній потерпілій завдані збитки, не ухиляється від кримінальної відповідальності. На жаль, йому не вдалося знайти спільної мови з батьками загиблого неповнолітнього водія ОСОБА_15 , але для нього дана ДТП також є стресовою, оскільки потерпілий помер у нього на руках, і, попри його бажання, він нічого не міг вдіяти, щоб виправити ситуацію, чи наслідки, які настали, тому вважає, що його щире каяття в даному випадку наявне та підтверджене, а тому суд неправильно оцінив таку пом`якшуючу обставину та безпідставно не взяв її до уваги при призначенні покарання. Не погоджується із твердженням суду, що обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_12 є його перебування в стані алкогольного сп`яніння, так як ОСОБА_12 обґрунтовано заперечує вживання ним алкоголю протягом всього робочого дня 15.05.2019 року, а висновок суду щодо його сп`яніння ґрунтується на недопустимому доказі та не підтверджується жодним з 9 допитаних свідків. Вказала, що проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у лікувальному закладі лише з використанням приладу типу «Алкотест» чи Драгер» є незаконною, а лікар, повинен провести огляд відповідно до вимог інструкції, зокрема провести зовнішній огляд особи та відібрані біологічний матеріал з метою проведення лабораторних досліджень і отримання певних результатів, тобто лікарем РТМО «Новомиргородське» ОСОБА_16 було допущено порушення процедури огляду водія ОСОБА_12 на предмет виявлення стану алкогольного сп`яніння. Що стосується лабораторних досліджень в цьому випадку, то звертає увагу суду на те, що вони 15.05.2019 року проведені не були, так як лікар-нарколог не була викликана на роботу для термінового проведення лабораторних досліджень. Акт медичного огляду ОСОБА_12 повинен був розпочатий та закінчений із занесенням всіх результатів огляду, в тому числі і лабораторних досліджень біологічного середовища 15.05.2019 року, бо на підставі цього Акту мав би робитися Висновок щодо результатів медичного огляду водія на стан сп`яніння. Як слідує із самого Акта, він підписаний лікарем-наркологом ОСОБА_17 лише 05.06.2019 року і таке підписання Акту медичного огляду лікарем-наркологом РТМО «Новомиргородське» ОСОБА_17 05.06.2019 року свідчить про те, що Висновок щодо результатів медичного огляду ОСОБА_12 на стан алкогольного сп`яніння не міг бути складений на підставі цього Акту, так як Акт не був закінчений та підписаний па момент складання Висновку, як того вимагає згадана Інструкція. Крім того, не є зрозумілим, яким чином та де саме лікар ОСОБА_17 05.06.2019 року проводила лабораторні дослідження біологічного середовища ОСОБА_12 . З матеріалів справи слідує, що 16.05.2019 року біологічні зразки крові та сечі ОСОБА_12 були направлені до Кіровоградського облбюро СМЕ, де до 21.05.2019 року проводились лабораторні дослідження та виготовлявся Акт судово-медичного дослідження (обстеження) №1766, і даних про повернення цих зразків до лабораторії РТМО «Новомиргородське» в справі не міститься. Отже, лабораторних досліджень біологічних зразків крові та сечі ОСОБА_12 в РТМО «Новомиргородське» ні 15.05.2019 року лікарем ОСОБА_17 не могло бути проведено, а результати дослідження переписані з Акту СМД №1766 від 21.05.2019 року. Однак, вказаний Акт СМД №1766 від 11.05.2019 року судом обґрунтовано визнаний недопустимим доказом, а Акт судово-медичного огляду ОСОБА_12 від 15.05.2019 р., куди перенесено дані лабораторних досліджень з недопустимого доказу, та Висновок судово-медичного обстеження ОСОБА_12 від 15.05.2019 року, який повинен був складатися на підставі Акту судово-медичного обстеження ОСОБА_12 , судом всупереч закону, не визнано недопустимими доказами та взято до уваги. Вказала, що в порушення ч.3 ст.214 КПК України у матеріалах провадження знаходиться Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань,в якому зазначено, що відомості про кримінальне правопорушення №0000100, в якому обвинувачується ОСОБА_12 , були внесені до ЄРДР 16.05.2019 о 05 і од. 25. хв. (т.1, а.с.1-2). Відповідно до ч.2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР. Акт та Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 15.05.2019 року не відповідають вимогам КПК України та не могли бути використані як докази перебування ОСОБА_12 в стані алкогольного сп`яніння. Так, висновок щодо результатів медичного огляду від 15.05.2019 року, отриманий стороною обвинувачення у порядку, що не передбачений КПК України, а саме, всупереч вимогам ст.214 КПК України, до внесення Відомостей до ЄРДР, а тому відповідно до вимог ч.2 ст. 86 КПК України даний доказ - висновок не міг бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не міг посилатися суд при ухваленні судового рішення. З цих же підстав суд повинен був визнати недопустимим доказом - Акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за №6 від 15.05.2019 (копія - т.1, а.с.33), даний доказ не міг бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не міг посилатися суд при ухваленні судового рішення. На всі ці порушення суд першої інстанції уваги не звернув та послався у вироку на вищезгаданий Висновок судово-медичного обстеження ОСОБА_12 , зазначивши тільки, що суд звернув увагу на те, що черговим лікарем ОСОБА_16 не в хронологічному порядку були виготовлені відповідні Акт та Висновок. Проте, обставини справи не дають законних підстав визнати як недопустимий письмовий доказ - Висновок щодо результатів медичного огляду ОСОБА_12 з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 15.05.2019 року. Щодо невизнання ОСОБА_12 обставини порушення ним н.п.2.3 (а), 31.4.5(a) ПДР, наднормовий знос малюнка протектора шин, зазначила, що ОСОБА_12 перебував у трудових відносинах та знаходився при виконанні своїх службових обов`язків по забезпеченню виїздів бригади Швидкої допомоги на виклик до хворого. Допитаний у судовому засіданні 22.08.2019 року свідок ОСОБА_18 пояснив, що він працює старшим водієм в РТМО Новомиргородське», він відповідає за випуск двох автомобілів Швидкої допомоги на лінію та перевіряє щоранку технічний стан цих автомобілів. Також він підписує шляховий лист про технічний стан автомобіля перед виїздом. 15.05.2019 року він також підписав водію ОСОБА_12 шляховий лист. Про те, що в автомобілі наднормовий знос шин, він знав та неодноразово доповідав про це керівництву, але коліс ніхто не міняв, так як вони повинні «пройти» 60 000 км. Це його вина, що він підписав шляховий лист та сказав ОСОБА_12 обслуговувати виїзди, так як інший автомобіль несправний, а зняти з того автомобіля трохи кращі скати і переставити на цей автомобіль, вони не встигли. Не підписати шляховий лист він також не міг, так як не випуск автомобіля на виїзд до хворого - також була б його вина. Тому він підписав ОСОБА_12 шляховий лист, сказав їхати на виїзд, і останній змушений був їхати. Таким чином, якщо шляховий лист підписаний, тобто, відповідальна за технічний стан автомобіля особа гарантує цим підписанням технічну справність цього автомобіля, а отже, і несе відповідальність за наслідки випуску на лінію цього автомобіля, то водій, який не побажав би виїхати цим автомобілем, вимушений був би терміново, перед викликом до хворого, звільнитися з роботи, або ж він понесе відповідальність за зірваний виклик Швидкої допомоги до хворого. Вказала, що суд взяв до уваги порушення ОСОБА_12 п.п.2.3 (а) та 31.4.5 (а) ПДР, навіть самостійно поставивши їх у прямий причинний зв`язок з фактом дорожньо-транспортної пригоди, що сталася, однак, встановивши, що потерпілий ОСОБА_15 керував швидкісним мотоциклом у віці 15 років, що безсумнівно, на думку суду, є порушенням п.2.1.(а) ПДР України, проте, як зазначає суд, таке порушення не знаходиться в причинному зв`язку з фактом ДТП, що розглядається судом у цій справі. При цьому, суд посилався на Висновок судової інженерно-транспорної експертизи №2400/2401/19-27 від 21.06.2019 року. Оскільки за технічний стан та за випуск в експлуатацію автомобіля Швидкої допомоги в РТМО «Новомиргородське» є відповідальна особа, і це не ОСОБА_12 , а наднормовий знос малюнка протектора шин не вплинув на керованість автомобіля в даній дорожній обстановці, в причинному зв`язку з фактом зіткнення мотоцикла «НОNDА» та автомобіля УАЗ знаходяться невідповідні дії водія автомобіля УАЗ ОСОБА_12 вимогам п.10.1.та 16.13 ПДР (що підтверджується вищезазначеними Висновками експертів), то суд мав би звернути на це увагу та виключити з обвинувачення ОСОБА_12 посилання, що порушення вимог п.п.2.3 (а) та 31.4.5 (а) знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті ОСОБА_15 та отриманням тілесних ушкоджень середньої тяжкості ОСОБА_19 . Зазначила, що враховуючи дані про особу винного, вбачається, що в даній справі були наявними всі підстави для призначення мінімальної чи наближеної до мінімальної міри покарання ОСОБА_12 та застосування відносно нього положень ст.75 КК України. Натомість суд не обґрунтував належним чином підстав, з яких він призначив ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, яке є майже максимальним у межах санкції ч.2 ст.286 КК України, та за своїм розміром є явно несправедливим через суворість. Крім того, суд при призначенні ОСОБА_12 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на 3 роки, переконливих мотивів такому рішенню не навів та взагалі не врахував, що керування транспортними засобами є основним видом його професійної діяльності та єдиним джерелом доходу протягом майже всієї його трудової діяльності, а його застосування на максимальний термін також є несправедливим через суворість.

Вважає, що суд мав би призначити ОСОБА_12 менш суворе основне покарання, без додаткового покарання, в межах санкції статті, та застосувати до обвинуваченого положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням.

В апеляційній скарзі цивільний відповідач Комунальне некомерційне підприємство «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради» в особі в.о. генерального директора ОСОБА_13 просив вирок суду першої інстанції в частині цивільних позовів змінити та постановити ухвалу, якою стягнути з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на користь цивільних позивачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та по 17618 грн. 50 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Стягнути з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на користь цивільного позивача ОСОБА_14 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтував тим, що частково задовольняючи уточненні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 позовні вимоги в рамках цивільного позову, заявленого останніми 17.07.2019, суд мотивує своє рішення, застосовуючи норми цивільного законодавства, а саме ст.ст. 1166, 1167 та 1172 ЦК України, на які позивачі посилаються у своїй позовній заяві як на підставу свої вимог. Вказав, що під час ухвалення обвинувального вироку в частині цивільного позову, судом категорично не враховано норми права, викладені в постановах Верховного Суду, які у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України та ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковими для врахування та зовсім не прийнято до уваги інститут страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, метою якого є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Зазначив, що відповідно до Полісу №АW/4295782 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформленого між «Центром» та ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», при настанні страхового випадку, страхова сума, ліміт відповідальності, на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю складає 200 000 грн., а за шкоду, заподіяну майну 100 000 грн. Звертає увагу суду, що 18.11.2019 року, цивільні позивачі звернулися до суду зі змінами до попередньо заявленого цивільного позову, на які «Центр» надав обґрунтовані заперечення від 21.11.2019 року щодо відсутності у суду законної можливості долучати документ з уточненими позовними вимогами до матеріалів кримінального провадження, зазначивши, що відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом, а у випадку виникнення процесуальних відносин у зв`язку із цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального провадження. Так, право збільшувати або зменшувати позовні вимоги у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 49, п. 1 ч. 1 ст. 189 та п. 3 ч. 2 ст. 197 ЦПК України, може бути використане цивільним позивачем на стадії підготовчого провадження, одним із основних завдань якого є остаточне визначення учасниками справи своїх позовних вимог, до закінчення підготовчого судового засідання або до початку першого судового засідання, а тому, як наслідок, цивільними позивачами втрачено право збільшувати та/або зменшувати розмір позовних вимог у зв`язку із закінченням вставленого законом строку, після завершення підготовчого провадження, а отже, з урахуванням положень ч. 2 ст. 126 ЦПК України, документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, натомість судом першої інстанції, у порушення норм імперативного характеру, прийнято рішення щодо долучення заяви цивільних позивачів про уточнення позовних вимог до матеріалів кримінального провадження та враховано її зміст в ході ухвалення обвинувального вироку у нарадчій кімнаті. Оцінюючи в сукупності викладене, варто дійти до переконання, що судом першої інстанції, у порушення вимог ст.ст. 2, 9, 21, 22, 23, 374 КПК України та ч. 2 ст. 376 ЦПК України, взагалі не досліджено жодного із наданих «Центром» до суду документів, як результат, не досліджено матеріали справи у їх сукупності, не надано жодної правової оцінки вищезазначеним нормам, на які «Центр» посилається як на підставу своєї правової позиції, не зазначено підстав не врахування доказів, що містяться у відзиві на позовну заяву від 13.08.2019 та запереченнях від 21.11.2019 року в мотивувальній частині ухваленого вироку та не застосовано норми законів, які підлягали застосуванню, а відтак, за фактом неповного судового розгляду, суд порушуючи принцип неупередженості, прийняв сторону цивільних позивачів, порушивши право «Центру» на об`єктивний, повний та неупереджений судовий розгляд. Також зазначив, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд повинен врахувати, що злочин, яким спричинено моральну шкоду потерпілим, було скоєно з необережності. Водночас, судом не враховано майновий стан «Центру» як цивільного відповідача, а саме той факт, що ОСОБА_20 є бюджетною установою, яка фінансується з обласного бюджету, тобто кошти з бюджету виділяються насамперед на виплату заробітної плати працівникам та на оплату комунальних послуг, а тому, стягнення з «Центру» грошових коштів рахунок відшкодування потерпілим моральної шкоди у розмірі 400000 грн., істотно та негативно вплине на діяльність закладу, пов`язану з наданням населенню Кіровоградської області, швидкої, невідкладної, медичної допомоги, тобто створить негативні наслідки. Крім цього, як зазначено «Центром» у своїх заявах по суті справи, що долучені до матеріалів кримінального провадження та не дослідженні судом першої інстанції. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги, регресу, до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, однак, враховуючи, що ОСОБА_12 засуджено до 7 років позбавлення волі, «Центр» як відшкодувач моральної та матеріальної шкоди буде обмежений у своїх правах та свободах і позбавлений реальної можливості щодо отримання грошового відшкодування за підсудного ОСОБА_12 . Вважає, що розмір та розподіл грошових сум, в рахунок відшкодування потерпілим моральної шкоди, заподіяної підсудним ОСОБА_12 , суд визначив у порушення принципів розумності та справедливості, у відповідності до положень ст. 23 ЦК України, а відтак, зазначає, що «Центр» оцінює моральну шкоду, заподіяну потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_21 у 100 000 грн., яку просить стягнути з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», яка застрахувала цивільно-правову відповідальність «Центру», ліміт якої не перевищує розмір вказаної суми. З приводу матеріальних збитків потерпілих, зазначив, що визначену судом першої інстанції суму у загальному розмірі 35 237 грн. просить також стягнути зі страховика «Центру. З приводу другого цивільного позову, зазначив, що частково задовольняючи уточненні ОСОБА_14 позовні вимоги в рамках цивільного позову, заявленого останньою 18.07.2019, суд мотивує своє рішення, застосовуючи норми цивільного законодавства, а саме ст.ст. 1166, 1167 та 1172 ЦК України, на які позивач посилається у своїй позовній заяві як на підставу свої вимог. Під час ухвалення обвинувального вироку в частині цивільного позову, судом не досліджено норми права, викладені в постановах Верховного Суду, які у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України та ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковими для врахування та норми Закону України «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», метою якого є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників, як результат - не зазначено жодних мотивів неврахування вказаних доказів. За фактом часткового задоволення уточнених ОСОБА_14 позовних вимог, судом першої інстанції у порушення вимог ст.ст. 2, 9, 21, 22, 23, 374 КПК України та ч. 2 ст. 376 ЦПК України не проведено повний та об`єктивний судовий розгляд цивільного позову, як результат, не взято до уваги докази «Центру», викладені у відзиві на позовну заяву від 13.08.2019 та запереченнях від 06.11.2019 і 21.11.2019. Судом не враховано майновий стан «Центру» як цивільного відповідача, а саме той факт, що ОСОБА_20 є бюджетною установою, яка фінансується з обласного бюджету, тобто кошти з бюджету виділяються насамперед на виплату заробітної плати працівникам та на оплату комунальних послуг, а тому, стягнення з «Центру» грошових коштів в рахунок відшкодування потерпілій моральної шкоди у розмірі 80000 грн., істотно та негативно вплине на діяльність закладу, пов`язану з наданням населенню Кіровоградської області, швидкої, невідкладної, медичної допомоги, тобто створить негативні наслідки. Вважає, що розмір та розподіл грошових сум, в рахунок відшкодування потерпілій моральної шкоди, заподіяної підсудним ОСОБА_12 , суд визначив у порушення принципів розумності та справедливості, у відповідності до положень ст. 23 ЦК України та не врахував той факт, що на час перебування потерпілої у Новомиргородському лікувальному закладі (Районне територіальне медичне об`єднання «Новомиргородське»), співробітники «Центру» допомагали останній лікувальними засобами та надали службовий автотранспортний засіб для транспортування потерпілої до лікувального закладу, розташованого у м. Кропивницькому (Комунальне некомерційне підприємство Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради»), про що ОСОБА_14 зазначила під час проведення судового розгляду, а відтак, зазначає, що «Центр» оцінює моральну шкоду, заподіяну потерпілій ОСОБА_14 у 5000 грн., яку просить стягнути з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», яка застрахувала цивільно-правову відповідальність «Центру», ліміт якої не перевищує розмір вказаної суми.

У своєму відзиві представник відповідача голова правління ПрАТ «АСК ІНГО Україна» ОСОБА_22 просив відмовити у вимогах апеляційної скарги Комунальне некомерційне підприємство «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради».

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та заперечив проти задоволення апеляційних скарг захисника та цивільного відповідача Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради», обвинуваченого ОСОБА_12 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та цивільного відповідача Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради» та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та їх представника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора, та заперечували проти задоволення апеляційних скарг захисника обвинуваченого та цивільного відповідача Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради», представника ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» ОСОБА_10 , який просив відмовити в апеляційній скарзі відповідача Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради» та виловився щодо апеляційних скарг захисника та прокурора на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, дотримуючись меж перегляду судових рішень визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Досудове розслідування та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_12 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 гл.28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Обвинувачений ОСОБА_12 у судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанцій свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково, та пояснив, що 15 травня 2019 року з 8 години ранку знаходився на роботі в м. Новомиргороді на станції швидкої допомоги, весь день періодично виїжджав на виклики. Перед здачею зміни подзвонив до нього його напарник ОСОБА_23 та сказав, що в нього поламалася в дорозі машина і він запізниться на свою зміну. Коли надійшов черговий виклик, він у зв`язку з відсутністю напарника, поїхав на цей виклик. На виклик виїхав після 20.00, приблизно о 20.40. Він не мав права залишити місце роботи, поки не передав автомобіль напарнику. Коли поверталися з виклику, то фельдшер сіла в машину позаду і вони поїхали. Не доїжджаючи до лікарні, він включив поворот перед тим як змінити напрямок руху. На зустріч йому їхав якийсь легковий автомобіль, він не роздивився який саме, бо було темно; він його пропустив і почав здійснювати поворот, раптово він побачив світло і моментально зупинився. Так як він тільки рушив з місця, то моментально зупинився, після чого відбувся удар. Він з фельдшером вийшли з машини, він підбіг до хлопчика, а фельдшер до дівчинки, яка кричала. Він з хлопчика зняв шолом, розстебнув комірець, він в нього помер на руках. Вони викликали швидку допомогу, він дістав носилки з своєї машини, положили дівчинку на одні носилки, хлопчика на інші, швидка повезла їх на приймальне відділення, фельдшер пішла за ними, а він залишився біля автомобіля.
Крім цього, ОСОБА_12 на запитання сторін та суду першої інстанції показав, що він заступив на зміну 15 травня 2019 року о 7 год. 40 хвилин, вони заступають о 8, але приїжджають раніше, поки зміняться, проходять медогляд, отримають путівки. Їм міряють тиск і якщо у фельдшера є якась підозра, то дихають в стакан, бо в них немає спеціального прибору для перевірки на стан сп`яніння. В той день він нікуди не дихав, йому поміряли тиск. Водій ОСОБА_18 перевіряє освітлення, гальма, муфти, чистоту в салоні, видає путівку і приймає автомобіль. На свою зміну він виїхав іншою машиною, бо та зламалася. Фактично цю машину він отримав зранку. Він приймає участь у огляді машини і бачив стан гумових шин, це бачив і старший водій, але сказав їдь на виклик, бо немає коли міняти. Він розумів, що їздить на технічно несправному автомобілі, його стаж водіння 31 рік. Якщо б він не виїхав на виклик, то його б звільнили. Коли він пропускав транспортний засіб біля повороту на лікарню, то повністю зупинився, машина трохи відкотилася назад, бо там перша передача погано включається. Він здійснював маневр повороту ліворуч з проблисковим синім маячком, звукова сигналізація була виключена. Відносно меж проїжджої частини автомобіль зупинився на зустрічні смузі. Коли він пропустив автомобіль, то ввімкнув швидкість та з швидкістю близько 6-7 км/год. рухався по траєкторії приблизно 10 метрів. Він не став на перехресті; до зупинки, після якої відбулося зіткнення, він проїхав 10-15 метрів, можливо 20, повертав під кутом 50-60 градусів. Там погано повертати, він зупинився трохи раніше, тоді рушив у поворот. Він зупинив транспортний засіб не на повороті, оскільки в машині колеса погано повертають, і тому зупинився трохи раніше щоб увійти в поворот. Гальмівний шлях міг бути такий, тому що задні колеса були «лисі», гальмували тільки передні. Удар прийшовся на передню праву частину. Він зустрічного транспорту не бачив, їхав на ближньому світлі. Швидкість мотоцикла була «шалена», був сильний удар, це було близько 80 км/г. Він не бачив де їхав мотоцикл; здалося, що світло з`явилося на тротуарі. Його зміна закінчується о 20 год., йому вже підписали путівку. З моменти виїзду на виклик і до повернення пройшло близько 20 хвилин. Він був на освідуванні, продував драгер. Йому лікар ОСОБА_24 сказав, що там все добре і йому потрібно бігти до хворої, сказав написати в протоколі в графі де не виявлено, він розписався, потім йому стало зле та він попросив таблетку, йому вкололи сібазон. Потім в нього взяли кров, як здавав сечу - не пам`ятає. Коли здав кров, на столі лежали порізані папірці, він на них не розписувався, а розписувався лише в протоколі. При ньому аналізи не опечатували. Висновок йому не давали. Драгер дув два рази з проміжком у 10-15 хвилин в присутності лікаря ОСОБА_24 і медсестри ОСОБА_25 , працівники поліції стояли в коридорчику. Лікар ОСОБА_24 йому дав драгер та він його продув, потім дав ще раз продути і сказав підписатись, при цьому запитав чи він щось пив, на що він відповів, що вчора під час вечері випив з сусідом 50 грам горілки, багато не пив, бо вранці треба було їхати на роботу. На вулиці було сухо, освітлення не працювало, було темно. Коли він вискочив до хлопчика, то виключив аварійку, заглушив машину, щоб не посадити акумулятора. На слідчому експерименті показував як заїжджав і зупинявся. Від удару машина здвинулася і тому була зліва. Йому на слідчому експерименті малювали крейдою лінію і казали щоб він туди доїхав. Він свій гальмівний шлях бачив та бачив відбитки протекторів, які були знесені в сторону. Під час слідчого експерименту була машина іншого кольору та мотоцикл іншого кольору, машина, яка була в ДТП, мала інжекторний двигун і вона темно зеленого кольору. Його фактично заставили їхати на зміну, а якщо б відмовився, то його б звільнили з роботи. ОСОБА_12 визнав себе винним у порушенні вимог п.п. 1.5, 2.3 (б, д), 10.1, 10.5 та 16.13 ПДР, а у порушенні п.п.2.3(а), 2.9(а), 31.4.5 (а) ПДР вину не визнав, оскільки не знаходився у стані алкогольного сп`яніння, а що стосується технічної несправності транспортного засобу, то він змушений був працювати на такому автомобілі. Потерпілим Німенкам він нічого не відшкодував, до них не звертався під час розгляду даної справи, а лише один раз попросив вибачення ще біля лікарні як тільки відбулися події.

Незважаючи на часткове визнання вини у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і на це правильно послався у своєму вироку суд першої інстанції, вина ОСОБА_12 повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами і, зокрема:

-показаннями допитаної у судовому засіданні суду першої інстанції потерпілої ОСОБА_14 , яка показала, що обвинуваченого знає, він живе неподалік від її дому, де живуть її батьки, але вона дома рідко буває, так як навчається, а тому ніяких відносин у них не було. Події відбувалися 15 травня 2019 року в м. Новомиргороді, по вулиці, назви якої не пам`ятає, неподалік від Новомиргородської лікарі. Вона були на дні народженні в приватному будинку у Нікіти, прізвища не знає, неподалік від 3-ої школи, з ними там був ОСОБА_26 . Вони святкували 16 річчя Нікіти. Німенко не вживав алкогольні напої, вона пила слабоалкогольний напій - пиво, близько 0,5 л. Вони вирішили покататися, так як вона ніколи не каталася на мотоциклі, то їй запропонували прокататися на мотоциклі під керуванням ОСОБА_27 , на що вона погодилася. Вони проїхали по вулиці біля 3-ї школи, біля заправки. Вони направлялися в бік лікарні, збиралися їхати на Златопіль покататися, але доїхали до зупинки біля лікарні та розвернулися недалеко від місця ДТП і почали направлятися в місто, їхали по правій стороні, далі пам`ятає звук як б`ється скло та спалах, в подальшому нічого не пам`ятає, потім пам`ятає коли вже була в лікарні. На дворі були сутінки, чи працювало вуличне освітлення не пам`ятає, вони були вдвох. Їхали по дорозі, дорога була сухою, на мотоциклі світло фар було ввімкнено, видно було далеко. З того моменту як розвернулися вони їхали пару хвилин, швидкість була близько 50 км/год., вона не бачила ні попутних транспортних засобів, ні автомобіля швидкої допомоги. Коли їхали був вітер та комахи попадали в очі, тому її очі були опущені вниз та вона дивилася через праву руку, тому їй не було видно. Їй сказали лікарі, що вона не втрачала свідомість, після ДТП пам`ятає вже лікарню, як їй робили ОСОБА_28 , накладали гіпс. Перебуваючи у Новомиргородській лікарні водія не бачила. Після ДТП за весь період розгляду справи обвинувачений до неї не телефонував і не вибачався, але з її матір`ю спілкувалася його дружина та надала кошти у сумі 5000 грн. тоді, коли вона була у лікарні. Після того більше ніхто ніяких коштів не надавав.
Крім того, потерпіла показала, що коли вони вирішили їхати на ОСОБА_29 був шолом, на ній не було шолому, було близько о 21 годині. Від того моменту, як розвернулися і до моменту ДТП було близько 50 метрів. Після того як розвернулися, то мотоцикл рушив з невеликою швидкістю і коли вони проїхали метрів 30, то вона попросила ОСОБА_30 щоб він швидко не їхав і він задовольнив її прохання. Скоріше всього, що на мотоциклі було увімкнене дальнє світло фар. Зустрічні автомобілі, або світло на зустріч вона не бачила, позаду не було нікого. Вона відчуває постійний стрес, страшенний фізичний біль, було спочатку 3 операції, потрібно робити ще 2 операції. На лікування витрачено велику кількість грошових коштів;
- показаннями допитаного у судовому засіданні суду першої інстанції свідка ОСОБА_31 , який показав, що з потерпілими ОСОБА_32 , ОСОБА_27 та обвинуваченим ОСОБА_33 ніяких відносин не має. 15.05.2019 року перебував у складі слідчо-оперативної групи від сектору кримінальної поліції, здійснювали обслуговування по викликах громадян, які мають ознаки кримінального правопорушення. Близько 21 поверталися з виклику з смт Капітанівки та заїхали до лікарні так як слідчий мав поганий стан здоров`я, в аптеці купував ліки. У подальшому, виїжджаючи з території РТМО Новомиргородське, що знаходиться по вулиці Пархоменка, на вулицю Соборності, виявили 2 карети швидкої допомоги, працівників медичної служби, та учасників події. Він зупинився, дістав стрічку, щоб обмежити доступ до місця події. В подальшому карета швидкої допомоги забрала учасників події, один з них молода особа чоловічої статті, він знаходився біля транспортного засобу - мотоцикла, явних ознак життя він не подавав. Інша особа дівчина, приблизно такого ж віку, вона лежала в напрямку ногами до південної частини міста, головою в напрямку до смт. Капітанівки, скаржилася на біль, мотоцикл лежав на проїжджій частині, зміщений вниз, перед мотоциклом стояв автомобіль медичної служби з пошкодженнями, мотоцикл також був з пошкодженнями. В подальшому прибули інші працівники поліції, почали надавати практичну допомогу у обмеженні доступу до місця ДТП щоб не були знищені речові докази. Далі слідчий Пайол з водієм пішов до лікарні. Через хвилин 50 до місця події за вказівкою керівництва прибули інші працівники, він пішов до РТМО Новомиргородське, де лікар констатував смерть хлопця, а дівчину забрали в реанімацію. У подальшому було складено схему ДТП та вилучено транспортні засоби. Коли вони їхали до лікарні, то дорога була порожня. Виїжджаючи з лікарні подія вже відбулася. В аптеці вони перебували не більше 10 хвилин. На вулиці смеркалося, був сухий асфальт, на той момент не було дорожніх знаків та дорожньої розмітки. Райвідділ поліції знаходиться в південній частині міста, він виїхати в тому напрямку не зміг, йому потрібно було повернути направо, але там перешкоджав мотоцикл і автомобіль медичної служби, вони були на смузі руху. На вулиці ще не було зовсім темно. Не було підстав навіть включити габаритні вогні. Мотоцикл лежав передньою частиною в напрямку вулиці Соборності до центра міста, було видиме пошкодження пластмасової передньої частини, пошкоджений блок приборів, панель, паливний бак, деформація керма, фара. А в машині швидкої були пошкоджені вітрове скло, пасажирські двері, східці біля пасажирського сидіння. Габаритні вогні в медичній машині не горіли, тільки в салоні в горі. Попередньо, коли підійшли до місця пригоди, водій перебував на узбіччі, перед транспортними засобами. Було встановлено особу водія це був ОСОБА_34 , він пояснив, що їхав і повертав, а водій мопеда вискочив з тротуару. Коли він прибув до медичної установи, то на прийомному покої лікар повідомив, що не правильно було виписано направлення на освідування на продуття драгера, він виписав інше. У подальшому відбирали кров, він був присутній та перебував у приймальному відділенні. Там були ОСОБА_34 , медичні працівники і слідчий Пайол. Про результати йому ніхто не повідомляв. У приймальному відділенні була медична сестра, вона при ньому відібрала кров з вени і помістила в контейнер. Контейнера було 2, потім черговий лікар на двох контейнерах поставив свою печать і опечатав. Коли відбирали аналіз сечі він не був присутній. Контейнер з кров`ю він бачив. Коли був у лікарні, то ОСОБА_34 завжди був у полі зору, він сидів на кушетці, потім за вказівкою він залишив медичне приміщення і перебував на території місця події. Він перебував у приміщення лікарні з Коберником, а слідчий ОСОБА_35 описував померлого, потім повідомили ОСОБА_36 , що він затримай в порядку ст.208 КПК. Коли прибули родичі, то слідчий Пайол був ще у приміщенні приймального відділення. Він не перебував при всьому освідування, лише певний проміжок часу. Освідування проводили черговий лікар і медична сестра, було 2 прозорих контейнера з кров`ю, які закручувалися кришкою, написали бірку, потім провели по журналу, вони їх опечатали, лікар поставив свої печаті, та помістили їх в спеціальний контейнер щоб направити на аналізи. Йому повідомили, що кров, ту, що вони відібрали, вони направляють самостійно, потім лікарю-наркологу прийдуть результати аналізу по крові. До тих боксів, де була кров доступ ніхто не мав. Контейнери були опечатані і в двох журналах зроблений запис. З самого початку він не бачив, чи ОСОБА_36 щось давали з ліків, запаху алкоголю від нього він не чув. Коли мотоцикл оглядав слідчий з слідчого управління, то він повідомив, що на кермі мотоцикла перемикання світла було включено. Висновок освідування на стан сп`яніння при ньому не складали. Йому особисто висновок не вручали. У журналі він розписувався за відбирання крові, там було зазначено, що відібрано кров, контейнера і печать лікаря. Записів в журналі про ознаки сп`яніння ОСОБА_37 не бачив. Про результати застосування технічних засобів лікарі не повідомляли. В своєму направленні він не писав про застосування технічних засобів. В направлені він не вказує про ознаки сп`яніння, підставою в направленні вказав дорожньо-транспортну пригоду. Ніяких результатів у направленні він не зазначає, зазначає лише посаду, звання і в якому медичному закладі проходить освідування особи. У приймальному відділенні був лікар ОСОБА_24 , медична сестра і лаборант, людина, яка забрала всі ці аналізи;
- показаннями допитаного у судовому засіданні суду першої інстанції свідка ОСОБА_38 , який показав, що точного числа не пам`ятає, це був травень 2019 року. Він з працівником поліції ОСОБА_39 перебували у складі слідчо-оперативної групи. Близько 21 години, точно часу не пам`ятає, на службовому автомобілі рухалися з виїзду з смт. Капітанівки по вул. Соборності. Вони заїхали до лікарні. Після того як вони виїхали з лікарні на повороті виявили розглядаємо подію. У цей час працівники швидкої поміщали до іншого автомобіля швидкої допомоги дівчину. Вони відразу зупинилися і почали приймати заходи по обмеженню доступу до місця ДТП. Біля автомобіля швидкої допомоги був водій, ще якісь працівники. Самих постраждалих уже не було. Їх забрали до приміщення стаціонарного відділення. Потім йому повідомили про те, що потерпілий ОСОБА_27 загинув, у зв`язку з цим проводяться слідчі дії слідчим управлянням, їх завдання була охороняти місце події до прибуття працівників слідчого управління. Також під час даних дій коли вони зупинилися він зробив повідомлення на 102 з приводу даної ДТП, після того обмежили місце події від сторонніх осіб, він з водієм швидкої допомоги ОСОБА_33 пішли до приміщення РТМО, де повідомив що йому необхідно пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння. Після проведення освідування він провів огляд трупа померлого. Потім приїхав наряд групи швидкого реагування, який здійснював охорону місця події. Освідування проводилося лікарем РТМО. Направлення на освідування ОСОБА_36 виписував ОСОБА_40 . Кобернику дали пристрій для виміру стану алкогольного сп`яніння. Пристрій був в медичному закладі. Кобернику запропонували пройти тест, здійснити подих в трубку, потім показали результат. У його присутні він продував 1 раз. Коли прийшов ОСОБА_41 огляд водія ще не був закінчений. Трубка до прибору алкотестера була запакована, в його присутності її розпакували. Показників пристрою він не пам`ятає. Зовнішніх ознак, які б вказували, що обвинувачений перебуває в п`яному вигляді не було, хода була пряма, зовнішній вигляд нормальний. Чи був запах не пам`ятає. У подальшому у ході освідування був ОСОБА_40 , брали зразки крові. Не пам`ятає чи повідомляв ОСОБА_41 про результати огляду на стан сп`яніння. Коли прийшов ОСОБА_40 , він проводив огляд місця події в РТМО, в ході якого було оглянуто тіло загиблого. Після огляду він, ОСОБА_40 і ОСОБА_34 пішли до місця ДТП, на той час на місці ДТП був працівник слідчого управління, він проводив огляд місця події. В його присутності ОСОБА_34 алкоголь чи будь-які медичні препарати не вживав. У РТМО лікар ОСОБА_24 зробив йому укол, у зв`язку з тим що в ОСОБА_37 піднявся тиск. В той день опадів не було, дорожнє покриття було сухе. Чи працювало вуличне світло не пам`ятає. Були пізні сутінки. Чи працювали спец сигнали (синій маячок), не пам`ятає. Автомобіль швидкої допомоги, судячи з того як він стояв, здійснював поворот з вул.. Соборності у провулок в сторону лікарні, і стояв не напроти автомобіля поліції, а трохи праворуч. Судячи з того як він був розміщений, то поворот він не встиг закінчити. У автомобіля швидкої допомоги було пошкодження кузова, передня права частина автомобіля. На момент коли він побачив автомобіль Швидкої допомоги, яким керував ОСОБА_34 , то ніякі світлові прибори не горіли;
- показаннями допитаної у судовому засіданні суду першої інстанції свідка ОСОБА_42 , яка показала, що потерпілу ОСОБА_32 знає, вони з одного села. Загиблого Німенка та потерпілих ОСОБА_27 не знає. Коберника знає, відносини нормальні. Привезли ОСОБА_37 , його опитували, потім його на аналізи привели, потім вона людей приймала, коли прийшла, то вже все описували. Це було близько 22 вечора. До них поступив виклик, вони відразу вийшли, винесли «каталки». Вона приймала потерпілих на приймальному відділенні. Спочатку хлопця прийняли, потім дівчинку. Хлопця не врятували, а дівчинка вижила. Вона завела ОСОБА_37 до туалету, там є баночки, він вийшов з баночкою і пішов на приймальне відділення, вона не чекала коли він вийшов з вбиральні. Кров брали не в її присутності. Баночки в них стоять в туалеті, вони чисті, з лабораторії, якщо аналізи для стаціонару, то там залишаються, а якщо на експертизу, то з тою баночкою потрібно прийти на приймальне відділення, де дається дві баночки на кров і на сечу, вони закручуються і запаковуються, ставляться печатки там, їх пакують. Коберник прийшов з своєю баночкою до старшої сестри ОСОБА_43 , і там її пакували. Там був і лікар ОСОБА_24 . Баночки підмінити не можна. Виклики приймають вдвох, ОСОБА_25 або вона. Щодо графіку роботи автомобілів швидкої допомоги не знає, бо вони підпорядковуються Кіровограду, а вона працює у РТМО. У них спарений телефон і вони переключають кнопкою, якщо телефонують на швидку. В той день виклик приймала ОСОБА_25 . У них є журнал викликів, його заповнює старша сестра. РТМО і служба де працює ОСОБА_34 , це різні служби;
- показаннями допитаної у судовому засіданні суду першої інстанції свідка ОСОБА_44 , яка показала, що з потерпілою ОСОБА_32 і потерпілими ОСОБА_27 ніяких відносин не має, з ОСОБА_33 у нормальних відносинах. Їхали з виклику 15 травня 2019 року. Повертаючись з виклику, попали в аварію на повороті до лікарні. Їхали і на виклик і з виклику з ОСОБА_33 . В ДТП попали коли їхали назад в лікарню. Вийшла вона з виклику, сіла в автомобіль, вона сіла ззаду, бо боліла нога. Коли їхала, то дивилася в телефон. Їхали повільно-повільно і наче вже повертали, призупинилися і в цей момент відбувся удар з усієї сили. Коберник вискочив перший, а вона за ним. Попереду автомобіля лежав мотоцикл і двоє потерпілих. Коберник відразу побіг до хлопчика, а вона до дівчинки. Вона її подивилася, набрала диспетчера щоб прислали інший автомобіль, бо їхня машина була побита. Приїхала машина через кілька хвилин, вони погрузили потерпілих і вона пішла слідом за машиною на приймальне відділення. Медичний огляд водія зранку проводила вона. Медичний огляд проводила «зорово». У них ще є метод стакану, якщо вона щось чує чи бачить, то водій дихає в стакан. Водія провіряють зранку і ввечері, у водіїв зміна триває з восьмої ранку до восьмої вечора, а в них добу. Водій, який заступає після восьмої години вечора, перевіряється так само. Коли їхали з виклику, то вона їхала спиною до водія. До моменту удару, перед поворотом на ліво автомобіль, напевно, не зупинявся. Під час руху звукова сигналізація точно не працювала, а чи працювала мигалка сказати не може. На вулиці ще було не зовсім темно, оскільки якби було повністю геть темно, то маячок було б видно. Позаду їхав автомобіль, бачила йог світло фар. Якби їхав зустрічний транспортний засіб, то вона б його помітила. Коли вийшла з автомобіля, то побачила, що швидка ще не в`їхала в поворот, передня частина автомобіля була більше до лівої обочини. Мотоцикл лежав попереду машини, можливо трохи збоку, машина вже почала повертати, а задня частина була на проїжджій частині, удар був у передню праву частину машини. Коли вони вийшли ОСОБА_34 побіг до хлопчика, потім він зняв шлем, побіг по носилки, вона сказала, щоб він зачекав, набрала диспетчеру, щоб приїхала інша машина, бо їх була побита. Вона у ОСОБА_37 не запитувала що трапилося. До цього виклику вони з ОСОБА_33 їздили на виклики цілий день. В той день, коли виїжджали на виклики, то вона постійно сиділа ззаду. Протягом дня вони бачилися, він зранку та ввечері заходив, вона йому путівку підписувала. Він вже збирався додому йти, попрощався, а потім був виклик о 20.40, вона вийшла, а в машині знов він, запитала його, де змінний водій, він сказав, що той затримується, в нього якісь проблеми з машиною, тому поїде він. О 20 годині, коли вона підписувала ОСОБА_36 путівку, теж проводила його огляд, виміряла тиск, в стакан він вже не дихав, бо його зміна закінчилася. Тиск був нормальний. Тиск в ОСОБА_37 кожного разу може бути по іншому, може бути 120, 130, 135. Не було таких випадків, щоб ОСОБА_34 був у стані алкогольного сп`яніння на її зміні. Під час тої зміни до неї ОСОБА_34 не звертався за будь-якими препаратами. В кареті швидкої допомоги є перегородка між водієм і задньою частиною. Між водієм і задньою частиною автомобіля є скло, щоб говорити з водієм потрібно скло відкривати, і кричати, бо гучно працює мотор. При спілкуванні з ОСОБА_33 запаху алкоголю не чула. Крім того, свідок пояснила, що метод стакану ще дореволюційний, але інших пристроїв в них немає. Якщо вони щось бачать, то йдуть на приймальне відділення, в них є спеціальний пристрій для визначення стану сп`яніння.
- показаннями допитаного у судовому засіданні суду першої інстанції свідка ОСОБА_18 , який показав, що потерпілу ОСОБА_32 та потерпілих ОСОБА_27 не знає, ОСОБА_34 його сусід, живуть на одній вулиці, разом працюють. Відносини з Коберником хороші. Після аварії ОСОБА_34 близько 21.20 год. зателефонував йому першому, повідомив що таке сталося, з летальним випадком. Він зібрався та виїхав своєю машиною з смт. Капітанівки, приїхав біля 22 години. Зателефонував своєму начальнику та повідомив про ДТП. Коберник коли телефонував повідомив, що тільки відправили потерпілих, то він відразу йому зателефонував. Коли він приїхав, то побачив розбиту машину та розбитий повністю мотоцикл. Більше він ні з ким не спілкувався, бо його до ОСОБА_37 не пускали. Йому повідомили, що ОСОБА_37 забрали на освідування, він пішов до приймального відділення, туди його теж не пустили на освідування. Потім він після освідування вийшов. Почав питати чи ОСОБА_34 пив, він сказав, що не пив, по ньому не видно було. Він сів біля нього, закурив, потім прийшли поліцейські забрали ОСОБА_37 і пішли з ним до місця ДТП, він постійно був з поліцейськими. Він був до останнього там, забирав машину до місця ДТП, заганяв її на поліцейський відділок, там її закрили. Шини на автомобілі були переставлені на запасний автомобіль, який поламався, коробка зламалася, вони пустили дану машину, а переставити шини не встигли. Шляховий лист підписував він зранку та зранку він приймає шляховий лист і автомобіль. Його вина що він підписав шляховий лист. Сталася така ситуація що не встигли привести автомобіль швидкої у повністю робочий стан. Лише після 60 тисяч км. пробігу видають нову резину, а вона ще не виходила такий кілометраж. Коберник був обізнаний про стан шин, він на ній виїжджав, світлова сигналізація працювала. Він надав ОСОБА_36 дозвіл на виїзд. Не вийшло вчасно змінити гуму, бо вважали, що відремонтують інший автомобіль, де коробка зламалася. За запчастинами потрібно їхати в ОСОБА_45 або купувати за свої кошти. Він знав, що гума не змінена. Коберник мав дозвіл і він сказав йому їхати на роботу бо були виклики. Водій повідомляє по телефону йому про неполадки, потім він повідомляє на Кіровоград «завгару». Якщо є деталь, то він за нею їде у Кіровоград. Якщо невелика поломка, то час ремонту займає добу. Письмово такі випадки не оформляють, бо не одну добу будуть чекати вирішення таких питань. При проходженні 60 тисяч км. змінюють резину, раніше неможна. Письмового повідомлення керівництву про технічні недоліки не було. Світлова сигналізація повинна бути включена коли машина виїжджає з гаража. Він займається ремонтом, випуском автомобіля, виписує путівку, видає бензин, веде кілометраж, який проходять шини, акумулятори. У нього укладена угода з керівництвом, є наказ, обов`язки. На чергування він заступає кожного дня. У цю зміну, коли працював ОСОБА_34 , було все справне крім шин;
- показаннями допитаного у судовому засіданні суду першої інстанції свідка ОСОБА_46 , який показав, що він працює начальником (завідуючим) гаража Центру екстреної меддопомоги. Потерпілих по справі не знає, ОСОБА_37 знає, водієм у них працював. Відносини робочі. Приблизно о 22.20 - 22.30 год. подзвонив ОСОБА_23 - старший водій з приводу того, що сталася аварія. Коли він приїхав з інженером по безпеці руху близько 23.20. год., то побачив, що стояв їх автомобіль УАЗ і мотоцикл вдарив автомобіль у праву сторону. Машина стояла на повороті до лікарні і від бордюру до переднього лівого колеса був приблизно 1 метр. Автомобіль стояв на зустрічній смузі. Маневр його був не завершений. У нього по області 140 машин. Контроль за технічним станом здійснює старший водій. Про невідповідність технічного стану даної машини його ніхто не повідомляв. Коберник у них працював з 2016 року. Про те що на ОСОБА_37 складався протокол по 130 КУпАП у 2018 р йому не відомо. Інженер не повідомляв, що ОСОБА_34 був у стані алкогольного сп`яніння. Він був на місці до кінця огляду місця події. Коберник закріплений за одним авто, але коли авто стає на ремонт, то може бути закріплений на іншому. Скільки років в експлуатації цей автомобіль сказати не може. На цих автомобілях сигналізація повинна бути в робочому стані. На момент ДТП не знає чи сигналізація була справна. Службова перевірка після ДТП проводилася. Є наказ головно лікаря про службову перевірку. До цієї комісії входив він, старший механік, інженер по техніці безпеки і по безпеці дорожнього рухи. Комісія прийшла до висновку що ОСОБА_34 винуватий, бо не пропустив зустрічний транспорт. Після службового розслідування ОСОБА_34 звільнився за власним бажанням. Коберник вів себе адекватно, запаху він не чув. Він запитав чи він пив, він відповів що не пив. Він не знає прізвище фельдшера, який оглядав водія. Фельдшер несе відповідальність за стан водія, повідомляючи ОСОБА_45 . Він видає автомобільні шини, автомобільні шини можуть пройти 60 тис. км. Якщо шини не придатні, то вони їх списують. З приводу технічного стану автомобіля повинен був доповісти ОСОБА_23 . Він йому такої інформації не доповідав. Він не може сказати, коли автомобіль виїхав на останній виклик. Якби він о 20.00 був на місці, то йому б відмітили путівку. У ході службової перевірки виявилось, що він їхав з фельдшером з виклику;
- показаннями допитаного у судовому засіданні суду першої інстанції свідка ОСОБА_47 , який показав, що потерпілих знає, має хороші відносини з батьком ОСОБА_7 , працював разом з ним на шахті, потерпілу ОСОБА_32 не знає. Обличчя обвинуваченого йому знайоме, але особисто його він не знає. Він виїхав з дому ввечері, це було близько 21 години, на машині Ауді, до дочки, яка лежала в лікарні. Переїхав через міст на Златопіль, а коли виїхав на пряму попереду побачив «спалах», наче петарда вибухнула, з лівої сторони. Проїхавши далі приблизно 50 метрів до повороту на лікарню, подумав, що від лікарні виїжджала машина і зіштовхнулася зі скорою, але коли наблизився до того місця, то побачив що немає там ніякого автомобіля крім автомобіля Швидкої допомоги, при цьому побачив дівчинку, яка лежала біля правого колеса, розбитий мотоцикл і трохи далі хлопчик лежав в шоломі. Він зупинив автомобіль, вийшов з нього; побачив як жінка говорила по телефону, мабуть медичний працівник, викликала швидку. Він почав казати їй що давайте положимо потерпілих на заднє сидіння і він довезе їх до приймального відділення, але йому сказали нічого не чіпати, його допомога не потрібна. Він підійшов до хлопчика, над ним сидів водій, зняв з нього шолом, хлопчик, ще тоді дихав, хрипів. Він запитав чи чимось зможе допомогти, йому сказали, що зараз приїде швидка, він сів в автомобіль і поїхав до дочки. Було вже темно та він рухався з дальнім світлом фар. Коли побачив спалах, то він ще не виїхав на пряму, якраз тільки виїжджав. Він не бачив усю проїжджу частину, вуличне освітлення начебто не працювало, бо коли він під`їхав, то було темно. Опадів та зустрічних транспортних засобів не було. Коли він під`їхав, то ліве переднє колесо «швидкої» знаходилося біля бордюру зі сторони як повертати до лікарні. Частина швидкої була на зустрічній смузі, а права її частина була на смузі виїзду з лікарні. Проблисковий маячок не працював, лівий поворот працював, щось миготіло. Він присів біля водія, останній ще сказав хлопчику, як знімав шолом «що ж ти натворив». На дорозі були уламки ліхтаря чи фар. Уламків швидкої не бачив. Запаху алкоголю від водія ОСОБА_37 не чув;
- показаннями допитаного у судовому засіданні суду першої інстанції свідка ОСОБА_48 , який показав, що він працює інженером з безпеки дорожнього руху. Потерпілих не знає. Обвинувачений працював водієм в РТМО, на пряму вони з ним не спілкувалися. Всі дії по роботі відбувалися через старшого водія. Відносин з ОСОБА_33 немає ніяких. Очевидцем подій не був. Вони коли приїхали на місце події після 23 години ОСОБА_37 не було, а коли останній повернувся з допиту,то він з ним розмовляв і запаху алкоголю не чув. Подія була наче 15 числа, в травні цього року. За технічний стан автомобіля в районі відповідає старший водій. Водій доповідає старшому водію, старший водій телефонує їм, тоді вирішують проблему. Коли вони приїхали, швидка відносно меж проїжджої частини, була повернута на ліво, на заїзді до лікарні. Швидка допомога стояла більше до лівої частини. До меж проїжджої частини від лівого колеса було від 1 м. до 2 м. Автомобіль знаходився не повністю на смузі зустрічного руху. Маневр вліво швидка не завершила. Лежав мотоцикл на проїжджій частині, по відношенню до швидкої з правої сторони, спереду автомобіля. Удар прийшовся на переднє праве крило. В автомобіля колеса були трохи здвинуті вправо. Коли вони приїхали, то ОСОБА_37 не було. В якому стані був водій, працівники поліції нічого не повідомляли. По розмовах він чув, що ОСОБА_34 був у стані алкогольного сп`яніння. Коберник казав, що їхала зустрічна машина, він її пропустив, почав виконувати поворот, а далі виїхав мотоцикл, невідомо, де він взявся. Коли проводилися слідчі дії, після освідування, ОСОБА_34 увесь час там був, можливо десь відходив, стояв нижче місця події. Коли він приїхав не пам`ятає чи працювало вуличне світло. За стан здоров`я водія відповідає фельдшер. За фактом ДТП проводилося службове розслідування. Коберник написав пояснення. У поясненні написав, що їхав по вулиці, виконуючи лівий поворот, пропустив зустрічну машину, далі повертав, де мотоцикл взявся він не знає. Щодо службової перевірки, то письмового висновку немає, але згідно того що він бачив, то водій швидкої винний. Перевірку здійснював він та зібрав збори старших водіїв, розповів що сталося ДТП. Коли проводилася службова перевірка ОСОБА_34 в поясненні не писав чи він винуватий. Старший водій в Новомиргородському РТМО - ОСОБА_18 . Він був вже на місці події, коли вони приїхали. Невідповідність технічного стану, які мала машина швидкої на ДТП не вплинуло. Коли розмовляв з ОСОБА_33 він себе вів нормально, не чув що він був у нетверезому стані. Він сказав що тверезий. По відношенню до повороту машина швидкої була під кутом, задня частина ще була на зустрічній. Від автомобіля до краю правої частини дороги було з права більше ніж зліва. Старший водій кожного ранку перевіряє справність звукової і світлової сигналізації на автомобілі. Щодо того автомобіля зауважень не було. Звукова і світлова сигналізація повинна бути включена при будь-якому виїзді на усіх автомобілях швидкої допомоги, але на УАЗ звукової сигналізації немає. Будь-який рух швидкої повинен супроводжуватися сигналізацією. Технічний стан рухомого складу може перевіряти тільки старший водій. Його ніхто не повідомляв, що колеса автомобіля даної швидкої мали технічні невідповідності. Старший водій відповідає до моменту виїзду автомобіля та шляховий лист підписує старший водій, також на шляховому листі є відмітка фельдшера з датою і часом про стан водія;
- показаннями допитаної у судовому засіданні суду першої інстанції свідка ОСОБА_49 , яка показала, що вона була на зміні, події відбувалися на її очах у травні поточного року, точну дату не пам`ятає. Був виклик швидкої допомоги, поступили постраждалі, проводили освідування водія, освідування проводив черговий лікар. Вона на виклик не виїжджала, була в приймальному відділенні. Був дзвінок, викликали чергового лікаря, привезли двох постраждалих хлопчика і дівчинку. Першу привезли дівчинку, вона дуже кричала. Потім вона з дівчинкою, разом з каталкою пішла в приймальню, лікар і фельдшер залишилися з хлопчиком. Вони надавали допомогу дівчинці. Потім дівчинку підняли в реанімаційне відділення. В 21:25 год. прибули потерпілі, о 22.00 год. привезли водія ОСОБА_50 . Його привезли на освідування, відразу провели освідування на алкотестер, потім у ОСОБА_37 особисто вона взяла кров з вени і сечу на аналізи. Кобернику зробили укол сібазону, бо у нього був високий тиск і шоковий стан. Крім того, на запитання учасників судового розгляду справи свідок зазначила, що черговим лікарем того дня був ОСОБА_16 . Коберник продував «Драгер» 2 рази з інтервалом 20 хв.; вона пам`ятає, що перший раз «Драгер» показав 1,27 проміле. Кров брали після продуття драгером. На ємності з кров`ю були наклеєні наклейки, поставлений підпис і ставиться печать лікаря, було виписане направлення в Кіровоградський наркодиспансер. Саме цю кров вона пакувала у присутності лікаря ОСОБА_16 , ОСОБА_37 , представника поліції, підпис на тій ємності поставив ОСОБА_34 , черговий лікар і вона замотала їх скотчем. Після цього ці пляшечки зберігалися у холодильнику до ранку, після чого їх направили на проведення аналізу. До цих пляшок доступу не мав ніхто, а якби з ними проводилися якісь маніпуляції після їх опломбування, то це було б видно. У Новомиргороді такий аналіз крові не проводить ніхто, тому і везуть їх у Кіровоградський наркодиспансер. Вона не могла залишити кров, щоб вона не звернулася і швидко пакувала, а лікарю необхідно було надати аналіз сечі, тому вона відправила до туалету санітарку ОСОБА_51 , яка чергувала з нею і відповідно повела ОСОБА_37 у туалет. Потім вони повернулися і вона почала пакувати сечу. У туалеті стоять сухі баночки, ці баночки до аналізів готує лабораторія. Їй сечу приніс в одній скляній баночці ОСОБА_34 , вона взяла сечу з його рук. Потім налила сечу у 2 стерильні пластикові контейнери по 50 мл. і запакувала так як і кров з підписами ОСОБА_37 , чергового лікаря на направленні і зверху запакувала скотчем і теж поклала у холодильник, виписала направлення. Після запакування сторонні особи доступ до сечі також не мали. Вказані зразки біологічного матеріалу вона віддала водієві приймального відділення. Всі записи в журналі робить лікар-нарколог коли є всі відповіді. Коли другий раз ОСОБА_34 продував «Драгер», то вона показників не бачила, але лікар сказав зробити запис у журналі з результатом 1,50 проміле. Алкотестер у них один, вони його брали на приймальному відділенні. Реакцію ОСОБА_37 на результати «Драгера» не бачила, вона записувала результати в журнал, а лікар складав акт і висновок. Стерильну трубочку на «Драгер» одягала вона обидва рази;
- показаннями допитаного у судовому засіданні суду першої інстанції свідка ОСОБА_16 , який показав, що з потерпілими відносин ніяких немає, з ОСОБА_33 колеги по роботі, відносини суто робочі, конфліктів з ним ніколи не було. Він був на чергуванні і організовував надання медичної допомоги, в тому числі мав право оперувати, надавати хірургічну допомогу. В його посадові обов`язки як хірурга також входять обов`язки освідування (огляду на стан сп`яніння), оскільки більше 7 років тому назад всіх чергових лікарів зобов`язали пройти курси, а тому він має відповідне свідоцтво та право проводити освідування на стан сп`яніння.
Медсестра приймального відділення дзвінком викликала його на приймальне відділення і повідомила про ДТП за участю автомобіля «швидкої допомоги». При огляді потерпілого хлопця, останній був з ознаками смерті. У подальшому він надавав медичну допомогу потерпілій дівчині. Це було після 22.00 год. 15 травня 2019 року. Після того як постраждалій надали медичну допомогу, його колеги відпустили до поліції. Він проводив обстеження ОСОБА_37 на стан сп`яніння апаратом алкотест 6510. На алкотестері показання були наступні: після першого продуву - 1,25 проміле, після другого продуву через 20 хвилин - 1,50 проміле, тобто алкогольне сп`яніння наростало, після чого були складені відповідні документи. Також у ОСОБА_37 проводилися біологічні забори сечі та крові. Всім учасникам ДТП проводиться забір біологічної рідини: сечі - на предмет наявності наркотичних речовин, а крові - на предмет наявності в ній алкоголю. Саме в цей день кров брала медична сестра приймального відділення. Вона у його присутності і працівника поліції брала кров з вени в кількості 5 чи 10 кубиків, точно не пам`ятає, з розподілом у 2 флакони. Вони мають стандарт від якого не мають права відходити. Щодо забору сечі, то ОСОБА_34 з медпрацівником пішов до туалету. Враховуючи моральні якості людей, чоловік зайшов до туалету сам і виніс баночку сечі, віддав медичній сестрі для пакування зразків. Запакування відбувається наступним чином: у кров додається гепарин, для того щоб кров не звернулася та щоб аналіз можна було зробити через певний час, а в сечу нічого не додається, сеча чиста. Це все опечатують печатками і скетчем. У даному випадку ця процедура була проведена. Вони самостійно направляють для проведення експертизи аналізи їх експедитором. Що стосується сечі, то в даному випадку також було 2 флакони. Під час того як ОСОБА_34 знаходився на здачі крові у нього був стан шоку, гіпертонічній криз, тиск був 160 на 100, через що йому ввівся препарат ОСОБА_52 - заспокійливий, він нейтралізує роботу нервових рецепторів, для того щоб в людини не стався інфаркт, інсульт, це робиться усім хто потребує такої допомоги. Це відбулося після продуття алкотестера. Ніяким чином на результати аналізу вказаний препарат не може впливати, це заспокійливий препарат. Вони складають акт і висновок за результатами, які були встановлені алкотестером. Він не пам`ятає чи ОСОБА_34 надавав якісь пояснення. При спілкуванні з ОСОБА_33 він чув у нього запах алкоголю, при цьому сам ОСОБА_34 на його запитання відповів, що сіли повечеряти і він трохи випив, але що пив не сказав. До проведення медичного огляду ніяких препаратів ОСОБА_36 не надавалося. Хтось запропонував дати корвалол чи барбовал, але вони спиртовмісні, тому він заборонив це робити. Він сказав, що спочатку ОСОБА_34 продує алкотестер, а потім можна все давати, але потім вони все ж таки не дали, а вкололи сібазон і потреба в інших препаратах була відсутня. Узагальнюючи, свідок зазначив, що за результатами огляду на стан сп`яніння висновок такий, що ОСОБА_34 вжив спиртне незадовго до огляду, у даному випадку за одну годину півтори години, оскільки алкогольне сп`яніння наростало. Сеча та кров були опечатані у його присутності, а також присутності медичної сестри та працівників поліції. Відсутній обов`язок необхідності пакувати біологічний матеріал при обстежуваному. Коберника забрала слідчо-оперативна група у відділ поліції, тому вони все надалі робили самі.
На запитання учасників судового засідання свідок також пояснив, що в акт заносилися ознаки алкогольного сп`яніння. Йому відому що висновок складається на підставі акту, але він склав спочатку висновок, бо акт писати довше. На момент медичного огляду ОСОБА_37 на визначення стану алкогольного сп`яніння були присутні 2 працівника поліції. Коберник на огляд прийшов не сам, а у супроводі поліцейських з їх направленням. Зміст висновку був доведений до відома ОСОБА_37 . Коберник підписав висновок. У висновку є графа, яку освідуваний підписує в присутності працівника поліції, якщо він згоден з висновком. Висновок був зачитаний вголос після проходження огляду. У висновку був зроблений запис про таке повідомлення. Один примірник висновку видали Кобернику, ще один примірник - поліцейському. У них ведеться журнал реєстрації медичних оглядів осіб та до нього внесений запис про проведення медичного огляду ОСОБА_37 . Висновок видали ОСОБА_36 та поліцейському, тому і складали його у трьох примірниках. На медичний огляд ОСОБА_37 він витратив 20 хвилин, таке обстеження не можливо провести за 5 хвилин, тому що згідно закону береться 2 проби; береться перша проба і через 20 хвилин після першої проби інша. Коберник продувався 2 рази на один і той самий апарат Алкотестер, газовий аналізатор 6510, заводський номер РБН 0045, іншим апаратом не продувався. Крім нього, результати бачив обстежуваний і працівник поліції обидва рази. Цей апарат зберігається у сейфі, за апарат несе відповідальність лікар-нарколог, вона безпосередньо веде перевірку, має журнал перевірки даного апарату і вона їх сама відсилає в ОСОБА_53 . Вони зберігаються в сейфі, до цього сейфу має доступ уповноважена особа, яка приходить на зміну і якій він передається. 15.05.2019 року такою уповноваженою особою була медсестра ОСОБА_25 . Тобто вона дістала алкотестер і дала йому. Там є мундштуки, вони одноразові. Кров брали з вени, місце де брали кров протирали або декасаном або хлоргексидином, не спиртовмісними препаратами. Медсестра має допуски до взяття участі у даному обстеженні згідно її посадових обов`язків.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_12 , і на це також правильно послався у своєму вироку суд першої інстанції, підтверджується іншими зібраними у справі доказами і, зокрема:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 15.05.2019 року з фототаблицею до нього, згідно якого зафіксовано після ДТП розташування транспортних засобів на проїзній частині, уламків транспортних засобів, наявність на проїзній частині слідів бурого кольору та слідів шин транспортних засобів (Т.1 а.п.10-24);
- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 15.05.2019 р. ОСОБА_12 , згідно якого підтверджується перебування ОСОБА_12 у стані алкогольного сп`яніння (Т.1 а.п.30);
- висновком судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи технічного стану автомобіля №129 від 07.06.2019 р., згідно якого підтверджується, що водій автомобіля «УАЗ АС-U-396295 ШД», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_12 не забезпечив належну перевірку та технічну справність транспортного засобу. Так, при наявності видимої та завчасно відомої технічної несправності транспортного засобу, при якій його експлуатація заборонена, а саме наднормативний знос малюнка протектора шин задніх коліс, у порушення вимог п. 31.4.5 (а) ПДР України керував вищевказаним транспортним засобом. Дана несправність виникла задовго до моменту пригоди та об`єктивно проявлялася водію під час візуального огляду автомобіля перед початком експлуатації (Т.1 а.п.136-141);
- висновком судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи технічного стану мотоцикла № 140 від 21.06.2019 р., згідно якого підтверджуються на момент огляду пошкодження рульового керування та ходової частини мотоцикла мотоцикл «HONDA GLR 125 2WH», реєстраційний номер НОМЕР_2 у вигляді деформацій, які виникли внаслідок дорожньо-транспортної події. ОСОБА_54 система мотоцикла знаходиться в працездатному стані (Т.1 а.п.152-157);
- висновком судової інженерно-транспортної (транспортно-трасологічної) експертизи № 141 від 25.06.2019 р., згідно якого підтверджується первинне контактування автомобіля «УАЗ АС-U-396295 ШД», реєстраційний номер НОМЕР_1 передньою правою частиною з передньою частиною мотоцикла «HONDA GLR 125 2WH», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Крім того, підтверджується приблизне розташування вказаних транспортних засобів у момент первинного контактування відносно меж проїзної частини (Т.1 а.п.168-180);
- висновком судової інженерно-транспортної експертизи № 2319/19-27 від 20.06.2019 р., згідно якого підтверджується, що на момент розглядаємої ДТП (на момент руйнування) лампочка ближнього-дальнього світла фари головного світла мотоцикла «HONDA GLR 125 2WH», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була включена в режимі ближнього світла (Т.1 а.п.188-190);
- висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_15 № 56 від 31.05.2019 р., згідно якого підтверджується наявність на тілі померлого тілесних ушкоджень у виді сукупної тупої травми тіла: тупа травма грудної клітки, забій легенів, розрив лівої легені та розрив бронха в ділянці кореня лівої легені, множинні садна шиї, ділянки правового плечового суглобу, правого стегна, правої та лівої гомілки, рана правої гомілки. Ушкодження у вигляді травми грудної клітки виникли від травматичної дії тупого предмету, можуть відповідати строку вказаному в ухвалі і у живих осіб дані ушкодження мають ознаки тяжких, як небезпечних для життя в момент їх спричинення, перебувають у прямому причинному зв`язку з безпосередньою причиною смерті. Ушкодження у вигляді саден виникли від травматичних дій тупого(их) предмету(ів) і у живих осіб мають ознаки легких тілесних ушкоджень, не перебувають в причинному зв`язку з причиною смерті. Смерть ОСОБА_15 настала від гострої крововтрати, геморагічного шоку в результаті тупої травми грудної клітки з розривами лівої легені та бронха, що підтверджуються даними судово-медичного дослідження трупу, даними судово-гістологічного дослідження. Етиловий спирт в крові та сечі ОСОБА_15 не виявлений (Т.1 а.п.197-200);
- висновком судово-медичної експертизи ОСОБА_14 № 285 від 20.06.2019 р. підтверджується наявність на тілі потерпілої ОСОБА_14 тілесних ушкоджень у виді: внутрішньо-суглобового перелому правої променевої кістки з зміщенням, відриву шилоподібного відростку правої ліктьової кістки зі зміщенням; розриву лонного сполучення з розходженням лонних кісток правого сакроилеального сполучення, гематоми зовнішніх статевих органів. Дані тілесні ушкодження утворилися від травматичного контакту з тупим об`єктом (об`єктами), могли утворитись в строк та при обставинах ДТП, відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 добу (Т.1 а.п.216-218);
- заключенням спеціальної медичної комісії по наркологічним оглядам ОСОБА_12 № 29 від 04.06.2019 р., згідно якого підтверджується, що ОСОБА_12 алкогольною залежністю не страждає і лікування не потребує, виявляє ознаки побутового пияцтва, потребує профнагляд нарколога за місцем проживання (Т.1 а.п.225);
- висновком судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи обставин ДТП № 2400/2401/19-27 від 21.06.2019 р., згідно якого підтверджується швидкість руху транспортних засобів та дії учасників ДТП, шляхи уникнення зіткнення та невідповідність дій водія ОСОБА_12 п.п. 1.5, 1.10, 2.3 (а), (б), (д), 10.1, 10.5, 16.13, 31.4.5 (а) Правил дорожнього руху України, що призвело до вчинення ДТП.
Так, згідно висновку експерта: 1) сліду гальмування мотоцикла «HONDA GLR 125 2WH» відповідає швидкість руху близько 44 км/годину. Оскільки на проїзній частині міг відобразитись не весь слід гальмування, то фактична швидкість мотоцикла «HONDA GLR 125 2WH» могла складати більшу величину, за отриману шляхом розрахунків (могла становити 50 км/год. - з показів пасажира); 2) Сліду гальмування а/м «УАЗ АС-U-396295 ШД» відповідає швидкість руху близько 15 км/годину; 3) Місце зіткнення, що встановлене слідчим при огляді місця події 15.05.2019 р. відповідає виявленій слідовій інформації та механізму зіткнення транспортних засобів; 4) Покази водія автомобіля «УАЗ АС-U-396295 ШД» ОСОБА_12 в частині того, що швидкість руху керованого ним автомобіля становила біля 5-6 км/годину, є технічно необґрунтованими. Покази водія автомобіля «УАЗ АС-U-396295 ШД» ОСОБА_12 в частині того, що місце зіткнення транспортних засобів знаходиться на відстані 0,8 м. до лівого краю проїзної частини відносно руху автомобіля та 3,1 м. до дальньої межі перехрестя з пров. Ірини Омельчук, є технічно необґрунтованими. Зважаючи на технічну необґрунтованість показів водія автомобіля «УАЗ АС-U-396295 ШД» ОСОБА_12 в частині швидкості руху керованого ним автомобіля та в частині розташування місця зіткнення, отримані при проведенні слідчого експерименту дані про час руху автомобіля з моменту здійснення маневру повороту до досягнення місця зіткнення, також є технічно необґрунтованими; 5) В дорожній обстановці, що передувала ДТП, дії водія автомобіля «УАЗ АС-U-396295 ШД» ОСОБА_12 , що мали бути спрямовані на забезпечення безпеки та на можливість запобігання ДТП регламентувалися вимогами пп. 2.3 (б) і (д), 10.1 та 16.13 Правил дорожнього руху; 6) В розглянутій дорожній обстановці водій автомобіля «УАЗ АС-U-396295 ШД» ОСОБА_12 обов`язково повинен був виконувати вимоги розділів 8 (крім сигналів регулювальника), 10-18, 26, 27 та пункту 28.1 ПДР; 7) В даній дорожньо-транспортній ситуації водію мотоцикла «HONDA GLR 125 2WH» Німенко з моменту виявлення початку здійснення автомобіля «УАЗ АС-U-396295 ШД» маневру вліво в напрямку смуги руху мотоцикла «HONDA GLR 125 2WH», слід було відповідно до вимог п.12.3 ПДР ужити заходів до екстреного гальмування транспортного засобу (що водієм мотоцикла ОСОБА_27 і було виконано, враховуючи наявність сліду гальмування перед місцем зіткнення); 8) За умови виконання водієм автомобіля «УАЗ АС-U-396295 ШД» ОСОБА_12 вимог п. 10.1 та п. 16.13 ПДР, тобто при відмові від здійснення маневру вліво перед зустрічним мотоциклом (згідно даних слідчого експерименту - мотоцикл можливо було виявити перед здійсненням маневру вліво), він (водій ОСОБА_34 ) мав технічну можливість не створювати небезпеку для руху водію мотоцикла «HONDA GLR 125 2WH» і, тим самим, мав технічну можливість уникнути ДТП; 9) В даній дорожній обстановці, виконавши вимоги п. 12.3 ПДР (своєчасно застосувавши гальмування) водій мотоцикла «HONDA GLR 125 2WH» ОСОБА_15 , не мав технічної можливості зупинити керований ним мотоцикл до лінії руху автомобіля «УАЗ АС-U-396295 ШД» (до місця зіткнення) і тим самим не мав можливості уникнути даної ДТП; 10) В причинному зв`язку з фактом зіткнення мотоцикла «HONDA GLR 125 2WH» з автомобілем «УАЗ АС-U-396295 ШД» знаходяться саме невідповідні вимогам п. 10.1 та 16.13 ПДР дії водія автомобіля «УАЗ АС-U-396295 ШД» ОСОБА_12 (Т.1 а.п.240-250).

Оцінюючи викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за що його засуджено, колегія судів доходить висновку, що дані висновки ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції у повному обсязі та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Дії обвинуваченого ОСОБА_12 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатацією транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та середньої тяжкості тілесні ушкодження іншому потерпілому.
Відповідно до положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Доводи викладені в апеляційній скарзі захисника-адвоката ОСОБА_11 про відсутність у справі допустимих доказів стосовно того, що обвинувачений ОСОБА_55 під час скоєння дорожньої транспортної пригоди перебував у стані сп`яніння є безпідставними та необґрунтованими, та повністю спростовуються вищевказаними зібраними по кримінальному провадженню доказами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.
Так, судом першої інстанції правильно встановлено та зазначено у вироку, що дані доводи обвинуваченого та його захисника спростовуються зібраними по справі і дослідженими у судовому засіданні вищенаведеними доказами, у тому числі: показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_49 , ОСОБА_38 , ОСОБА_56 , висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 15.05.2019 року Вказані докази узгоджуються між собою, не мають протиріч та у сукупності свідчать про знаходження ОСОБА_12 під час зазначених вищі подій у стані алкогольного сп`яніння.
Суд першої інстанції правильно врахував, що як ОСОБА_12 з однієї сторони, так і перелічені свідки з іншої сторони, не мали упередженого ставлення один до одного або будь-яких неприязних відносин. Свідки детально описали під час свого допиту процедуру проходження ОСОБА_12 зазначеного медичного огляду, результати вимірювання алкотестером. Суд звернув увагу на те, що черговим лікарем ОСОБА_16 не в хронологічному порядку були заповнені відповідні акт та висновок, проте така ситуація з огляду на обставини справи, необхідність невідкладного надання медичної допомоги потерпілій ОСОБА_14 та одночасного проведення медичного огляду ОСОБА_12 , не дають законних підстав визнати як недопустимий письмовий доказ висновок щодо результатів медичного огляду ОСОБА_12 з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 15.05.2019 року.
Крім того, відповідно до «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС України 07.11.2015 № 1395 у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб. У випадках, коли внаслідок ДТП її учасникам заподіяно тілесних ушкоджень, викликається слідчо-оперативна група для проведення слідчих дій на місці пригоди відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України. Поліцейський в порядку звітування за результатами реагування на повідомлення про кримінальні та адміністративні правопорушення складає рапорт на керівника відповідного підрозділу поліції, який передається уповноваженій особі підрозділу поліції.
У відповідності до ч. 3 ст. 214 КПК України огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду.
Крім того, за таких підстав, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника щодо необхідності визнання Акта та Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 15.05.2019 року недопустимим доказом, оскільки він був отриманий всупереч вимог ст. 214 КПК України, тобто до початку досудового розслідування, а саме до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Також необґрунтованими є доводи прокурора з приводу того, що судом першої інстанції безпідставно виключено із обвинувачення п.2.9 (а) ПДР України скоєння ДТП у стані алкогольного сп`яніння. При цьому колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що алкогольне сп`яніння обвинуваченого ОСОБА_12 , тобто порушення ним вимог п.2.9 (а) ПДР України, не знаходиться в причинному зв`язку з фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася, отже не є ознакою злочину, яка впливає на його кваліфікацію, а є обставиною, яка обтяжує його покарання у відповідності до ст.67 КК України, а тому суд обґрунтовано виключив алкогольне сп`яніння ОСОБА_12 з юридичної кваліфікації його дій.
Більше того, колегія суддів при цьому також звертає увагу, що прокурор в апеляційній скарзі з цих підстав не просив постановити новий вирок, а просив вирок суду першої інстанції змінити. Разом із тим, колегія суддів позбавлена можливості включити у формулювання обвинувачення допущення ОСОБА_12 порушення вимог п.п. "а" п. 2.9 ПДР України, оскільки воно тягне за собою збільшення обсягу обвинувачення встановленого судом першої інстанції, а отже тягне за собою погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_12 .

Крім того, прокурором в апеляційній скарзі зазначається, що судом першої інстанції в мотивувальній та резолютивні частинах рішення щодо призначення додаткового покарання фактично не зазначено права керування чим саме позбавлений обвинувачений.

Разом із тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції своєю ухвалою від 24.01.2020 року виправив допущену у вироку описку в частині визначення додаткового покарання: позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

За таких підстав, апеляційна скарга прокурора в цій частині задоволенню не підлягає.
Крім того при цьому апеляційний суд враховує, що в цій частині прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні апеляційної інстанції апеляційну скаргу не підтримав.

Проте, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного визнання недопустимим доказом акту судово-медичного дослідження (обстеження) №1766 від 21.05.2019, оскільки відповідно до ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Так, Верховний суд у своїй постанові від 15.02.2018 у справі №357/14462/14-к зазначив, що відповідно до ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Згідно із ст. 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
За таких підстав, акт судово-медичного дослідження (обстеження) №1766 від 21.05.2019 року є документом, оскільки був здобутий відповідно до вимог КПК України під час досудового розслідування та використовувався як доказ перебування ОСОБА_12 в момент вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Однак, колегія суддів позбавлена можливості погіршити становище обвинуваченого, визнавши даний доказ допустимим, оскільки прокурором в апеляційній скарзі не ставиться питання про скасування вироку із ухваленням нового вироку, ставиться лише питання про зміну вироку.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_12 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, який раніше не судимий; вчинив тяжкий злочин, який за формою вини є необережним, проте від нього настали тяжкі наслідки, настала смерть однієї молодої людини (дитини), а інша молода людина отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження; працює водієм; позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, де працював станом на 15.05.2019р.; одружений, має на утриманні малолітню дитину та свою матір похилого віку; згідно заключення вказаної вище спеціальної медичної комісії по наркологічним оглядам виявляє ознаки побутового пияцтва, потребує профнагляд нарколога за місцем проживання. Врахував обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_12 - часткове відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_14 відразу після вчиненого кримінального правопорушення та обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Також врахував досудову доповідь Новомиргородського районного сектору з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» в Кіровоградській області від 04.09.2019 року рівень небезпеки від особи ОСОБА_12 для суспільства середній, його виправлення можливе без ізоляції від суспільства та позицію потерпілих у судових дебатах щодо призначення ОСОБА_12 покарання а саме, що ОСОБА_12 повинен бути засуджений за вчинення ним злочину з призначенням максимального покарання, передбаченого санкцією ст.286 ч.2 КК України, з ізоляцією від суспільства та застосуванням додаткового покарання на максимальний строк та обґрунтовано не визнав як пом`якшуючі покарання обставини щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки ОСОБА_12 зовсім не відшкодовував шкоду потерпілим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , у матеріалах кримінальної справи відсутні дані на підтвердження того, що ОСОБА_12 поряд із відсутністю цивільного позову намагався будь-яким чином допомогти потерпілим оговтатись від пережитого, компенсував їм перенесені страждання чи полегшити душевний біль. Крім того, судом першої інстанції правильно враховано, що ОСОБА_12 визнав винним себе лише частково, при цьому не визнав свою вину в явному, як для водія з великим водійським стажем (31 рік), порушенні п.п.2.3(а), 31.4.5 (а) ПДР та неодноразово зазначав під час судового розгляду справи, що знос малюнка протектора шин задніх коліс (дорівнював 0 мм) давав право йому керувати транспортним засобом з такою технічною несправністю і ніяк не впливав на наслідки розглядаємих подій. Під час судового розгляду справи ОСОБА_12 заперечив, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення ДТП, проте його доводи спростовані дослідженими судом першої інстанції допустимими доказами, що свідчить про відсутність активного сприяння розкриттю злочину, та обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання пов`язане з позбавленням волі, в межах строку, передбачених санкцією статті кримінального закону, за яким він визнаний винним, яке на переконання колегії суддів відповідатиме тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеного у ст.50 КК України.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо суворості призначеного ОСОБА_12 покарання є необґрунтованими та безпідставними, оскільки судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_12 в повній мірі враховано ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини покарання, а також що ОСОБА_12 визнав винним себе лише частково, при цьому не визнав свою вину в явному, як для водія з великим водійським стажем, 31 рік, порушенні п.п.2.3(а), 31.4.5 (а) ПДР та неодноразово зазначав під час судового розгляду справи, що знос малюнка протектора шин задніх коліс, дорівнював 0 мм, давав право йому керувати транспортним засобом з такою технічною несправністю і ніяк не впливав на наслідки розглядаємих подій. Під час судового розгляду справи ОСОБА_12 заперечив, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення ДТП, проте його доводи спростовані дослідженими судом першої інстанції допустимими доказами, що свідчить про відсутність активного сприяння розкриттю злочину.
На переконання колегії суддів підстави для пом`якшення покарання обвинуваченому та призначення покарання із застосуванням положень ст.ст.69, 75 КК України з випробуванням та іспитовим строком відсутні.

При цьому колегія суддів враховує позицію потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , батьків загиблого неповнолітнього ОСОБА_15 , які наполягали на суворому покаранні для обвинуваченого ОСОБА_57 , зазначили що останній фактично вину не визнав у вчиненому, не вибачився перед ними, не намагався взагалі відшкодувати завдану шкоду за смерть сина, а отже щиро не покаявся.
Крім того на переконання колегії суддів судом першої інстанції правильно вирішено заявлені по кримінальному провадженню потерпілими цивільні позови.
Так суд обґрунтовано задовольнив цивільні позови потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які з урахуванням змін до позову, просили суд стягнути з ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області» на їх користь збитки в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в сумі 281637 грн. та по 250000 грн. - у рахунок відшкодування моральної шкоди. Вирішуючи питання з приводу вказаних позовних вимог, суд правильно врахував , що у відповідності до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових, службових, обов`язків. Так судом правильно встановлено, що неправомірними діями працівника ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області», станом на 15.05.2019 року, обвинуваченим по справі ОСОБА_12 спричинена матеріальна шкода потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яка пов`язана з витратами останніх на поховання їх неповнолітнього сина ОСОБА_15 . Вказані витрати підтверджені: накладною ФОП Гос-Федорова № 138 від 15.05.2019 року, видатковою накладною ФОП ОСОБА_58 № 31 від 16.05.2019 року, рахунком на оплату ФОП ОСОБА_59 № 01/07 від 01.07.2019 року, договором №1 про надання послуг від 16.05.2019 року, актом виконаних робіт від 17.05.2019 року(т.3 а.п.131-135). Суд обґрунтовано в цій частині позов задовольнив частково на суму 35237 грн., зокрема стягнув з ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області» на користь ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по 17618 грн. 50 грн. До такого висновку суд прийшов у зв`язку з тим, що витрати в сумі 41237 грн. (6737+28500+6000) хоча і підтвердженні письмовими доказами, проте витрати в сумі 6000 грн. на перевезення людей під час поховання ОСОБА_15 не входять до витрат на поховання згідно Закону України «Про поховання та похоронну справу». Що стосується витрат на встановлення пам`ятника цивільними позивачами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які зазначені в розмірі 240400 грн. (т.4 а.п.114), то суд в цій частині обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів на здійснення таких витрат, так як рахунок на оплату №01/07 від 01.07.2019 року на суму 212000 грн. (т.3 а.п.136) не підтверджує факту понесених витрат цивільних позивачів, а є лише комерційною пропозицією для оплати за виготовлення меморіального комплексу.
Крім того, у відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що внаслідок винних дій працівника ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області» обвинуваченого по справі ОСОБА_12 потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 спричинена моральна шкода, яка виразилася в тому, що вони втратили свого неповнолітнього сина, переживають психоемоційні страждання та безпорадність, вимушені були адаптуватися до нових, дискомфортних умов існування та життєдіяльності, змінювати плани на своє майбутнє.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, обґрунтовано врахував характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнали потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , тяжкість вимушених змін у своїх життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для хоча б часткового відновлення попереднього стану та частково задовольнив цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди з ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області» та стягнув з останнього на користь ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по 200000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Крім того, до суду першої інстанції по даному кримінальному провадженню подано позов потерпілою ОСОБА_14 до ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області», ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» та обвинуваченого ОСОБА_12 , згідно якого вона, з урахуванням змін до позову, просила суд стягнути: з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на її користь збитки в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в сумі 35686 грн. 07 коп. та 1784 грн. 30 коп. збитків в рахунок відшкодування моральної шкоди; стягнути з ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області» на її користь збитки в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 98215 грн. 70 коп. Відповідачем хоча і був зазначений у позові ОСОБА_12 , проте жодної вимоги згідно позову в останній редакції до нього не було. Тому суд обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_14 частково.
Вирішуючи питання з приводу вказаних позовних вимог, суд правильно врахував, що у відповідності до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
При цьому судом правильно встановлено, що неправомірними діями працівника ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області», станом на 15.05.2019 року, обвинуваченим по справі ОСОБА_12 спричинена матеріальна шкода потерпілій ОСОБА_14 , яка пов`язана з витратами на лікування, та підтверджується письмовими доказами, зокрема копіями фіскальних чеків, епікризів, направлення до лікувального закладу обласного рівня і відповідних обстежень (т.3 а.п.95-112). Суд обґрунтовано задовольнив позов у частині стягнення матеріальних збитків повністю та стягнув з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на її користь 35686 грн. 07 коп.
Що стосується стягнення моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_14 , то суд керувався вказаними вище положеннями ст.1167 ЦК України. Крім того, судом враховано, що між ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області» та ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» оформлено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4295782 від 24.05.2018 року (т.3 а.п.201), строк дії поліса з 06.06.2018 року по 05.06.2019 року. Відповідно до вказаного полісу застраховано цивільну відповідальність ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області» перед третіми особами при використанні транспортного засобу типу-ВЗ, марка, модель УАЗ АС ШД, номерний знак НОМЕР_1 та настанні страхового випадку. У відповідності до ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Судом правильно встановлено, що внаслідок винних дій працівника ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області» обвинуваченого по справі ОСОБА_12 потерпілій спричинена моральна шкода, яка виразилася в тому, що вона зазнала психоемоційні страждання та безпорадність, вимушена адаптуватися до нових, дискомфортних умов існування та життєдіяльності, змінювати плани на своє майбутнє, оскільки змушена перервати своє навчання в навчальному закладі та вживати заходи для подальшої реабілітації від отриманих травм.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, обґрунтовано, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, врахував характер і обсяг фізичних та душевних страждань, яких зазнала потерпіла, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках потерпілою, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та частково задовольнив в цій частині цивільний позов та стягнув з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на користь ОСОБА_14 1718 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. Крім того правильно, із урахуванням змін до цивільного позову потерпілої ОСОБА_60 , (Т. 4, а.с. 40-41), стягнув з ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області» на користь ОСОБА_14 80000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Доводи апеляційної скарги представника цивільного відповідача в.о. генерального директора КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради» ОСОБА_13 щодо не врахування майнового стану «Центру» як цивільного відповідача, а саме того, що ОСОБА_20 є бюджетною установою, яка фінансується з обласного бюджету, тобто кошти з бюджету виділяються насамперед на виплату заробітної плати працівникам та на оплату комунальних послуг, а тому, стягнення з «Центру» грошових коштів рахунок відшкодування потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 моральної шкоди у розмірі 400000 грн. та потерпілій ОСОБА_14 моральної шкоди у розмірі 80000 грн. істотно та негативно вплине на діяльність закладу, пов`язану з наданням населенню Кіровоградської області, швидкої, невідкладної, медичної допомоги, тобто створить негативні наслідки є необґрунтованими та безпідставними.

Також необґрунтованими та безпідставними є доводи викладені в апеляційній скарзі Комунального некомерційне підприємство «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради» в особі в.о. генерального директора ОСОБА_13 який просив вирок суду першої інстанції в частині цивільних позовів змінити та постановити ухвалу, якою стягнути з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на користь цивільних позивачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та по 17618 грн. 50 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

На переконання колегії суддів суд першої інстанції правильно розглянув цивільний позов заявлений потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Так, згідно з ч. 1ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

На момент настання дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_12 працював водієм у Новомиргородській підстанції Станції екстреної (швидкої) медичної допомоги ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області» і допустив ДТП під час виконання трудових обов`язків.

Транспортний засіб автомобіль «УАЗ АС-U-396295 ШД», реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області».

Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Зазначена правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 28.04.2015 у справі №6-229цс14.

Крім того, відповідно до Полісу №АW/4295782 цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу була застрахована в ПрАТ «АСК «ІНГО Україна».

За наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, стягнувши матеріальну та моральну шкоду на користь потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 саме з КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради», із урахуванням змін до цивільного позову заявлених потерпілими про стягнення матеріальної та моральної шкоди саме з КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради», а не з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна». ( Т.4 а. с. 111-116).

Порушень вимог кримінального процесуального та кримінального закону які б стали підставою для скасування по суті правильного винесеного судом рішення колегією суддів не встановлено.

Таким чином, колегія суддів доходить до висновку, що вирок суду першої інстанції є законним, мотивованим та обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні, а тому апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_11 та цивільного відповідача - в.о. генерального директора КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради» ОСОБА_13 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_11 та цивільного відповідача - в.о. генерального директора КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради» ОСОБА_13 залишити без задоволення.

Вирок Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 20.12.2019 року щодо ОСОБА_12 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4