Справа № 738/1864/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/108/20
Категорія - в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у місті Чернігові справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 06.11.2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання його захисника адвоката ОСОБА_8 про застосування щодо ОСОБА_7 Закону України «Про амністію у 2014 році»,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 06.11.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , в якому вона просила у відповідності до Закону України «Про амністію у 2014 році» скоротити наполовину невідбуту частину покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.03.2013 року, яким останнього було засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 187 ч. 4, ст. 28 ч. 2 ст. 348, ст. 115 ч. 2 п.п. 6, 9, 12, ч. 2 ст. 115, 70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд послався на п. «є» ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» та ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», які застерігають застосування положень такого закону до осіб, засуджених за умисне вбивство.

Не погодившись із даним рішенням, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання його адвоката та скоротити на половину невідбуту частину призначеного покарання. В обґрунтування своїх доводів вказує на неповноту судового розгляду, оскільки окрім ст. 6, адвокат вказувала і на ст. 1-5 Закону «Про амністію у 2014 році», а також на п. «г» ст. 1, які передбачають скорочення наполовину строку покарання особам, які, серед інших обставин, страждають на тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, відповідно до якого, хвороба, на яку він страждає, входить до згаданого списку. Тому вважає, що було порушено принцип індивідуальної дії застосування амністії.

Заслухавши доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили задовольнити, прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.1 Закону України "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

19.04.2014 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року.

Відповідно до п. «є» ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» амністія не застосовується, серед іншого, і до осіб, яких засуджено за умисне вбивство (стаття 115 КК України); посягання на життя правоохоронного органу, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця (ст. 348 КК України в редакції 2001 року). Що знаходить своє підтвердження і у ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», яка передбачає, що амністія не може бути застосована до осіб, засуджених за умисне вбивство.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.03.2013 року ОСОБА_7 було засуджено за вчинення злочинів, передбачених ст. 187 ч. 4, ст. 28 ч. 2 ст. 348, ст. 115 ч. 2 п.п. 6, 9, 12, ч. 2 ст. 115, 70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

З огляду на що, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до засудженого ст. 6 Закону «Про амністію у 2014 році».

Доводи апелянта про неповноту судового розгляду стосовно перевірки підстави для скорочення терміну покарання - тяжкої хвороби, на яку він страждає з дитинства, то колегія суддів зауважує, що така підстава не має прерогативи над викладеними судом нормами, які забороняють застосування даного закону, та може стати предметом розгляду у порядку ст. 84 КК України.

Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 не є особою, до якої може бути застосована амністія, у зв`язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 418, 419, 539 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 06.11.2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 про застосування щодо ОСОБА_7 . Закону України «Про амністію у 2014 році» залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4