Справа № 539/149/20
Провадження № 1-кс/539/60/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2020 року м. Лубни
ВСТАНОВИВ:
В обґрунтування клопотання зазначено, що накладення арешту на дане майно, яке було визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні необхідне для досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування кримінального правопорушення, для збереження інформації та для встановлення всіх обставин вчиненого злочину.
Також в клопотанні вказано, що відповідно до ухвали судді від 10.01.2018 року власником (користувачем) майна, вилученого за адресою АДРЕСА_1 являється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 .
В даному випадку є достатні підстави вважати, що вилучені під час обшуку вищезазначені речі відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України є предметами, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення.
Слідчий в судовому засіданні просив задовольнити клопотання з тих підстав, що в ньому викладені, крім того пояснив, що власник майна, на яке потрібно накласти арешт встановлений ухвалою слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10.01.2018 року.
Володілець майна, на яке слідчий СВ Лубенського ВП просить накласти арешт в судове засідання не з`явилась, була повідомлена про дату та час розгляду справи належним чином телефонограмою, причини неявки суду не повідомила.
Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).
З матеріалів доданих до клопотання вбачається, що невідомі особи в м. Лубни Полтавської області, протягом тривалого періоду часу займаються діяльністю, пов`язану з організацією та наданням послуг грального бізнесу.
На підставі розпорядження Кабінету міністрів України № 1325-р від 20.12.2019 скасовано наказ Державного комітету з питань політики та підприємництва Міністерства фінансів України від 12.12.2002 № 128/1037 в частині діяльності розповсюджувачів лотерей та визначення поняття «Електронна система».
Незважаючи на це на території м. Лубни продовжують свою діяльність заклади з надання незаконних послуг у сфері грального бізнесу.
Відповідно до витягу з єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлено, що об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_5 в частині 17/25 на підставі договору купівлі-продажу ВКР 766495.
Згідно ухвали слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10.01.2018 року( справа № 539/2756/17) власником майна, яке раніше вилучалося за адресою АДРЕСА_1 , являється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Метою застосування арешту у цьому кримінального провадження є необхідність проведення ряду процесуальних дій для досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування вище згадуваного кримінального правопорушення, зокрема проведення експертиз.
Тому суд приходить до висновку, що матеріали кримінального провадження свідчать, що на даному етапі провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.
Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, суд не вбачає.
Крім того, відповідно до положень ст. 174 КПК України, вказаний вид заходу забезпечення може бути скасований на будь-якій стадії кримінального провадження за умови відсутності у його потребі.
Керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 395 КПК України,
УХВАЛИВ :
Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду Полтавської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Власник майна, який не був присутній при розгляді питання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя

Лубенського міськрайонного суду ОСОБА_1