Дата документу 20.01.2020 Справа № 937/9904/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/807/34/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 937/9904/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі апелянта ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 грудня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 грудня 2019 року ОСОБА_6 відмовлено в задоволенні його скарги на постанову слідчого Третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження № 0000493, та в задоволенні клопотання про відшкодування витрат, пов`язаних з участю в судовому засіданні за викликом суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 грудня 2019 року, посилаючись на те, що повний текст ухвали було оголошено 11 грудня 2019 року за його відсутності, тобто, з урахуванням вихідних днів, строк на оскарження для нього, як він вважає, обраховується з 16 грудня 2019 року.

Після поновлення строку на апеляційне оскарження, просить скасувати ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 грудня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою постанову слідчого Третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження № 0000493 від 18 жовтня 2019 року відносно слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_8 щодо внесення завідомо недостовірних відомостей в офіційні документи за ч. 1 ст. 366 КК України скасувати та повернути для здійснення певних слідчих дій, а також зобов`язати слідчого Третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_7 по кримінальному провадженню № 0000493 від 18 жовтня 2019 року виконати щодо нього дії згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 55 КПК України.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_6 вважає себе потерпілим у даному кримінальному провадженні, що слідчий ОСОБА_7 дійшов неправильного висновку про те, що дії слідчої ОСОБА_8 не спричинили йому шкоди, та ухвалив постанову про закриття кримінального провадження тільки на підставі показань свідка ОСОБА_8 , слідчий ОСОБА_8 допустила грубу помилку, пославшись на те, що він звертався до неї з усною заявою про визнання потерпілим, а слідчий суддя, в свою чергу, за відсутності доказів, прийняла упереджене та незаконне рішення.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

У судове засідання суду апеляційної інстанції прокурор, який належним чином був повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, не прибув, проте, відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття прокурора не перешкоджає апеляційному розгляду.

Як вбачається з апеляційної скарги, вона була подана апелянтом ОСОБА_6 до Запорізького апеляційного суду 16 грудня 2019 року.
Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга, може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення, а якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 17 січня 2017року у справі «Куликов та інші проти України», у випадку, коли суд публічно проголосив резолютивну частину остаточного рішення та надав коротке усне пояснення його причин, а заявник лише згодом отримав можливість ознайомитись з письмовим обґрунтуванням такого рішення, саме ця остання дата вважається початком перебігу строку.

Враховуючи вищевказане положення, а також те, що 09 грудня 2019 року було оголошено резолютивну частину оскаржуваної ухвали, при оголошенні її повного тексту заявник присутній не був, копію цієї ухвали було йому надіслано 11 грудня 2019 року, проте, дані про її отримання ОСОБА_6 в матеріалах провадження відсутні, колегія суддів вважає, що у вказаному випадку строк на апеляційне оскарження апелянтом пропущений не був, тому не потребує вирішення питання щодо його поновлення.

Що стосується безпосередньо доводів апеляційної скарги, то вони не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_6 , слідчий суддя послався на те, що рішення слідчого про закриття кримінального провадження прийнято законно та обґрунтовано, після проведення всебічного і повного дослідження всіх обставин кримінального провадження, кожному з доказів надано належну оцінку, зміст постанови відповідає фактичним обставинам, встановленим як в ході кримінального провадження, так і під час судового розгляду скарги. Також слідчий суддя дійшов висновку, що посилання заявника на те, що в даному кримінальному провадженні слідчим його не було визнано потерпілим, не можуть бути прийняті до уваги в якості підстав для скасування постанови про закриття кримінального провадження та поновлення слідства, оскільки зазначене питання було вирішено слідчим відповідно до вимог КПК України, за результатами чого була винесена відповідна постанова, яка є чинною та до теперішнього часу не скасована. Крім того, на думку слідчого судді, не підлягають задоволенню й вимоги ОСОБА_6 про зобов`язання слідчого виконати дії, передбачені ч. ч. 1, 2 ст. 55 та ст. 56 КПК України, допитати заявника у даному кримінальному провадженні, так як в судовому засіданні було встановлено, що від слідчого судді заявник фактично вимагає зобов`язати слідчого прийняти рішення, яке віднесене до виключної компетенції слідчого (визнати заявника потерпілим) та допитати заявника, що також віднесено до компетенції слідчого, однак, такі дії слідчого судді суперечать вимогам закону та порушують принцип диспозитивності, до того ж, заявник від допиту слідчим в якості свідка відмовився. Також, виходячи з вимог ст. ст. 118, 121, 122 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про те, що витрати, пов`язані з участю в судовому засіданні за викликом суду, відшкодуванню не підлягають.

З таким рішенням слідчого судді погоджується й колегія суддів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 215 КПК України, досудове розслідування здійснюється у формі досудового слідства. Зазначена норма, як і в цілому положення Глави 19 КПК України, визначають форму та регламентують порядок проведення досудового слідства, однак не встановлюють переліку процесуальних та слідчих дій, які обов`язково належить здійснити в ході досудового розслідування для його закінчення.

Орган досудового розслідування в залежності від описаних заявником обставин, в яких останній вбачає ознаки кримінально-караних діянь, на власний розсуд визначає об`єм перевірочних дій, достатніх за переконанням слідчого чи прокурора, для прийняття мотивованого рішення відповідно до положень ч. 2 ст. 283 КПК України.

Частиною 2 ст. 9 КПК України передбачено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до положень ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних (слідчих) розшукових дій, витребування та отримання речей, документів тощо, проведення інших процесуальних дій.

Доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів чи обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ст. 84 КПК України).

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (ст. 85 КПК України).

Відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження. Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження у сукупності.

Вичерпний перелік підстав закриття кримінального провадження міститься в ст. 284 КПК України, згідно з якою кримінальне провадження, в тому числі, закривається в разі встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України).

Імперативним приписом, зафіксованим у ст. 7 цього Кодексу, законодавець визначив, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини тощо.

Згідно з положеннями ст. 110 КПК України, постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Тобто, на слідчого суддю, відповідно до норм КПК України, покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови. Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину, то слідчий суддя має звернути увагу на те, чи містить постанова детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить постанова висновки слідчого щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Як вбачається з матеріалів за скаргою, Територіальним бюро розслідувань, розташованим у м. Мелітополі, 18 жовтня 2019 року, на підставі ухвали слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області № 937/7402/19 від 11 жовтня 2019 року, постановленої на підставі розгляду заяви ОСОБА_6 від 02 вересня 2019 року, до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості за № 0000493 за фактом внесення завідомо недостовірних відомостей до постанови про визнання потерпілим слідчим Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_8 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, та розпочате досудове розслідування.

Під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000493 від 18 жовтня 2019 року слідчим Третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_7 було:

-досліджено заяву ОСОБА_6 від 02 вересня 2019 року, згідно з якою, останній скаржився на дії слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_8 , яка, на його думку, умисно внесла недостовірні відомості в офіційний документ, а саме, у постанову про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000377 від 09 серпня 2019 року, зазначивши при цьому, що у слідчого ОСОБА_8 відсутні докази наявності такого або таких клопотань, в яких він звертався би до слідчого з проханням визнати його потерпілим. Крім цього, у зазначеній заяві ОСОБА_6 наголошував, що він є потерпілим з моменту подання заяви про вчинення злочину на підставі ч. ч. 1, 2 ст. 55 та ст. 56 KПК України;

-досліджено копію постанови слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_8 від 19 серпня 2019 року про відмову у визнанні ОСОБА_6 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000377, відповідно до якої, ОСОБА_6 звернувся до слідчого з усним клопотанням про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000377 від 09 серпня 2019 року, у зв`язку з

чим та на підставі ч. ч. 1, 2, 5 ст. 55, ст. ст. 110, 220 КПК України слідчим ОСОБА_8 прийнято рішення про відмову у визнанні ОСОБА_6 потерпілим;

-допитано в якості свідка ОСОБА_8 , яка перебуває на посаді слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР у м. Мелітополі, яка підтвердила, що нею 19 серпня 2019 року було винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_6 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000377 від 09 серпня 2019 року. Прибувши до слідчого, зі слів ОСОБА_8 , ОСОБА_6 відмовився від дачі показань як свідок у кримінальному провадженні та пояснив що він є потерпілим, обґрунтувавши це у протоколі допиту від 19 серпня 2019 року, долученому ОСОБА_8 . Окрім цього, ОСОБА_8 вказала, що постанову ОСОБА_6 у порядку ст. ст. 303-308 КПК України оскаржив до суду та за результатами розгляду, ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 вересня 2019 року у справі № 937/6961/19, в задоволенні скарги ОСОБА_6 було відмовлено, з дорученням при цьому копію витягу з Єдиного реєстру судових рішень. Також ОСОБА_8 зазначила, що нею жодних недостовірних даних до постанови про відмову у визнанні потерпілим від 19 серпня 2019 року внесено не було.

22 листопада 2019 року ОСОБА_6 , який прибув на виклик слідчого до військової прокуратури Запорізького гарнізону, була надана можливість надати показання в якості свідка, від чого він відмовився, заявивши, що він є потерпілим.

25 листопада 2019 року заявнику ОСОБА_6 на підставі ч. 5 ст. 55 КПК України постановою слідчого було відмовлено у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000493 від 18 жовтня 2019 року.

За наслідками проведеного досудового розслідування, слідчий Третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_7 28 листопада 2019 року ухвалив постанову про закриття на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінального провадження, внесеного 18 жовтня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000493, у зв`язку з відсутністю в діях слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області зі скаргою на постанову слідчого Третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_7 від 28 листопада 2019 року про закриття на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінального провадження, внесеного 18 жовтня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000493, у зв`язку з відсутністю в діях слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, в якій просив її скасувати.

На думку колегії суддів, під час проведення досудового розслідування слідчим відповідно до вимог ст. 223 КПК України було вжито необхідних заходів, спрямованих на отримання (збирання) доказів та їх перевірку, а саме, було досліджено та перевірено необхідні обставини, їм надано належну оцінку, досудове розслідування проведено із застосуванням всіх можливих засобів для всебічного, неупередженого та об`єктивного розслідування, з перевіркою всіх фактичних обставин справи, що може мати суттєве значення для розслідування кримінального провадження.

Під час судового розгляду провадження слідчий суддя, у свою чергу, перевірив доводи, наведені ОСОБА_6 у скарзі, та надав їм правильної оцінки, встановивши, що досудовим розслідуванням кримінального провадження, внесеного 18 жовтня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000493, проведено належну перевірку обставин, про які вказує ОСОБА_6 у своїй скарзі.

Отже, перевіряючи законність прийнятого рішення про закриття кримінального провадження, слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження, дотримався вимог кримінального процесуального закону, виклавши у рішенні наведені мотиви прийнятого рішення, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що слідчий суддя правильно встановив, що висновок слідчого Третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_7 від 28 листопада 2019 року про закриття кримінального провадження, внесеного 18 жовтня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000493, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, є обґрунтованим.

Що стосується доводів апелянта про те, що, він є потерпілим у даному кримінальному провадженні та що слідчий ОСОБА_7 зробив невірний висновок про те, що діями ОСОБА_8 йому не заподіяно шкоди, то вони, на думку колегії суддів, є необґрунтованими, виходячи зі змісту постанови слідчого Третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_7 від 28 листопада 2019 року, згідно з якою заявнику ОСОБА_6 25 листопада 2019 року постановою слідчого було відмовлено у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000493 від 18 жовтня 2019 року.

При цьому, під час розгляду апеляційної скарги, даних про те, що ця постанова слідчого від 25 листопада 2019 року в порядку п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України скасовувалася слідчим суддею, апеляційному суду надано не було.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Таким чином, для визнання особи потерпілою не вимагається прийняття окремого процесуального документа. Разом із тим, ч. 5 ст. 55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді. Отже, саме правильність застосування слідчим або прокурором цієї норми є предметом перевірки слідчим суддею під час розгляду аналізованої категорії скарг.

Твердження ОСОБА_6 про те, що слідчий ухвалив постанову про закриття кримінального провадження тільки на підставі показань свідка ОСОБА_8 , є також необґрунтованими, оскільки зі змісту постанови слідчого вбачається, що 22 листопада 2019 року ОСОБА_6 було запропоновано надати показання в якості свідка, від чого він відмовився.

Посилання апелянта на допущення слідчим ОСОБА_8 грубої помилки, так як він не звертався до неї з усною заявою про визнання потерпілим, як вважає колегія суддів, є неприйнятним, оскільки виходячи з постанови слідчого Третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_7 від 28 листопада 2019 року, ОСОБА_6 оскаржив постанову слідчого Першого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_8 від 19 серпня 2019 року про відмову у визнанні потерпілим, у порядку ст. ст. 303-308 КПК України до суду першої інстанції, та за наслідками розгляду у задоволенні його скарги було відмовлено.

З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження та ухвали слідчого судді по доводам апеляційної скарги ОСОБА_6 .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 грудня 2019 року, якою ОСОБА_6 відмовлено в задоволенні його скарги на постанову слідчого Третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження № 0000493, та в задоволенні клопотання про відшкодування витрат, пов`язаних з участю в судовому засіданні за викликом суду, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: