Справа № 486/72/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про продовження строку тримання під вартою

10.03.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_10

представника потерпілого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Арбузинського районного суду Миколаївської області клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 в рамках кримінального провадження № 0000567, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 серпня 2019 року по обвинуваченню ОСОБА_6 за п.12 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 185 КК України та ОСОБА_7 за п.12 ч.2 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИВ :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

На розгляді Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває вказане кримінальне провадження.

У судовому засіданні прокурор клопотав про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою на 60 днів.

Мотивуючи необхідність учинення цієї процесуальної дії, прокурор посилався на висунуте останньому обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст. 115 КК України, а також наявність ризиків, регламентованих ст. 177 КПК України, зокрема, можливості у ОСОБА_7 переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зокрема, як вказував прокурор, ОСОБА_7 усвідомлює тяжкість покарання, передбаченого за вчинення злочину, у якому він обвинувачується, в тому числі, й можливість довічного позбавлення волі, а тому може переховуватись від суду з метою уникнення передбачених законом санкцій.

Крім цього, обвинувачений шляхом вмовляння та погроз може вплинути на свідків та потерпілого з метою зміни останніми показань. А це може призвести до вчинення ним нових злочинів, в тому числі й проти життя та здоров`я особи.

Прокурор вказав, що ці ризики були установлені слідчим суддею при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, однак, на даний час вони не зменшились та продовжують існувати.

Одночасно, інші більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого і убезпечити від наявних ризиків.

Позиції інших учасників провадження

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник не заперечувати проти задоволення клопотання.

Мотиви, з яких виходив суд при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався у ракурсі встановлених обставин із даного питання

Суд, перевіривши доводи і обґрунтованість внесеного на його розгляд клопотання, обговоривши можливість/неможливість зміни запобіжного заходу на більш м`який, з`ясувавши позиції сторін, керуючись законом, перевіривши усі наявні у нього обставини, які мають пряме та опосередковане значення для вирішення даного питання, виходив із такого.

За змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За правилом, що встановлене абзацом другим частини третьої статті 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців (ч.3 ст. 331 КПК України).

Також, суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, зокрема, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обо`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Підставою ж для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст. 177 КПК України).

Відповідно до норм ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, визначені п. 1 - 3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризуються особу підозрюваного та визначені у п. 1- п. 12 частини 1 вказаної статті.

У даному в випадку суд установив, що прокурор висунув ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, за обставин, що викладені в обвинувальному акті.

Тож, є реальною обставина, визначена п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК, так як ОСОБА_7 вже висунуте обвинувачення, тому не може йти мова щодо питання слушності самої підозри, так як власне саме обвинувачення висувається лише у разі її обґрунтованості.

Стосовно наявності вказаних прокурором ризиків ( п.2 ч.1 ст. 194 КПК України), то суд зважає на таке.

Оскільки, лише сама по собі ступінь тяжкості інкримінованого правопорушення не може бути безумовною підставою для утримання особи під вартою, то суд бере до уваги наявність регламентованих ст.177 КПК України ризиків у даному випадку, зокрема, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 цієї статті, існування яких ставить під загрозу забезпечення виконання покладених на обвинуваченого кримінальним процесуальним законом обов`язків, а як наслідок, і досягнення мети застосування запобіжного заходу.

Тож, суд сприймає як переконливі і такі, що заслуговують на увагу, доводи сторони обвинувачення в частині аргументації ризиків передбачених ст. 177 КПК України, у цьому провадженні, адже враховуючи позицію ЄСПЛ в частині того, що наявність певного ризику/ризиків, зокрема ризику втечі, має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови), Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)) і вважає, у даному конкретному випадку, обґрунтованими, оскільки вони належним чином умотивовані прокурором та підтверджуються наявними матеріалами.

Зокрема, відносно обвинуваченого на даний час установлені такі відомості : ОСОБА_7 не одружений, на утриманні неповнолітніх та/або непрацездатних осіб не має, офіційно не працевлаштований, не навчається, раніше не судимий, має місце проживання, тобто, обвинувачений на час вирішення даного питання має типові соціальні зв`язки для особи його віку та статусу.

Тому, у сукупності із тяжкістю покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, даними про його особистість та усталений спосіб життя, а також відсутність достатньо стримуючих факторів, суд вважає дійсним ризик того, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду ( п.1 ч.1 ст. 177 КПК України).

Наявним є й ризик впливу на свідків та потерпілого, зокрема, останні не допитані в ході судового розгляду кримінального провадження, у той час, як суд не праві обґрунтовувати свої висновки на підставі показань, наданих слідчому та/або прокурору. А тому, у сукупності із тяжкістю покарання, визначеного санкцією інкримінованого правопорушення, цей ризик залишається на даному етапі ( п.3 ч.1 ст. 177 КПК України).

Відповідно, існує й ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, з урахуванням ще й невстановленості у обвинуваченого легальних джерел доходу та/чи інших засобів до існування (п.5 ч.1 ст. 177 КПК України).

Ці ризики на даній стадії кримінального провадження не відпали і є дійсними, а тому існує потреба у забезпеченні належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 на цьому етапі судового провадження.

Щодо питання того чи є можливим уникнення установлених ризиків шляхом застосування іншого запобіжного заходу, то суд, у світлі факторів, пов`язаних з характером особи обвинуваченого, його моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій він піддається кримінальному переслідуванню, вважає недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам, принаймні, на даний час.

Так, особисте зобов`язання не здатне попередити наявні ризики. Особиста порука не може бути застосована через відсутність осіб, які б поручились за належне виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків.

Стосовно застави, то у разі визначення та внесення останньої, установлені у такому разі обов`язки не є такими, що здатні убезпечити від реального настання установлених ризиків. До того ж, з огляду на установлені обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, з урахуванням того, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, суд вважає за недоцільним обрання запобіжного заходу у виді застави, у тому числі, й визначення його, як альтернативного.

Аналогічно, не є достатнім і запобіжний захід у виді домашнього арешту, позаяк, існує досить високий ризик втечі та впливу на свідків у поєднанні із відсутністю стримуючих факторів, у той час, як сама по собі наявність зареєстрованого місця проживання не може бути вагомою підставою на користь застосування такого виду запобіжного заходу.

До того ж, обставини, регламентовані ст. 178 КПК України , у контексті даних про обвинуваченого, не є такими, що вказують на відсутність передумови, визначеної п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України.

Тому, у світлі такого, з урахуванням наведених даних, суд вважає, що ризики, регламентовані ст. 177 КПК України, та обставини, визначені п.п.1-3 ч. 1 ст. 194 того ж Кодексу є дійсними у цей період. При цьому, вони обумовлені у світлі факторів, пов`язаних з характером обвинуваченого, його моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій він піддається кримінальному переслідуванню.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого на даному етапі судом не встановлено та сторонами не доведено.

Тому, строк утримання обвинуваченого під вартою є необхідною мірою, принаймні, на даному етапі судового провадження, з огляду на те, що судом було встановлено наявність передумов, регламентованих п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України, тобто тривалість строку утримання під вартою відповідає критерію розумності, а так само і суспільному інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та узгоджується з вимогами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.ХІ. 1950 року) і практикою ЄСПЛ, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

З огляду на таке, суд вважає за доцільне, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів та оцінених в сукупності з усіма обставини, у тому числі й визначеними ст.ст. 177, 178, 183, 199, 331 КПК України, продовжити строк утримання ОСОБА_7 під вартою у межах 60 днів.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 131-132, 176-178, 183, 193-194, 196, 205, 331, 369-372, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Клопотання прокурора - задовольнити.

Дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обрану ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження №0000567, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 серпня 2019 року, продовжити до 08 травня 2020 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню, проте може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3