Справа № 761/3903/20
Провадження № 1-кс/761/2806/2020
У Х В А Л А
Іменем України
24 лютого 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю скаржника ОСОБА_3

розглянувши скаргу ОСОБА_3 , на постанову старшого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 від 23.12.2019 року про закриття кримінального провадження № 0000183 від 21.02.2018 року,-

В С Т А Н О В И В:
У провадженні слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва перебуває вищевказана скарга.

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 зазначає, що 23.12.2019 року старшого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 була винесена постанова про закриття кримінального провадження № 0000183 від 21.02.2018 року.

Скаржник не погоджується з вказаною постановою, вважає її незаконною та необґрунтованою, а тому просить слідчого суддю її скасувати.

Скаржника в судовому засіданні скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Слідчий, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду скарги, в судове засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду.

Слідчий суддя, заслухавши думку скаржника, повно та всебічно дослідивши матеріали скарги, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 Кримінального процесуального кодексу України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках потерпілого.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Відповідно до ст. 110 КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Однак слідчим суддею встановлено, що слідчий, приймаючи рішення, зробив висновки щодо обставин, що обумовлюють закриття провадження у справі, передчасно, без перевірки обставин, про які зазначає заявник у своїй скарзі:

1)Окрім допиту свідка - начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України ОСОБА_5 від 01.08.2019р., жодного з фігурантів кримінального правопорушення, не допитано, їх діям не надана правова оцінка і ступінь відповідальності останніх щодо невиконання Рішення суду від 02.11.2010р. не встановлено.

2)Слідчий не дав належну оцінку тому факту, що, в зв`язку з невиконанням Рішення суду від 02.11.2010р., державний виконавець відділу ПВР ДВС України, відповідно до вимог ч.3 ст.75 та ст.89 Закону України „Про виконавче провадження", наклав штраф на Міністерство оборони України, як боржника у виконавчому провадженні, постановами від 05.04.2011р. та від 23.08.2011р. і надіслав до Генеральної прокуратури України подання для притягнення винних за невиконання рішення суду до кримінальної відповідальності. Після перевірки та доопрацювання вищевказаного подання, Генеральна прокуратура України направила його за підслідністю в Солом`янське РУ ГУМВС України в м. Києві.

В подальшому, за вищевказаним поданням було розпочато кримінальне провадження за № 0000430, досудове розслідування в якому, в даний час, здійснюється Солом`янським управлінням поліції ГУ НГІ в м. Києві.

Крім того, постановою слідчого СВ Солом`янського УП ОСОБА_6 від 07.06.2018р. вищевказане кримінальне провадження за №0000430 було закрито з аналогічних підстав та обґрунтувань, за якими закрито кримінальне провадження №0000183 Постановою слідчого ОСОБА_4 від 23.12.2019р. Однак, ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_7 від 10.07.2019р. вищевказана постанова слідчого СВ Солом`янського УП ОСОБА_6 від 07.06.2018р. скасована.

3)Слідчий не врахував ту обставину, що в зв`язку з тривалим невиконанням Рішення суду від 02.11.2010р., ОСОБА_3 07.11.2012р. була подана відповідна заява до Європейського суду з прав людини, яка зареєстрована за № 18518/13. Відповідно до листа Європейського суду з прав людини від 12.10.2017р. заява ОСОБА_3 № 18518/13 приєднана до справи Бурмич та інші проти України (заяви №№ 46852/13 та ін.) і є частиною процедури виконання пілотного рішення по справі Іванов проти України від 15.10.2009 р., що є визнанням порушення прав ОСОБА_3 , пов`язаних з тривалим невиконанням Рішення суду від 02.11.2010р.

Отже, з оскаржуваної постанови слідує, що вона не містить достатніх відомостей, які б свідчили про те, що викладені в ній відомості, як передумови закриття є достатніми для констатації факту відсутності складу злочину поза розумним сумнівом, так як усім обставинам справи у порядку ст. 94 КПК України не було надано необхідну правову оцінку в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).

Висловлені у постанові доводи слідчого не можливо, у цей період, сприйняти, як такі, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Також, вказане свідчить проте, що особа, яка подала цю скаргу стверджуючи про невідповідність постанови вимогам ст. 110 КПК України довела це твердження (принцип affirmanti incumbit probatio - той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження).

Адже, у справі «Сергій Шевченко проти України» від 4 квітня 2006 року ЄСПЛ дійшов висновку про порушення обов`язку держави-відповідача відповідно до Конвенції в зв`язку з не проведенням ефективного та незалежного розслідування.

В справі «Юрій Ілларіонович Щокін проти України» від 3 жовтня 2013 року ЄСПЛ визнав порушення статті 3 конвенції в її процесуальному аспекті, оскільки держава не провела повного та ефективного розслідування всіх обставин справи.

Як наслідок, слідчий суддя нагадує, що для того, щоб розслідування могло вважатися ефективним, воно має призвести до встановлення і покарання винних осіб. Це не є обов`язком досягнення результату, але є обов`язком вжиття заходів. Розслідування, яке проводиться безстороннім органом влади, та яке є швидким, ретельним та відкритим має вважатися ефективним (рішення ЄСПЛ у справах «Чумак проти України» від 19 травня 2016 року, «Гонгадзе проти України» від 8 листопада 2005 року, «Кац та інші проти України» від 18 грудня 2008 року).
Таким чином, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на її розгляд стороною кримінального провадження, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням вищенаведеного прийшов до висновку, що скарга ОСОБА_3 , на постанову старшого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 від 23.12.2019 року про закриття кримінального провадження № 0000183 від 21.02.2018 року є обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 22, 26, 91, 92, 110, 303, 306, 307, 372, 376, 532 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В :
Скаргу ОСОБА_3 , на постанову старшого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 від 23.12.2019 року про закриття кримінального провадження № 0000183 від 21.02.2018 року задовольнити.

Скасувати постанову старшого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 від 23.12.2019 року про закриття кримінального провадження № 0000183 від 21.02.2018 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1