Провадження № 1-кс/761/153/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,
в с т а н о в и в:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна.
Заявник звернувся до слідчого судді з клопотанням в порядку ст.174 КПК України, посилаючись на те, що Шевченківським УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0008381 в рамках якого, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06.09.2019 накладено арешт на тимчасово вилучене майно, зокрема: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_3 , автомобіль «БМВ 525», д.н.з. НОМЕР_2 та ключі від вказаного автомобіля з брелком.
В обґрунтування доводів зазначає, що спірне майно належить ОСОБА_3 , а останній не є підозрюваним у кримінальному провадженні в межах якого здійснюється досудове розслідування.
Вважаючи, що арешт було накладено необґрунтовано, заявник просив скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06.09.2019.
В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити клопотання з наведених у ньому підстав.
Слідчий в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду клопотання повідомлений належним чином та завчасно, причини неявки суду не повідомляв.
Слідчий суддя, заслухавши думку заявника ОСОБА_3 , вивчивши та дослідивши матеріали клопотання, а також матеріали, які слугували підставою для накладення арешту дійшов до наступного висновку.
Встановлено, що в рамках кримінального провадження №0008381 від 02.09.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3. ст.185 КК України, досудове розслідування якого здійснюється Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06.09.2019 накладено арешт на тимчасово вилучене майно, зокрема: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_3 , автомобіль «БМВ 525», д.н.з. НОМЕР_2 та ключі від вказаного автомобіля з брелком.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку
Звертаючись із клопотанням в порядку ст. 174 КПК України заявник вказує, що арешт накладено необґрунтовано, оскільки спірне майно належить ОСОБА_3 , а останній не є підозрюваним у кримінальному провадженні №0008381.
Відповідно до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали та матеріали, які слугували підставою для накладення арешту на спірне майно, слідчий суддя приходить до висновку, що застосовані заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. Будь-яких негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, не виявлено.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали, підставою для накладення арешту слугувало те, що спірне майно було тимчасово вилучене 02.09.2019 під час невідкладного обшуку та затримання осіб в порядку ст.208 КПК України та постановою слідчого від 02.09.2019 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0008381, оскільки воно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.170 КПК України накладено арешт на вказане майно.
Проте, як у клопотанні про скасування арешту майна так і в судовому заявником не наведено нових даних, які б свідчили про необґрунтованість такого втручання в права та свободи власника як арешт майна, а так само, що в подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба.
Доводи заявника про те, що у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_3 не повідомлялось про підозру не спростовують висновку слідчого судді, зокрема тому, що арешт майна з підстав, передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Крім того, постановою слідчого Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_4 від 02.09.2019 спірне майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0008381
Таким чином, твердження заявника про те, що ОСОБА_3 не є підозрюваним у кримінальному провадженні №0008381 не заслуговують на увагу, оскільки з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися не залежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Крім того, ухвалою Київського апеляційного суду від 18.11.2019 перевірялись зазначені обставини та за результатами розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді - залишено без змін.
Враховуючи вищевикладене, підстав вважати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06.09.2019 необґрунтованою у суду не має, а заявником не доведено, що у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, відпала потреба, у зв`язку з чим, у задоволенні клопотання про скасування арешту майна слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170-173, 174, 309, КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, а саме: автомобіля марки «БМВ 525» д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтва про реєстрацію та ключів на вказаний транспортний засіб, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06.09.2019 у кримінальному провадженні №0008381.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений 25.02.2020.

Слідчий суддя