Справа № 357/5821/20
У Х В А Л А

23 червня 2020 року Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , слідчого СВ Білоцерківського ВП ГУНП у Київській області - ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 5 в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської обалсті клопотання слідчого СВ Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_4 , погодженого прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002188 від 01.06.2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Біла Церква, Київської області, громадянина України, неодруженого, з середньою -спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 07.02.2020 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за

ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений на підставі

ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік; підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку прокурора ОСОБА_3 , яка підтримала клопотання, підозрюваного ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_7 , які заперечували щодо задоволення заявленого клопотання та просили відмовити в задоволенні клопотання, слідчий суддя,

У С Т А Н О В И В:

До Білоцерківського міськрайонного суду надійшло клопотання слідчого СВ Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_4 , погодженого прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002188 від 01.06.2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 60 днів, підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

В клопотанні зазначено, що СВ Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002188 від 01.06.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

Так, 31.05.2020 року близько 24 години 00 хвилин, ОСОБА_5 перебуваючи біля кафе «Карбюратор», яке знаходиться по вул. Леваневського, 58, в м. Біла Церква Київської області, незаконно придбав - (знайшов) під парканом вказаного закладу упаковку з-під цигарок, всередині якої виявив два прозорі поліетиленові пакетики всередині яких була подрібнена речовина рослинного походження, зеленого кольору.
Оскільки ОСОБА_5 раніше вживав наркотичні засоби, останній за зовнішніми ознаками зрозумів, що знайдена ним речовина є наркотичним засобом, обіг якого обмежено - канабіс. В подальшому, ОСОБА_5 поклав знайдені два прозорі поліетиленові пакетики з канабісом до правої кишені куртки в яку був одягнений з метою власного вживання без мети збуту.
Так, 01.06.2020 близько 02 год. 15 хв. поблизу будинку № 57 по вул. Леваневського в м. Біла Церква Київської області, працівниками Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області був зупинений ОСОБА_5 на предмет перевірки заборонених в обігу речей. У подальшому, під час затримання та особистого обшуку, в присутності понятих, було виявлено та вилучено у ОСОБА_5 два прозорих поліетиленових пакетики на застібці із речовиною рослинного походження, зеленого кольору, що є наркотичним засобом, обіг якого обмежено - канабіс, загальною масою в перерахунку на висушену речовину - 5,20 г.
Вказаний наркотичний засіб ОСОБА_5 , посягаючи на встановлений законом порядок обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та охорону здоров`я населення, всупереч положенням Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» незаконно придбав та зберігав для власного вживання без мети збуту.
Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів, без мети збуту, вчиненому повторно, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.
16.06.2020 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

У вчиненні вказаного злочину підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Біла Церква Київської області, громадянин України, не одружений, з середньо-спеціальною освітою, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
1)07.02.2020 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на один рік;
2)31.10.2019 обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002823 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК У країни направлено до Білоцерківського міськрайонного суду для розгляду по суті;
3)31.03.2020 обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000908 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України направлено до Білоцерківського міськрайонного суду для розгляду по суті;
4)31.05.2020 обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002028 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України направлено до Білоцерківського міськрайонного суду для розгляду пс суті, -
16.06.2020 за наявності досіаініх доказів ОСОБА_5 письмово повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.
Обгрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК Українипідтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами:

1)Рапортом інспектора взводу № 2 роти № 2 ВПП УПП лейтенанта поліції ОСОБА_9 від 01.06.2020;
2)Протоколом затримання ОСОБА_5 від 01.06.2020;
3)Протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 01.06.2020;
4)Протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 01.06.2020;
5)Висновком експерта №11-2/3523 від 11.06.2020;
6)Постановою про визнання речовим доказом, приєднання його до матеріалів провадженнявід 11.06.2020;
1)Протоколом огляду предмета від 11.06.2020 та іншими письмовими доказами,
отриманими під час проведення слідчих дій у кримінальному провадженні.
ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, за який чинним КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років.

Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик, який передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованим, а саме:

ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки був належним чином повідомлений про необхідність прибути 16.06.2020 до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області для розгляду щодо нього обвинувального акту по суті, проте останній з метою уникнення від притягнення до кримінальної відповідальності умисно на вказане судове засідання не прибув, про причини неприбуття прокурора або суд не повідомив.
Ризик, який передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованим, а саме:

ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскількираніше притягувався до кримінальної відповідальності, має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість. Зокрема, ОСОБА_5 засуджений Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 07.02.2020 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на один рік. Водночас, ОСОБА_5 належних висновків для себе не зробив, а продовжує вчиняти нові умисні злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів під час відбування іспитового строку. Так, станом на 16.06.2020 до Білоцерківського міськрайонного суду вже було скеровано 3 обвинувальних акти щодо ОСОБА_5 :
31.10.2019 обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002823 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України направлено до Білоцерківського міськрайонного суду для розгляду по суті;
31.03.2020 обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000908 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України направлено до Білоцерківського міськрайонного суду для розгляду по суті;
31.05.2020 обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002028 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України направлено до Білоцерківського міськрайонного суду для розгляду по суті.
Крім цього, ОСОБА_5 , не працевлаштувався, постійного джерела доходів не має, змінювати свій спосіб життя не намагається, тому є підстави стверджувати, що останній схильний до вчинення нових злочинів.
Зважаючи на тяжкість вчиненого злочину, то запобіжний захід у виді особистого зобов`язання не здатен забезпечити дієвість кримінального провадження.
Окрім цього, в даному випадку є неможливими застосування запобіжного заходу в виді особистої поруки з огляду на відсутність осіб, які б відповідали вимогам ст. 180 КПК України, які можуть бути поручителями.
Застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту в даному випадку не забезпечить дієвості кримінального провадження та виконання процесуальних обов`язків ОСОБА_5 з огляду на наявність високого ступеню ризику продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Беручи до уваги вищевикладене, зважаючи на доведеність наявності ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 окрім як тримання під вартою, не зможе забезпечити дієвості кримінального провадження та виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Беручи до уваги неможливість запобігання вищезазначеним ризикам та враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_5 є обґрунтована необхідність у застосуванні щодо останнього міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що підтверджується вищезазначеними матеріалами досудового розслідування.

Вислухавши прокурора ОСОБА_3 , яка підтримала клопотання та її доводи на переконання слідчого судді у необхідності задоволення клопотання, підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення клопотання, дослідивши приєднані до клопотання документи, дослідивши матеріали кримінального провадження № 0003028 від 10.07.2018 року, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

З ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України слідує, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, жодна особа не може бути позбавлена свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом та судовим органом, створеним відповідно до закону.
Згідно зі ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Пріоритет положень Конституції над законами та підзаконними актами є очевидним та не підлягає доведенню. Окрім іншого, це підтверджено у рішенні ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» та інших справах.
П.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості. Також згідно з пунктом 3 статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести всі підстави для обрання запобіжного заходу тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.
Запобіжні заходи - це превентивні заходи процесуального примусу попереджувального характеру, які за наявності підстав та в порядку, встановленому законом, застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, з метою забезпечення їх належної процесуальної поведінки.
У відповідності до ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Також метою застосування запобіжних заходів є запобігання спробам вчинити дії, або не виконувати покладені на підозрюваного, обвинуваченого процесуальні обов`язки.
У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який за законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Відповідно до ст.ст. 177, 178, 183, 193, 194 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, зазначені у п.п.1-11 цієї статті. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
При розгляді клопотання не знайшли своє підтвердження, прокурором не доведені обставини передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме: 1) наявність обгрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України; 2) наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які вказує слідчий у клопотанні та прокурор у судовому засіданні, 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання, ризикам, передбачених п. п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Обставинами, що дають підстави слідчому судді визнати відсутність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, є відсутність ризиків передбачених п. п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України та докази досліджені слідчим суддею під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
У судовому засіданні ОСОБА_5 пояснив, що він раніше судимий, має постійне місце проживання. Злочин, який йому інкримінований в дійсності не вчиняв. Свою винуватість у його вчинені не визнає, оскільки наркотичні засоби йому були підкинуті працівниками поліції під час його затримання, не було забезпечено участь захисника під час його затримання в порядку ст. 208 КПК України, на участі якого наполягав. Заперечує проти застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Захисник підозрюваного ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 заперечив проти клопотання слідчого та вимагав відмовити у його задоволенні, так як суду не надано жодного доказу щодо наявності ризиків, які зазначені в клопотанні, і вважає недоведеним те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування чи вчинити кримінальне правопорушення.
З дослідженого в судовому засіданні відеозапису затримання 01.06.2020 підозрюваного ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України, що міститься на CD-R диску встановлено відсутність захисника адвоката ОСОБА_12 під час затримання останнього в порядку ст. 208 КПК України, хоча як вбачається з відеозапису підозрюваний ОСОБА_5 заявив клопотання про залучення захисника та наполягав на його участі, при цьому стверджував, що наркотичні засоби йому було підкинуто працівниками поліції та застосовано відносно нього заходи фізичного впливу та спецзасоби.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 , показав в суді, що дійсно в червні 2020 року був залучений в якості понятого під час затримання особи на прізвище ОСОБА_13 , у якого в ході проведеного обшуку було виявлено та вилучено два пакетики з наркотичною речовиною. Крім нього, в ході затримання був присутній також і інший понятий. Адвоката під час затримання особи не було.

Слідчий суддя вважає, що відносно ОСОБА_5 відсутні підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому, що слідчим у клопотанні та доданими документами, прокурором у судовому засіданні, не доведено обставини передбачені ст. 194 ч.1 п.п.1-3 КПК України.

При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30 серпня 1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) ЄСПЛ зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).

ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

Крім того, суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість.
Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом (ч.1, ч.2 ст. 29 Конституції України).
Ніхто не може бути позбавлений свободи інакше як в порядку, встановленому законом (п. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
Статтею 5 Конвенції встановлено правила позбавлення особи свободи, згідно з якими ніхто не може бути позбавлений свободи інакше, як відповідно до процедури, встановленої законом.
Згідно з практикою європейського суду фіксація точних даних про затримання, також як і підстави затримання, є необхідною умовою законності затримання для цілей передбачених ст. 5 Європейської конвенції.
Відповідно до п.6 ч.3 ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право вимагати перевірки обґрунтованості затримання.
Таким чином, затримання особи всупереч вимогам ст. 208 КПК України, одночасно є і порушенням норм міжнародного права.
Відповідно до вимог ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим
Частинами 3, 5, 8 ст. 42 КПК України передбачено, що підозрюваниймає право:
1) знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують;
2) бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, передбачені цим Кодексом, а також отримати їх роз`яснення;
3) на першу вимогу мати захисника і побачення з ним до першого допиту з дотриманням умов, що забезпечують конфіденційність спілкування, а також після першого допиту - мати такі побачення без обмеження їх кількості й тривалості; на участь захисника у проведенні допиту та інших процесуальних дій; на відмову від захисника в будь-який момент кримінального провадження; на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі у зв`язку з відсутністю коштів на її оплату;
4) не говорити нічого з приводу підозри проти нього, обвинувачення або у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання;
5) давати пояснення, показання з приводу підозри, обвинувачення чи в будь-який момент відмовитися їх давати;
6) вимагати перевірки обґрунтованості затримання;
7) у разі затримання або застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - на негайне повідомлення членів сім`ї, близьких родичів чи інших осіб про затримання і місце свого перебування згідно з положеннями статті 213 цього Кодексу;
8) збирати і подавати слідчому, прокурору, слідчому судді докази;
9) брати участь у проведенні процесуальних дій;
10) під час проведення процесуальних дій ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення дій, які заносяться до протоколу;
11) застосовувати з додержанням вимог цього Кодексу технічні засоби при проведенні процесуальних дій, в яких він бере участь. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд мають право заборонити застосовування технічних засобів при проведенні окремої процесуальної дії чи на певній стадії кримінального провадження з метою нерозголошення відомостей, які містять таємницю, що охороняється законом, чи стосуються інтимного життя особи, про що виноситься (постановляється) вмотивована постанова (ухвала);
12) заявляти клопотання про проведення процесуальних дій, про забезпечення безпеки щодо себе, членів своєї сім`ї, близьких родичів, майна, житла тощо;
13) заявляти відводи;
14) ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 221 цього Кодексу, та вимагати відкриття матеріалів згідно зі статтею 290 цього Кодексу;
15) одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення;
16) оскаржувати рішення, дії та бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді в порядку, передбаченому цим Кодексом;
17) вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не підтвердилися;
18) користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.
Підозрюваний, обвинувачений мають також інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.
Підозрюваному, обвинуваченому вручається пам`ятка про його процесуальні права та обов`язки одночасно з їх повідомленням особою, яка здійснює таке повідомлення.
Відповідно до вимог ст. 207 КПК України ніхто не може бути затриманий без ухвали слідчого судді, суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Особливості затримання окремої категорії осіб визначаються главою 37 КПК України.
2. Кожен має право затримати без ухвали слідчого судді, суду будь-яку особу, крім осіб, зазначених у статтях 482 і 482-2 КПК України:
1) при вчиненні або замаху на вчинення кримінального правопорушення;
2) безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення чи під час безперервного переслідування особи, яка підозрюється у його вчиненні.
3. Кожен, хто не є уповноваженою службовою особою (особою, якій законом надано право здійснювати затримання) і затримав відповідну особу в порядку, передбаченому частиною другою цієї статті, зобов`язаний негайно доставити її до уповноваженої службової особи або негайно повідомити уповноважену службову особу про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ст. 208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках:
1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення;
2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин;
3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України;
4) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого статтями 255, 255-1, 255-2 Кримінального кодексу України.
Особливості затримання окремої категорії осіб визначаються главою 37 КПК України.
2. Уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, виключно у випадку, якщо підозрюваний не виконав обов`язки, покладені на нього при обранні запобіжного заходу, або не виконав у встановленому порядку вимог щодо внесення коштів як застави та надання документа, що це підтверджує.
3. Уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 КПК України.
4. Уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.
Особі, яка затримана у зв`язку з її розшуком компетентним органом іноземної держави для притягнення до кримінальної відповідальності або виконання вироку, роз`яснюється її право надати згоду на видачу (екстрадицію) для застосування процедури видачі (екстрадиції) у спрощеному порядку, а також право на відмову від застосування спеціального правила щодо меж кримінальної відповідальності у разі надання згоди на її видачу (екстрадицію).
5. Про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, обов`язково складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. У разі якщо на момент затримання прізвище, ім`я, по батькові затриманої особи не відомі, у протоколі зазначається докладний опис такої особи та долучається її фотознімок. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому та надсилається прокурору.
6. Затримання співробітника кадрового складу розвідувального органу України при виконанні ним своїх службових обов`язків і пов`язані з цим особистий обшук та огляд його речей застосовуються тільки в присутності офіційних представників цього органу.
Відповідно до вимог ст. 276 КПК України Повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках:
1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення;
2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів;
3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37цього Кодексу.
2. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42цього Кодексу.
3. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.
Однак, аналіз ст. 42, 208, 276 КПК України вказує на те, що особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення набуває статусу підозрюваного. У зв`язку з цим, затриманій за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення обов`язково вручається пам`ятка про його процесуальні права та обов`язки підозрюваного з їх повідомленням особою, яка здійснює затримання, проте слідчим під час затримання ОСОБА_5 за підозрою у скоєнні злочину, вимог вказаних статей дотримано не було.

Недопустимими є докази, отриманні внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ч. 1 ст. 87 КПК України).
Суд зобов`язаний визнати істотним порушенням прав людини і основоположних свобод, зокрема здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов (п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України).
За таких обстави, всі слідчі та процесуальні дії, які проводились з особою та всі докази, які були зібрані в наслідок таких дій є недопустимими.
Слідчим суддею встановлено, що затримання ОСОБА_5 відбулося без ухвали слідчого судді, суду на це з підстав передбачених п.1 ч. 1 ст. 208 КПК України.
З протоколу затримання встановлено, що під час затримання ОСОБА_5 роз`яснювались підстави затримання, право мати захисника відповідно до вимог ч. 4 ст. 208 КПК України та не роз`яснено у вчиненні якого злочину він підозрюється.

Однак, всупереч вимог ч. 4 ст. 208 КПК України уповноваженою службовою особою що здійснила затримання ОСОБА_5 , не було належним чином забезпечено право останнього на захист.
Стаття 59 Конституції України проголошує право кожного на правову допомогу та вільний вибір захисника своїх прав, а ст. 63 Конституції України закріплює право на захист підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного.
Слідчим суддею встановлено, що органом досудового слідства було грубо порушено право на захист (ст.20 КПК України), так як під час затримання ОСОБА_5 був відсутній захисник адвокат ОСОБА_12 , який згідно доручення № 658 від 01.06.2020, був призначений Регіональним центром з надання безоплатної вторинної допомоги у Київській області, що підтверджено підозрюваним ОСОБА_5 , свідком ОСОБА_11 та переглянутим в судовому засіданні відеозаписом затримання 01.06.2020 підозрюваного ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України, що міститься на CD-R диску, хоча в протоколі затримання від 01.06.2020 міститься підпис захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_12 , та не було роз`яснено затриманому ОСОБА_5 , за підозрою у якому конкретно злочині його затримують, а як наслідок, останній не мав можливості захищати себе від будь-яких обвинувачень висунутих органом досудового слідства (п. 3 ч. 2 ст. 87 КПК України)».
Отримавши повідомлення про затримання, адвокат виїжджає на місце затримання або протягом однієї години (а у виняткових випадках протягом шести годин) з`являється до службової особи, що здійснила затримання, чи підрозділу органу досудового розслідування, до якого доставлено затриману особу (п. 8 Постанови КМУ № 1363 від 28.12.2011 року «Про затвердження Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання осіб»).

У справі «Лучанінова проти України» від 9 червня 2011 року ЄСПЛ зазначив, П. 63: «для здійснення обвинуваченим свого права на захист йому зазвичай повинно бути забезпечено можливість отримати ефективну допомогу захисника із самого початку провадження». За необхідності захисника мають призначати офіційно. Просте призначення національними органами захисника не гарантує ефективну правову допомогу (п. 65 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1989 року у справі «Камазінскі проти Австрії»).

Слідчий суддя констатує, що за таких умов, не забезпечення права на захист надання органом досудового розслідування підозрюваному під час досудового розслідування може завдати шкоди справедливості усього кримінального провадження у справі. Відповідно, наявне порушення п. 1 та підпункту «с» пункту 3 статті 6 Конвенції.

Крім того, під час судового засідання ОСОБА_5 заявим про застосування до нього фізичного насильства під час затримання та наркотичні засоби йому були підкинуті працівниками поліції під час його затримання.
. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Частиною 6 ст. 206 КПК України передбачено, що якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та:

1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи;

2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи;

3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Частиною 7 ст. 206 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому частиною шостою цієї статті, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі.

Частиною 8 ст. 206 КПК України передбачено, що слідчий суддя має право не вживати дій, зазначених у частині шостій цієї статті, якщо прокурор доведе, що ці дії вже здійснені або здійснюються. Вказані обставини прокурором в судовому засіданні не підтвердженні.

В рішеннях Європейського суду з прав людини неодноразово (наприклад, справа від 12 червня 2008 року «Яременко проти України», справа від 12 березня 2009 року «Вергельський проти України», справа від 24 червня 2010 року «Нечипорук і Йонкало проти України» та інш.) вказано, що, коли особа заявляє про небезпідставну скаргу про те, що вона була піддана поганому поводженню зі сторони субєктів владних повноважень у порушення ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно бути проведене ефективне офіційне розслідування, протягом якого можливо виявити та забезпечити свідчення винуватих осіб.
Оскільки підозрюваний ОСОБА_5 фактично заявив про застосування щодо нього тиску зі сторони суб`єктів владних повноважень, то ця обставина потребує проведення досудового розслідування.
З`ясування питання щодо застосування до обвинуваченого працівниками правоохоронних органів недозволених методів слідства (фізичного та психологічного впливу) має істотне значення для кримінального провадження.
За таких обставин та з урахуванням положень ст. 1, 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд дійшов висновку, що належить провести ефективне офіційне розслідування фактів, зазначених у заяві обвинуваченого, в установлений законом спосіб.
Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч. 4 ст. 216 КПК України передбачено, що досудове розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів, здійснюється слідчими органів Державного Бюро розслідувань, під юрисдикцією яких знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення (ч.1 ст.218 КПК), то внесення відомостей до ЄРДР та проведення досудового розслідування слід доручити Територіальному управлінню Державного Бюро розслідувань, розташованому у місті Києві.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 48, 177, 178, 182, 183, 184,193,194, 196, 197, 202, 205, 315 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській ОСОБА_4 , погодженого прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002188 від 01.06.2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 - відмовити.

Доручити керівнику Територіального управління Державного Бюро розслідувань, розташованому у місті Києві внести усну заяву ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , про кримінальне правопорушення, вчинене щодо нього працівниками Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області, працівниками Батальйону патрульної поліції в місті Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Провести перевірку щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 недозволених методів під час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002188 від 01.06.2020 року працівниками Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області, працівниками Батальйону патрульної поліції в місті Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції .

Про результати проведення перевірки негайно повідомити Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Копію ухвали направити до Територіального управління Державного Бюро розслідувань, розташованому у місці Києві для виконання (бул. Лесі Українки, буд. 26, м. Київ, 01133).

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 30 червня 2020 року.

Слідчий суддяОСОБА_1