Справа № 183/6035/17
№ 1-кп/183/1057/20

У Х В А Л А
10 березня 2020 року колегія суддів Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , секретаря ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И ЛА :
В провадженні Новомосковського міськрайонного суду знаходиться обвинувальний акт за фактом вчинення ОСОБА_5 , злочинів, передбачених п.5 ч.2 ст. 115, ч.1 ст.263, ч.2 ст.125 КК України.
В судовому засіданні суддя ОСОБА_2 заявила самовідвід, який вона мотивувала тим, що вона як суддя приймала раніше участь в даному кримінальному провадженні.
Прокурор вважає, що є підстави для самовідводу та просила його задовольнити, оскільки суддя ОСОБА_2 дійсно приймала участь в даному кримінальному провадженні до закінчення її повноважень, хоча участі у прийнятті рішення вона не приймала і факти про упередженість судді їй не відомі.
Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , кожен окремо, підтримали думку прокурора.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_10 просила прийняти самовідвід судді ОСОБА_2 .
Обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував щоб суддя ОСОБА_2 продовжувала участь в даному кримінальному провадженні.
Суд, вислухавши заявлений самовідвід, думки учасників кримінального провадження, дійшов до наступного.

Відповідно до ч.3 ст.81 КПК України заява про відвід, що розглядається судом колегіально, вирішується простою більшістю голосів.
Згідно ч. 2 ст. 76 КПК України, суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участь у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції.
Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Згідно п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01 листопада 1950 року, ратифікованою Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
В рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року констатовано, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію слід визначити, чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, «правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться».
В судовому засіданні встановлено, що дійсно при розгляді судом першої інстанції, під головуванням іншого складу суду, суддя ОСОБА_2 приймала участь у даному кримінальному провадженні до закінчення її повноважень тобто до 20 листопада 2018 року, а вирок ухвалено судом присяжних Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області - 31.10.2019 року у складі головуючого судді ОСОБА_11 , судді ОСОБА_12 , присяжних ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , тобто в вирішенні питання про доведеність винуватості, виду та міри покарання суддя ОСОБА_2 участі не приймала, таким чином свою позицію по суті справи не висловлювала, інших підстав суддею в судовому засіданні не наведено, не встановлено їх і судом під час розгляду питання про відвід. За таких обставин в задоволенні заяви про відвід судді ОСОБА_2 необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.35,75,76,81,94 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
В задоволенні заяви про відвід судді ОСОБА_2 - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуюча суддя ОСОБА_1
Суддя ОСОБА_3
Суддя ОСОБА_2