Справа № 589/5000/18
Провадження № 1-кп/589/372/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 грудня 2019 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 ,

представника потерпілих ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Шостка кримінальне провадження № 0001565 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Найтоповичі Унечського району Брянської області Російської Федерації, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

30.09.2018р. близько 01:20 год. ОСОБА_6 знаходився біля під`їзду № 4 будинку АДРЕСА_2 , де на лавці, розташованій біля вказаного під`їзду, розпивав спиртні напої разом із своїми знайомими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . В цей час до них підійшли раніше їм не знайомі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . ОСОБА_13 висловив невдоволення тим, що ОСОБА_6 та його знайомі зайняли лавку, на якій він до цього сидів з ОСОБА_14 . З цього приводу між ОСОБА_13 та ОСОБА_11 виникла словесна сварка, яка переросла у бійку, до якої приєднався ОСОБА_6 , та яка перемістилась на ділянку двору, розташовану навпроти під`їзду № 4 зазначеного будинку. В подальшому ОСОБА_11 з бійки вийшов та відійшов від місця, де вона відбувалась, залишивши ОСОБА_6 та ОСОБА_13 , які продовжували бійку. В ході зазначеної бійки ОСОБА_13 обхватив руками ОСОБА_6 , який, тримаючи в руках наявний у нього при собі ніж, вказаним ножем наніс ОСОБА_13 п`ять ударів в область попереку, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді ран у правій поперековій ділянці (1), на правій сідниці (2), на лівій сідниці (2), які згідно з висновком судово-медичної експертизи кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Після нанесення вказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , ОСОБА_6 вирвався з захвату ОСОБА_13 та з ножем в руках почав від нього тікати в бік 1-го під`їзду буд. № 1 по вул. Знаменській в Шостка. ОСОБА_13 почав гнатися за ОСОБА_6 , та наздогнав його в районі 3-го під`їзду вищевказаного будинку. В той час, коли ОСОБА_6 ще біг та знаходився спиною до ОСОБА_13 , останній схопив ОСОБА_6 за верхній одяг в області шиї. В той момент, коли ОСОБА_13 схопив ОСОБА_6 за одяг, ОСОБА_6 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , розвернувся та, тримаючи ніж в правій руці, наніс останньому один удар зазначеним ножем в область грудей. Таким чином, ОСОБА_6 , маючи умисел, направлений на завдання тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і хоча небажаючи їх, але свідомо припускаючи їх настання, тобто діючи з непрямим умислом, наніс удар ножем в область розташування серця, в результаті ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_13 колото-різане поранення грудної клітини зліва з ушкодженням серця та крововиливом в навколосерцеву сумку, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, внаслідок якого настала смерть ОСОБА_13 .

Вказані злочинні дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину в вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину, передбаченого ст. 115 КК України, визнав частково: погодився з фактичними обставинами нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, однак зазначив, що умислу на вбивство не мав.

Під час допиту обвинувачений пояснив наступне. В ніч з 29.09.2018р. на 30.09.2018р. він з ОСОБА_11 , якого знає близько року та перебуває у дружніх відносинах, вживали спиртні напої на бетонному виступі в районі магазину «Наука» по вул. Знаменська. Разом з ними була дівчина ОСОБА_11 ОСОБА_12 . В дворі будинку була лавка, на якій сиділи потерпілий ОСОБА_13 з іншою жінкою. ОСОБА_6 , взявши телефон ОСОБА_11 , відлучився приблизно на 30 хвилин, щоб зателефонувати своїй дівчині, а коли повернувся, то лавка вже була вільна та вони з ОСОБА_11 та дівчиною останнього ОСОБА_15 пересіли на неї. Невдовзі до них підійшов потерпілий, який почав сваритись з ОСОБА_11 з приводу того, що вони зайняли лавку та між ними почалась бійка. В цей час ОСОБА_6 , який різав яблуко, почав їх заспокоювати. Сама бійка вже продовжувалася ближче до продуктового магазину. Ніж весь час був у обвинуваченого у руці. Обвинувачений підійшов до ОСОБА_11 і ОСОБА_13 та почав їх розбороняти. Коли ОСОБА_11 впав на землю, а потерпілий навалився на нього, ОСОБА_6 почав відтягувати останнього за куртку та просив його заспокоїтись, проте ОСОБА_13 штовхнув обвинуваченого, а потім обхопив його руками. За словами ОСОБА_6 , в цей час він міг поранити ОСОБА_13 , який був вище та сильніше за обвинуваченого, ножем, яким він до цього різав яблука та який весь цей час був у нього в руках. Вирвавшись, обвинувачений почав тікати від ОСОБА_13 , однак той його майже відразу наздогнав та схопивши за ліве плече різко смикнув до себе за комір, в цей момент ОСОБА_6 правою рукою махнув в сторону потерпілого, не усвідомлюючи при цьому, що в його руці знаходиться ніж. Ніж був метальний, загострений з одного боку. У потерпілого ножа не було. Після удару потерпілий пройшов кілька кроків, впав та захрипів. В свою чергу обвинувачений став перед ним навколішки і, думаючи, що той вдарився головою при падінні чи йому погано, поплескав по щоках, щоб привести до тями. Побачивши, що це не вдається, повернувшись спиною до потерпілого, ОСОБА_6 побачив ОСОБА_15 та наказав їй викликати швидку допомогу. Потім взяв у ОСОБА_11 цигарку, викурив її та пішов додому. Вже вдома обвинувачений помітив на своїх руках та штанях кров. ОСОБА_6 запевнив, що не бачив куди саме він б`є потерпілого і не відчував проникнення ножа в тіло останнього, не мав наміру його вбивати та намагався уникнути конфлікту, удар у груди завдав спонтанно по інерції, через бажання вивільниться від захвату потерпілого. Крім того ОСОБА_6 повідомив, що в той день він випив близько 300 г горілки, з них 100 г ще вдень, а інше - ввечері.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що 30.09.2018р. близько першої години ночі він йшов з дівчиною ОСОБА_12 повз свого будинку (буд. АДРЕСА_2 ). ОСОБА_6 в той час був на АДРЕСА_3 . Коли вони проходили повз під`їзд, у якому проживає ОСОБА_11 , то побачили, що у дворі на лавці сидять чоловік з жінкою. Підійшовши до ОСОБА_6 , вони у дворі зі сторони вул. Свободи (кол. вул. Карла Маркса) навпроти школи № 2 сіли на парапет, де втрьох вживали спиртні напої. Побачивши, що чоловік та жінка покинули лавку біля під`їзду ОСОБА_11 , останній запропонував переміститись на неї. Підійшовши до лавки, ОСОБА_11 звернув увагу, що на ній лежали пачка цигарок та шоколадка. Невдовзі підійшов чоловік (потерпілий ОСОБА_13 ) і почав сварку, вважаючи, що ОСОБА_11 з друзями зайняли лавку, де він сидів з жінкою. Обвинувачений в цей час стояв між ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , намагаючись упередити бійку. На той час ножа в руках обвинуваченого не було, ніж був в його барсетці. В свою чергу, ОСОБА_11 кинув в потерпілого пластикову 2-х літрову пляшку. Між свідком та потерпілим розпочалась бійка. За словами свідка ОСОБА_13 був нетверезий і значно більшим та сильнішим від нього, а тому легко схопив та повалив свідка на землю. Після чого втрутився ОСОБА_6 , який намагався допомоги свідку та відтягував ОСОБА_13 від свідка. Звільнившись, свідок почав бігти, при цьому кричав ОСОБА_6 аби той також тікав, однак ОСОБА_13 встиг схопити обвинуваченого за куртку. Обвинувачений вирвався та почав бігти. В свою чергу, ОСОБА_13 закричав: «Почекайте, суки!», потім наздогнав обвинуваченого та схопив за поділ куртки знизу, при цьому ОСОБА_6 вдарив потерпілого з розвороту. Удар був один. Потім свідок побачив як потерпілий, пробігши декілька метрів впав на коліна та почав хрипіти, тоді свідок зрозумів, що це був удар ножем. ОСОБА_11 запитав у ОСОБА_6 чи вдарив він ОСОБА_13 ножем, на що обвинувачений відповів згодою. В свою чергу ОСОБА_6 запитав, куди викинути ножа. За словами свідка ОСОБА_6 , у якого не було в той вечір з собою мобільного телефону, наказав дівчині, що була з ними ( ОСОБА_12 ) викликати швидку, а сам втік. ОСОБА_15 викликала швидку, а дівчина потерпілого ще на початку бійки пішла викликати поліцію. Після цього свідок пішов додому, ОСОБА_12 та дівчина потерпілого залишились чекати на швидку допомогу та поліцію. Також ОСОБА_11 зазначив, що конфлікт був спровокований ОСОБА_13 та підтвердив, що потерпілий був беззбройний, в свою чергу, у обвинуваченого був метальний ніж, яким той до цього нарізав закуску (хліб і яблука). Свідок вважає, що ОСОБА_6 лише оборонявся, вони з обвинуваченим не хотіли конфлікту, не хотіли бити потерпілого. У самого свідка від бійки залишилися синці, але для нього це не було проблемою.

Свідок ОСОБА_12 суду повідомила, що у жовтні 2018 року (точної дати свідок не пам`ятає) у вечірній час вона з ОСОБА_11 та ОСОБА_6 в гуртожитку вживали спиртні напої. Потім, коли ОСОБА_6 посварився з матір`ю своєї дівчини, вирішили вийти на вулицю. Через деякий час вони втрьох сиділи на парапеті у дворі будинку по вул. Знаменська в м. Шостка і вживали спиртні напої. Лавка у цьому дворі була зайнята, там сиділа компанія з двох людей. Коли лавка звільнилась, свідок та її товариші вирішили переміститись на неї. Підійшовши до лавки, вони помітили, що люди залишили на ній цигарки та цукерки. Через деякий час підійшов потерпілий та почав сварку, вважаючи, що вони зайняли його лавку. Як зазначає свідок, вони намагались переконати чоловіка, що лавка є громадською та будь-хто може нею користуватись, однак потерпілий був агресивно налаштованим та почав бійку з ОСОБА_11 , в цей час вона та ОСОБА_6 намагалися їх зупинити. Всі три чоловіки билися біля ларьків, билися лежачі на землі. Їй одного разу вдалося відтягнути ОСОБА_11 від потерпілого. На вулиці було темно, освітлення відсутнє. Після бійки потерпілий пішов, в свою чергу, обвинувачений його наздогнав. ОСОБА_12 здалося, що ОСОБА_6 при цьому штовхнув потерпілого двома руками, а той впав, при цьому свідок не пам`ятає ножа в руках ОСОБА_6 . Коли свідок підійшла до потерпілого, то побачила, що в нього з рота йде кров, вона злякалась та викликала швидку допомогу. ОСОБА_6 і ОСОБА_11 пішли, а свідок залишилась очікувати на карету швидкої допомоги, однак потерпілий помер до її приїзду.

При цьому, судом не приймаються до уваги покази ОСОБА_12 в частині, що обвинувачений наздоганяв потерпілого, який уходив, адже ці покази не узгоджуються з жодними іншими доказами у справі. При цьому, сама свідок вказувала, що погано пам`ятає цей момент.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що в кінці вересня 2018 року (більш точної дати свідок не пам`ятає) вона приїхала з м. Києва до м. Шостки. Ввечері біля будинку культури ім. Жданова зустрілась зі своїм знайомим ОСОБА_13 , який перед цим їй зателефонував. Вони випили кави та пішли в сторону магазина «Наука». У сусідньому магазині придбали вино та шоколадку, присіли на лавку за магазином «Наука» (у дворі будинку). Через деякий час відлучились, а повернувшись побачили, що лавка, на якій вони раніше сиділи, вже зайнята двома хлопцями та дівчиною. Один з тих хлопців ( ОСОБА_11 ) сказав, що він тут живе та вони не збираються покидати цю лавку. Між ОСОБА_11 та ОСОБА_13 почалася сварка, в ході якої її учасники хапали один одного за куртки. В цей конфлікт втрутився обвинувачений. Ножа у учасників конфлікту свідок не бачила, але чула як ОСОБА_12 комусь з учасників сказала: «Не доставай», про що йшла мова ОСОБА_14 не зрозуміла. В свою чергу ОСОБА_14 повідомила їм, що викличе поліцію та побігла до магазину, де попросила викликати поліцію. Вона боялася сама йти у двір і повернулася у двір лише тоді, коли приїхала поліцейська машина. Повернувшись на місце, де розпочалась сварка, ОСОБА_14 побачила ОСОБА_13 , який вже лежав на землі на спині, та поряд стояла дівчина, яка була з обвинуваченим. Приїхала швидка допомога, однак хто її викликав свідку не відомо. На той час потерпілий вже помер.

Свідок ОСОБА_16 повідомила, що працювала продавцем в продуктовому магазині біля магазину «Науки», що розташований по вул. Свободи, 22 в м. Шостка. В один з днів осені 2018 року (точної дати свідок не пам`ятає) ввечері чоловік та жінка придбали в цьому магазині пляшку вина 0.7л, шоколадку і 2 пластикових стакана. У них явних ознак сп`яніння не було. Через 2-3 години (десь о 1 год. 45 хв. або о 2 год. 45 хв.) ця ж жінка прибігла і попросила викликати поліцію. Жінка пояснила, що за магазином потерпілого б`ють та можливо його убили. Свідок нажала тривожну кнопку. Потім вони стояли з цією жінкою на ганку магазину, де чекали приїзду поліції. Через декілька хвилин приїхала поліція та з іншої сторони вулиці приїхала швидка. Галасу і шуму свідок не чула.

Свідок ОСОБА_17 (мати дівчини обвинуваченого) суду повідомила, що восени минулого року (точної дати не пам`ятає) вранці до неї прийшли працівники поліції та повідомили, що сталася трагедія. Її донька під час цих подій була на роботі у м. Києві. До цього обвинувачений ввечері заходив до свідка ОСОБА_17 , з ним були ще хлопець та дівчина, з якими свідок раніше не була знайома. За словами свідка вони разом попили чаю та обвинувачений з друзями і його матір`ю пішли. Коли ОСОБА_6 був у ОСОБА_17 в гостях, остання помітила, що він був напідпитку. Свідок зазначає, що обвинуваченого вона знає вже близько двох років та характеризує його як спокійну та неагресивну людину.

Потерпіла ОСОБА_9 , яка є рідною сестрою ОСОБА_13 , пояснила суду, що дізналася про вбивство брата 30.09.2018р. від дільничного інспектора, який повідомив, що його було знайдено у дворі будинку по АДРЕСА_2 без ознак життя. Потерпіла зазначила, що дружини у брата не було, але була дитина, яку він утримував. ОСОБА_13 був художником по каменю, робив пам`ятники, був неконфліктним, спиртні напої вживав лише на свята.

Потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_13 є її рідним братом. 30.09.2018р. вона була на роботі, коли їй зателефонувала сестра ОСОБА_9 та повідомила про смерть брата. Після смерті дружини ОСОБА_13 брат і його син проживає разом з родиною свідка у сел. Вороніж Шосткинського району Сумської області. В той день брат сказав, що залишиться в АДРЕСА_4 , оскільки в суботу мав йти на роботу. Свідок охарактеризувала потерпілого як дружелюбну людину, зауважила, що у конфлікт першим він не вступав. Алкоголь вживав на свята.

Відповідно до протоколу огляду місця події, проведеного з 3 год. 30 хв. до 07 год. 30 хв. 30.09.2018 року (з фототаблицею до нього), у дворі будинку АДРЕСА_2 , виявлено труп ОСОБА_13 із ознаками насильницької смерті. Труп знаходиться в районі 1-го під`їзду вказаного будинку на проїзній частині, в положенні на спині, обличчям вгору, голова трупа направлена в напрямку проїзної частини вул. Свободи. Верхні кінцівки розігнуті, відвернуті від тулуба під кутом 45 градусів, пальці рук напівзігнуті. Обидві нижні кінцівки зігнуті в колінному суглобі. Одяг: светр та футболка мають пошкодження в середній і нижній третині передньої, а також на задній поверхні та просочені речовиною бурого кольору. Брюки мають накладення піщаного ґрунту по передній поверхні в районі колінних суглобів. Шкіра на передній поверхні грудної клітини, передній черевній стінці має нашарування речовини бурого кольору у вигляді мазків. Під трупом та зліва від трупу в районі голови маються плями речовини бурого кольору. На асфальтному покритті проїзної частини вказаного вище двору на відстані 1,8 метрів від голови трупа та 5,8 метрів від будинку мається нашарування речовини бурого кольору неправильної форми з нерівними краями у вигляді плями розміром 4х6 см. На асфальтному покритті проїзної частини даного будинку на відстані 16,4 метри від лівого торця будинку та 5,7 метрів від будинку між першим та другим під`їздами починається доріжка слідів речовини бурого кольору у вигляді чисельних плям неправильної округлої форми, яка закінчується на проїзній частині вказаного будинку між другим та третім під`їздом. З місця події, зокрема, вилучено: нашарування речовини бурого кольору на марлевих тампонах з ложе трупа та з асфальтного покриття проїзної частини двора будинку.

Слід зазначити, що походження крові на марлевих тампонах із змивом з асфальтного покриття з ложа трупа та змивами з асфальтного покриття між під`їздами будинку, що були вилучені під час цього огляду місця події, можливе від потерпілого ОСОБА_13 . Даних про можливість походження цих слідів крові від ОСОБА_6 не одержано (висновок експерта № 920).

Крім того під час цього огляду встановлено, що біля 4 під`їзду цього будинку мається лавка, на ґрунтовому покритті перед цим під`їздом виявлено пляшку на 1/3 заповнену рідиною з характерним запахом пива та етикеткою «Оболонь світле», об`ємом 2,5л. Біля лавки виявлено пляшку на 1/3 заповнену рідиною з етикеткою «Лагер карамельний», ємністю 1 л, пляшку на 1/3 заповнену рідиною з характерним запахом спирту та фруктів з надписом «Fresh shot», об`ємом 0,5л. А біля правої стійки лавки виявлено скляну пляшку з етикеткою «Коблево Франческа», ємністю 0,7л. Крім того, також біля 4-го під`їзду в різних місцях були виявлені декілька пластикових стаканів та недопалків цигарок.

З торцевої сторони будівель магазинів, розташованих навпроти будинку АДРЕСА_2 , а саме під`їзду № 4, на піщаному покритті мається ділянка розпушеного ґрунту з динамічними слідами ковзання. Крім того, з тильної сторони магазинів на трав`яному покритті виявлено куртку бежевого кольору.

Відповідно до протоколу огляду трупа від 30.09.2018 року з фототаблицею, на трупі ОСОБА_13 виявлені тілесні ушкодження, а саме лінійні рани з рівними краями: на передній поверхні грудної клітини зліва у п`ятому міжребер`ї по середньо ключичній лінії проникаюча в грудну черевину; в поперековій ділянці справа; дві рани на лівій сідниці; дві рани на правій сідниці. Вилучено одяг, що знаходився на трупі, та біологічні зразки.

Цього ж дня у ОСОБА_6 відібрані біологічні зразки для проведення судово-медичних експертиз, що підтверджується протоколом отримання зразків для проведення експертизи від 30.09.2018р.

Висновком експертизи № 919 встановлено групову належність крові ОСОБА_13 , а висновком № 918 - групову належність крові ОСОБА_6 .

За наслідками проведення судово-медичної експертизи светра, футболки та джинсів потерпілого, вилучених з трупу ОСОБА_13 , встановлено, що походження крові, виявленої на вказаних речах, можливе від потерпілого ОСОБА_13 . Даних про присутність в цих слідах крові ОСОБА_6 не одержано (висновок експерта № 921)

Згідно з висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 № 176 смерть ОСОБА_13 настала внаслідок проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва з ушкодженням серця та крововиливом в навколосерцеву сумку. Даний висновок про причину смерті підтверджується наявністю: рани на передній поверхні грудної клітини зліва, проникаючої в ліву плевральну порожнину з ушкодженням лівого передсердя серця, рідкої крові та згустків в навколосерцевій сумці. Смерть ОСОБА_13 настала близько 24-36 годин тому від моменту дослідження трупу в секційній моргу.

При цьому, у вказаному висновку зазначено, що на трупі ОСОБА_13 виявлено тілесні ушкодження прижиттєвого характеру, які утворилися в один час: рана № 1 на передній поверхні грудної клітини зліва, розміром 2,6х0,2см з пересіканням 5 ребра зліва, з пошкодженням навколосерцевої сумки та лівого передсердя серця; рана № 2 в правій поперековій ділянці, розміром 2x0,2см; рана № 3 на правій сідниці розмірами 2x0,1см; рана №4 на правій сідниці, розміром 2x0,2см; рана №5 на лівій сідниці розміром 2x0,2см; рана №6 на лівій сідниці розміром 2x0,2см; садно в правій скроневій ділянці розміром 7,2x2см; садно в ділянці лоба зліва розміром 4x2,5см. Проникаюче поранення грудної клітини з ушкодженням серця є небезпечним для життя в момент заподіяння, та знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого і по ступеню тяжкості кваліфікується як тяжке за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення. Колото-різані поранення в ділянці сідниць та поперековій ділянці тулуба, садна в ділянці обличчя мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Колото-різані поранення утворилися від колючо-ріжучої дії гострокінцевого, односторонньо гострого предмета, типу ножа, що володіє колючо-ріжучими властивостями та має відносно гостре лезо та обух з добре вираженими ребрами. Ширина клинка на глибині занурення 2,2-2,6см. Садна утворилися від дії тупого твердого предмета.

Між нанесенням проникаючого ножового поранення грудної клітини, що знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого та його смертю пройшов проміжок часу, який вимірюється декількома хвилинами, на протязі якого потерпілий міг робити будь-які самостійні цілеспрямовані дії за умови збереження свідомості.

В момент заподіяння тілесних ушкоджень потерпілий міг знаходитися як обличчям, так і спиною до нападаючого в вертикальному, горизонтальному та близьким до них положеннях. Запобігання смерті потерпілого ОСОБА_13 в разі своєчасного надання йому кваліфікованої медичної допомоги неможливе.

Також даним висновком стверджено, що при судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі потерпілого виявлений етиловий спирт в концентрації: в крові - 2.49‰, в сечі - 3,28‰, що відповідає алкогольному сп`янінню середнього ступеня.

Між тим, як вбачається з висновку № 183 судово-медичної експертизи ОСОБА_6 , видимих тілесних ушкоджень на тілі останнього не виявлено. При цьому експертиза розпочата 05.10.2018р., хоча ОСОБА_6 був затриманий 30.09.2018р.

А згідно з висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння, проведеного о 9 год. 35 хв. 30.09.2018р. обвинувачений також перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Висновком № 229 судово-медичної експертизи встановлено, що походження крові в піднігтьовому вмісті нігтьових пластин з обох рук ОСОБА_13 можливе від особи будь-якої статі, в тому числі і від самого потерпілого. Разом з тим присутності крові ОСОБА_6 в піднігтьовому вмісті ОСОБА_13 не виявлено. В свою чергу, в піднігтьовому вмісті обох кистей рук ОСОБА_6 кров та епітеліальні ядерні клітини людини взагалі не знайдені.

Крім того, 30.09.2018р. проведено огляд за місцем мешкання ОСОБА_6 - кімнати АДРЕСА_5 , в ході якого вилучено: чоловічу куртку чорного кольору зі слідами бруду на задній частині у вигляді нашарування піщаного ґрунту та речовини бурого кольору у верхній та нижній частині лівого рукава та на передній частині куртки ближче до верхнього краю. Крім того вилучено барсетку чорного кольору з нашаруванням речовини бурого кольору, чоловічі джинси синього кольору у вологому стані, що підтверджується протоколом огляду від 30.09.2018р.

За поясненнями обвинуваченого, наданими в судовому засіданні, він намагався випрати джинси від плям крові.

Ухвалою слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 30.09.2018 р. надано дозвіл на проведення огляду вказаного житла в порядку ст. 233 КПК України.

Згідно з висновком експерта № 922 за наслідками проведення експертизи пальта та брюк, вилучених під час огляду за місцем мешкання ОСОБА_6 встановлено, що походження крові, виявленої на вказаних речах, можливе від потерпілого ОСОБА_13 . Проте видову належність крові на барсетці не встановлено. Даних про присутність в цих слідах крові ОСОБА_6 не одержано.

Із протоколу слідчого експерименту за участі обвинуваченого від 02.10.2018 р. з відеофіксацією вказаної слідчої дії вбачається, що під час проведення даної слідчої дії обвинувачений ОСОБА_6 на місці вчинення злочину продемонстрував яким чином він спричинив потерпілому тілесні ушкодження, в якій послідовності, вказав місце знаходження потерпілого як на початку конфлікту, так і в його розвитку, при нанесенні ударів в область попереку та сідниць, а також подальші дії, коли обвинувачений тікав, а потерпілий схопив його за комір ворота і ОСОБА_6 наніс останній удар ОСОБА_13 , від якого той помер. Демонстрація вказаних дій повністю узгоджується зі встановленими судом фактичними обставинами справи та поясненнями наданими обвинуваченим в судовому засіданні.

Ті самі обставини продемонстрував і свідок ОСОБА_11 під час проведення з ним слідчого експертимента у той же день, що підтверджується відповідним протоколом слідчого експеримента. Деякі розбіжності при демонстрації дій обвинуваченого свідком ОСОБА_11 є незначними та не впливають на висновки суду щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні цього злочину.

При цьому, згідно з висновком № 176 А судово-медичної експертизи механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 відповідає механізму продемонстрованому підозрюваним ОСОБА_6 та механізму продемонстрованому свідком ОСОБА_11 під час проведення слідчого експерименту з останніми.

Досліджені вище докази не містять протиріч, переконливі як кожен окремо, так і у їх сукупності. Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування, отриманий в установленому законом порядку.

За таких обставин, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_6 умисно заподіяв ОСОБА_13 тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, за встановлених судом обставин.

При цьому, суд не погоджується з кваліфікацією у пред`явленому обвинуваченні дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, тобто умисного вбивства, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 115 КК України умисним убивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю. Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Склад злочину, передбачений частиною 2 ст. 121 КК України, належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю, природою речей заподіяння смерті відбувається єдиним засобом - завданням тілесних ушкоджень.

Умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК України) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 р. «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК) суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного.

Поведінка обвинуваченого у конфлікті між потерпілим і ОСОБА_11 , який, доречі, був розпочатий не ОСОБА_6 , полягала у намаганнях цей раптово виниклий конфлікт залагодити, що підтверджено показами свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 . Потім вже після того як сварка між ОСОБА_11 та ОСОБА_13 переросла у бійку, обвинувачений намагався відтягнути ОСОБА_13 від ОСОБА_11 , який вже лежав на землі. Ніж, який був у нього при собі, застосував лише тоді, коли потерпілий обхватив обвинуваченого руками. Власне удари ОСОБА_6 наносив у поперекову частину і сідниці потерпілого, не заподіявши серйозних тілесних ушкоджень. Наведені обставини підтверджені як показами свідка ОСОБА_11 , так і результатами судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 , даними слідчих експериментів з ОСОБА_6 та ОСОБА_11 . А вирвавшись з захвату потерпілого та маючи реальну можливість продовжити нанесення потерпілому удари у життєво важливі органи, обвинувачений цього не зробив та почав тікати, що також підтверджується матеріалами справи та показами свідка ОСОБА_11 , який був очевидцем подій.

Слід зазначити, що за даними судово-медичної експертизи ОСОБА_6 наніс ОСОБА_13 лише один удар у груди, заподіявши смертельне колото-різане поранення. При цьому в момент завдання цього удару обвинувачений був повернутий спиною до потерпілого і, у русі, розвертаючись від того, що потерпілий його різко смикнув за комір куртки, вдарив останнього туди, куди дістав, не обираючи цілі. Свідок ОСОБА_11 вказував, що обвинувачений бив відмахуючись. Свідок ОСОБА_12 значила, що обвинувачений ніби його штовхнув. Разом з тим покази ОСОБА_6 про те, що він вдарив по інерції судом до уваги не приймаються, адже не відповідають даним судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 та відтвореним під час слідчих експериментів як з участю обвинуваченого, так і свідка ОСОБА_11 подіям. Відповідно до судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 напрямок раневого каналу рани, від якої настала смерть потерпілого, спереду назад, дещо справа наліво (в поперечному напрямку) з довжиною раневого каналу 7 см, проникаючого у грудну порожнину. Тобто, сила з якою ніж, пробивши светра і футболку, увійшов у тіло потерпілого на 7 см однозначно свідчить про те, що удар був з прикладанням обвинуваченим значної сили. При цьому, суд критично оцінює покази обвинуваченого про те, що у момент нанесення удару обвинувачений забув про наявність у руці ножа. Ці покази є неспроможними, оскільки між моментом, коли був завданий попередній удар ножем, коли він вивільнявся від захвату потерпілого, та останнім ударом пройшло кілька хвилин.

Водночас під час судового розгляду не знайшов підтвердження факт того, що обвинувачений наніс декілька ударів ножем в область грудей. За даними протоколу огляду трупа від 30.09.2018 р. з фото таблицею, висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 на трупі виявлено лише одну рану прижиттєвого характеру на передній поверхні грудної клітини зліва, розміром 2,6х0,2см з пересіканням 5 ребра зліва, пошкодженням навколосерцевої сумки та лівого передсердя серця. Всі інші тілесні ушкодження розташовані на сідницях, попереку, а садна - на голові.

З урахуванням зазначеного, судом виключено з обвинувачення посилання на те, що ОСОБА_6 , тримаючи ніж у руці наніс потерпілому декілька ударів зазначеним ножем в область грудей, оскільки в межах даного кримінального провадження цей факт не підтвердився.

Більш того, вже після того, як потерпілий впав, обвинувачений намагався привести потерпілого до тями та просив свідка ОСОБА_12 викликати швидку. Потерпілий на момент завершення нанесення тілесних ушкоджень був живий і обвинувачений не вчиняв будь-яких дій для досягнення мети вбивства, хоча мав реальну можливість.

Наведена вище поведінка обвинуваченого, який не був знайомий з потерпілим до злочину, ті обставини, що:

- конфлікт виник спонтанно;

- дії винного до, під час і після злочину спочатку намагався упередити конфлікт, потім втікав, а не продовжував бійку, а потім просив викликати швидку для потерпілого;

- кількість небезпечних для життя ударів один;

- механізм нанесення не прицільно, в русі, в темряві, з положення спиною під час розвороту до потерпілого;

- локалізація пошкоджень тільки один удар в грудну клітину, -

свідчить про відсутність у обвинуваченого умислу на вбивство потерпілого.

Обвинувачений не усвідомлював, що може заподіяти смерть потерпілому, не передбачав цього і не бажав та не припускав її настання.

Разом з тим те, що обвинувачений на момент спричинення ним удару потерпілому предметом травмуючої дії (ножем) усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, в силу свого життєвого досвіду передбачав його суспільно небезпечні наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень однозначно свідчить про наявність непрямого умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, оскільки ОСОБА_6 хоча і не бажав, але свідомо припускав їх настання, і необережну форму вини по відношенню до суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілого.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині кваліфіковані не вірно, у свою чергу не має підстав і для кваліфікації дій обвинуваченого як перевищення меж необхідної оборони з огляду на наступне.

На відміну від умисного тяжкого тілесного ушкодження, відповідальність за вчинення якого передбачено ст. 121 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 118 чи 124 КК України, є мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч.3 ст. 36 КК України).

Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме: прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у випадку необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів. У тому випадку, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому, такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

З фактичних обставин справи видно, що всі учасники конфлікту перебували у стані алкогольного сп`яніння, при цьому вживали спиртні напої в нічний час в неосвітленому місці, висловлювалися нецензурною лайкою, потім билися, що свідчить про те, що між ними відбувалася взаємна сутичка. При цьому, потерпілий був один, поранений та неозброєний. Між тим як ОСОБА_6 був озброєний ножем та удвох зі своїм товаришем ОСОБА_11 . Свідок ОСОБА_14 на той час повідомила всім учасникам про намір викликати поліцію. Тобто всі учасники знали про те, що незабаром приїде поліція. В таких умовах дії потерпілого, який хоча спочатку і завдав ударів свідку ОСОБА_11 , але кинувся їх наздоганяти, будучи пораненим ОСОБА_6 , без зброї, за своїми об`єктивними ознаками не створювали реальної та безпосередньої загрози для обвинуваченого. Також слід зауважити, що потерпілий ніяких погроз на адресу обвинуваченого не висловлював, лише намагався його зупинити. Наведене дозволяє суду дійти висновку, що захист від суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого не був основним стимулом, який визначав поведінку обвинуваченого під час вчинення ним злочину.

З урахуванням викладеного, юридична оцінка вчиненого ОСОБА_6 діяння як перевищення меж необхідної оборони, на що вказував обвинувачений, не спроможна, оскільки даних на підтвердження обстановки необхідної оборони не виявлено.

Таким чином, суд встановив, що ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», із урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм участі, і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, щиро розкаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки, тощо.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї, його матеріальний стан, тощо.

На підставі викладеного, суд, призначаючи покарання ОСОБА_6 , враховує наступне.

Обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, вчинив умисний тяжкий злочин, в результаті якого спричинено непоправні наслідки у вигляді смерті потерпілого. При цьому, обвинувачений є особою молодого віку (26 років), має середню загальну освіту, військову службу не проходив, на обліку у психіатра не перебуває, але з 18 років перебуває на обліку у лікаря нарколога з синдромом залежності від алкоголю, страждає на хронічний гепатит. Обвинувачений хоча наразі і не працює, однак стверджує, що протягом останнього часу неофіційно працював, встановлював меблі. Він має постійне місце проживання, проживає з матір`ю та дівчиною, але у шлюбі не перебуває, утриманців не має. За місцем реєстрації ОСОБА_6 характеризується формально (заяв від мешканців на нього не надходило). Водночас свідок ОСОБА_17 (мати дівчини обвинуваченого) характеризувала його як спокійну та неагресивну людину.

В судовому засіданні обвинувачений хоча і не визнав вину у інкримінованому йому злочині (в умисному вбивстві), однак публічно попросив вибачення у потерпілих за те, що сталося. При цьому доводи обвинуваченого щодо того, що він не хотів вбивати потерпілого, цим самим не визнаючи вину саме в умисному вбивстві, на переконання суду, жодним чином не свідчать про те, що він не шкодує, що вчинив злочин, у вчиненні якого його визнано винним. Щирість його висловлювань у суду не викликає сумніви.

Тому, на підставі ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття винного.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Отже, реалізуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахувавши все вищевикладене, в тому числі обставини злочину та його непоправні наслідки, думку потерпілих, які підтримали позицію прокурора щодо необхідності покарання у виді позбавлення волі, суд дійшов висновку, що за вчинене кримінальне правопорушення, обвинувачений заслуговує покарання у виді позбавлення волі на строк в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

Саме таке покарання буде співмірним діянню і характеристиці особи.

Вирішуючи заявлені до ОСОБА_6 цивільні позови: ОСОБА_9 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 9571 грн. 00 коп.; ОСОБА_10 в інтересах малолітнього ОСОБА_18 про стягнення моральної шкоди у розмірі 100000 грн., суд виходить з наступного.

Обґрунтовуючи свій позов, ОСОБА_9 зазначила, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 , які полягали у позбавленні життя її брата ОСОБА_13 , їй була заподіяна матеріальна шкода, що складається з витрат, пов`язаних з похованням ОСОБА_13 та встановленням у майбутньому на місці його поховання гранітного пам`ятника, що в загальній сумі становить 9571 грн. 00 коп.

ОСОБА_10 , звертаючись з цивільним позовом в інтересах малолітнього ОСОБА_18 , обґрунтовує його вимоги тим, що останній є сином померлого ОСОБА_13 . Мати дитини померла ще в 2017 році, про сина піклувалися потерпіла ОСОБА_10 та батько ОСОБА_13 , який загинув внаслідок вчинення злочину ОСОБА_6 . Відтак малолітньому ОСОБА_18 була спричинена моральна шкода, хлопчик залишився круглим сиротою, без батьківської турботи, зазнав сильних душевних страждань. Смерть батька позбавила дитину засобів для існування. За змістом ч. 2 ст. 128 КПК України на захист інтересів неповнолітніх осіб цивільний позов може бути пред`явлений їхніми законними представниками. ОСОБА_10 , яка відповідно до рішень органів опіки та піклування № 309 від 02.11.2018р. та №12/1 від 13.11.2018р. призначена його опікуном, є законним представником малолітнього ОСОБА_18 .

В судовому засіданні відповідач обидва позови визнав.

Тож, суд, заслухавши думку учасників процесу, перевіривши доводи позову, та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечить засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке.

За змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення про задоволення позову, проте лише за наявності для того законних підстав.

Перевіряючи наявність законних підстав для задоволення цивільних позовів, колегія суддів вважає необхідним зупинитись на наступному.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.

В п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати.

В контексті викладеного слід зазначити, що кредитором в даних деліктних правовідносинах може бути будь-яка особа, як фізична, так і юридична, яка зробила ці витрати та надала відповідні докази.

На поховання померлого брата витрати у розмірі 4571 грн 00 к. понесла ОСОБА_9 , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією товарного чеку від 01.10.2018р. /т.с. 1 а.с. 25/. Відтак позовні вимоги ОСОБА_9 в цій частині суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, обґрунтовуючи свої вимоги щодо стягнення 5000 грн для спорудження надгробного пам`ятника позивач надала довідку № 03 від 15.11.2018р., видану ФОП ОСОБА_19 , з якої вбачається середня вартість гранітного пам`ятника у 2018 році в розмірі 5000 грн. Проте жодних доказів на підтвердження фактичного понесення таких витрат позивач не надала, що суперечить положенням ст. 1201 ЦК України, а тому у суду відсутні законні підстави для задоволення позову ОСОБА_9 в цій частині.

Щодо позовних вимог ОСОБА_10 в інтересах малолітнього ОСОБА_18 про стягнення моральної шкоди у розмірі 100000 грн., то такі, на переконання суду, підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з прав людини (далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.

Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії» зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Суд вважає, що завдання ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , що спричинили смерть останнього, призвело до моральних страждань малолітнього сина загиблого ОСОБА_13 ОСОБА_18 , його переживань з приводу втрати батька, сирітства, порушення звичайного життєвого укладу, тобто дитині заподіяно істотну моральну шкоду.

Між вказаними протиправними діяннями відповідача (вчиненням злочину) та заподіяною моральною шкодою малолітньому ОСОБА_18 наявний причинний зв`язок і вбачається вина відповідача, а тому, вимоги про стягнення моральної шкоди є законними.

При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини вчинення злочину, характер душевних страждань, а також те, що таких страждань зазнала малолітня дитина, ступінь вимушених невиправних змін у житті цієї дитини, а тому суд, виходячи із засад справедливості, виваженості і достатності задовольняє позовні вимоги, заявлені ОСОБА_10 в інтересах малолітнього ОСОБА_18 про стягнення моральної шкоди у повному обсязі в сумі 100000 грн.

При цьому, підстав для розстрочки стягнутих сум, про що просив обвинувачений, суд не вбачає.

Крім того, зважаючи на прийняте судом рішення в частині призначення покарання, суд вважає необхідним запобіжний захід обвинуваченому у вигляді домашнього арешту змінити на тримання під вартою. При цьому підстав для визначення застави одночасно з зазначеним запобіжним заходом суд не вбачає, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини у своєму рішення «Руслан Яковенко проти України» зазначив, що, починаючи з дати постановлення вироку, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити, підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом», тобто у розумінні підпункту «а» пункту 1 ст. 5 Європейської Конвенції на законних підставах.

При цьому, у вказаному рішенні Європейський суд наголосив, що навіть якщо національне законодавство передбачає, що вирок набирає законної сили лише після завершення розгляду справи судами усіх інстанцій, попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції.

У такому випадку судовий контроль за позбавленням свободи, що вимагається згідно ст. 5 Конвенції, вважається вже інкорпорованим у постановлений вирок та призначене покарання.

Отже, перебування ОСОБА_6 під вартою з моменту проголошення вироку є таким, що в повному обсязі відповідає принципам законності, пропорційності та не є свавільним.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду від 01.10.2018р. у справі № 589/4156/18 (провадження № 1-кс/589/2067/18), підлягає скасуванню.

Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

Змінити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії запобіжного заходу визначити до моменту набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання.

Зарахувати ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 30 вересня 2018 року по 03 жовтня 2018 року, а також з 29 жовтня 2018 року по 27 вересня 2019 року.

Цивільний позов ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 витрати на поховання в сумі 4571 (чотири тисячі п`ятсот сімдесят одна) грн. 00 коп.

В іншій частині вимог ОСОБА_9 відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_10 , заявлений в інтересах малолітнього ОСОБА_18 , задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_18 моральну шкоду, заподіяну внаслідок злочину в сумі 100000 (сто тисяч) грн. 00 коп.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 01.10.2018р. у справі № 589/4156/18 (провадження № 1-кс/589/2067/18).

Речові докази:

- скляну пляшку з етикеткою «FRESH SHOT»; полімерну кришку з написом «Оболонь світле», скляну пляшку «Коблево Франческо»; полімерну пляшку з написом «Лагер»; чоловічу куртку бежевого кольору; чоловічу куртку-пальто чорного кольору; чоловічу сумку-барсетку чорного кольору зі шкірозамінника; джинси чоловічі синього кольору; светр чорного кольору з вставкою сірого кольору; светр сірого кольору; футболку сірого кольору; джинси чоловічі чорного кольору; труси чоловічі синього кольору; туфлі чоловічі коричневого кольору; марлеві тампони зі зразками слини та крові підозрюваного ОСОБА_6 та зразки марлевих тампонів; зразки вільних нігтьових пластин з обох рук ОСОБА_13 та ОСОБА_6 ; змиви речовини бурого кольору, яка перенесена на марлеві тампони, що знаходяться на зберіганні у камері зберігання речових доказів при Шосткинському ВП ГУНП в Сумській області, - знищити;

- мобільний телефон марки S-TELL, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 залишити у потерпілої ОСОБА_9 ;

- мобільний телефон марки «Samsung GT-E12001», чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_3 , з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар» з ідентифікуючим номером НОМЕР_4 , що знаходиться на зберіганні у камері зберігання речових доказів при Шосткинському ВП ГУНП в Сумській області, повернути власнику ОСОБА_6 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3