ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 648/4559/16-к Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/500/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.345 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Херсоні матеріали кримінального провадження №0001019 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Цюрупинського районного суду Херсонського області від 08 жовтня 2019 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червоне Знамя Снігурівського району Миколаївської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

засуджено: за ч.3 ст.345 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винними та засуджено за те, що 03.07.2016 року близько 06.30 год. інспектор Білозерського відділення поліції Херсонського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області лейтенант поліції ОСОБА_9 , призначений на вказану посаду наказом № 5 о/с від 07.11.2015, та який відповідно до ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу, перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , виконував свої службові обов`язки, а саме запрошував до Білозерського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_8 для проведення з останнім слідчих дій. Після того, як ОСОБА_8 за пропозицією ОСОБА_9 пройшов до Чорнобаївського відділення поліції для того, щоб там чекати автобус до смт. Білозерка, він, з метою ухилитися від проведення за його участю слідчих дій, близько 07.00 год. різко зрушив з місця та побіг у бік вул. Херсонської в с. Чорнобаївка Білозерського району Херсонської області. Інспектор патрульної служби Білозерського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_9 почав його переслідувати.
Так, коли ОСОБА_9 наздогнав ОСОБА_8 на огородженій парканом території, яка розташована поблизу Чорнобаївської санаторної загальноосвітньої школи - інтернат І-ІІІ ступенів, то спочатку останній, користуючись тим, що ОСОБА_9 не бачив ОСОБА_8 , розуміючи, що перед ним знаходиться працівник правоохоронного органу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно, керуючись мотивом, направленим на заподіяння фізичної шкоди працівнику правоохоронного органу, наніс ОСОБА_9 удар дерев`яною палицею ззаду по голові, після чого в ході виниклої боротьби, зазначеною вище палицею наніс ОСОБА_9 ще один удар в область лівої скроні, після чого намагався втекти, але був затриманий ОСОБА_9 біля водонапірної башти на огородженій парканом території, яка розташована поблизу Чорнобаївської санаторної загальноосвітньої школи - інтернат І-ІІІ ступенів, та в результаті повторно виниклої боротьби наніс останньому удар білою силікатною цеглиною в область лівої скроні, в результаті чого спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді закритого переламу лобної кістки зліва з переходом на ліву скроневу кістку, забою головного мозку легкого ступеню, крововиливу у м`які тканини голови, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не оспорюючи висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, доведеності своєї вини та правильності кваліфікації його дій, вважає призначене судом покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості. В обґрунтування доводів указує, що при призначенні покарання судом вказано, але не враховано наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме: повне визнання вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину. Встановлено відсутність обтяжуючих покарання обставин. Зазначає, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей. З урахуванням викладеного апелянт вважає, що суд мав можливість призначити йому менш суворе покарання. Крім того, не погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з нього процесуальних витрат, оскільки він є матеріально неспроможним здійснити оплату цих витрат. Просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та призначити йому менш суворе покарання, а також виключити рішення про стягнення з нього витрат на користь держави в розмірі 1199,73 грн.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні вимоги, наведені обвинуваченим, просили змінити вирок в частині призначення покарання та стягнення процесуальних витрат, думку прокурора про залишення апеляційної скарги обвинуваченого без задоволення, а вироку без зміни, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст.345 КК України, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини, правильності кваліфікації дій, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувалися, а тому учасники судового провадження тепер позбавлені права оспорювати їх в апеляційному порядку.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів провадження не виявлено.

Що ж до доводів обвинуваченого ОСОБА_8 про суворість призначеного покарання та наявність підстав для призначення йому більш м`якого покарання, а також безпідставність стягнення з нього процесуальних витрат, то колегія суддів визнає їх безпідставними.

Виходячи з положень, передбачених ст.65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому, згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що ним фактично порушується питання про недотримання судом першої інстанції вищенаведених вимог закону, що безпосередньо пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

На думку колегії суддів, доводи апелянта про можливість його виправлення без реального відбування покарання, є непереконливими.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 дотримався вимог ст.ст.50, 65 КК України щодо його необхідності, достатності і справедливості. Підстав вважати, що призначене покарання занадто суворим, як про це стверджують апелянт, не має.

Призначаючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, дані про особу винного, який характеризується посередньо, має на утриманні неповнолітнього пасинка, обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, відсутність обставин, що обтяжують покарання. Крім того, суд врахував висновок органу пробації про високий ризик вчинення ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення та високий ризик та дуже високий ризик небезпеки його особи для суспільства.

Врахувавши конкретні обставини, дані про особу винного, суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та правильно призначив йому покарання в найнижчих межах санкції ч.3 ст.345 КК України, яке за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Ті обставини, на які посилається обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі, як такі, що, на його думку, дають підстави для призначення менш суворого покарання, зокрема, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні пасинка, то вони були враховані судом при призначенні покарання, і не свідчать про необхідність призначення йому менш суворого покарання, оскільки жодним чином не зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину та суспільну небезпечність його особи, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, його негативну репутацію.

Колегія суддів вважає, що менш суворий розмір покарання, буде недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З огляду на викладене вище, підстав для пом`якшення покарання та зміни вироку в цій частині, як про це ставить питання апелянт, колегія суддів не знаходить.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що судом безпідставно стягнуто з нього на користь держави процесуальні витрати в розмірі 1199,73 грн., оскільки рішення про стягнення процесуальних витрат відповідає вимогам ст.ст.124, 126, 374 КПК України. Відповідно до вимог ст.119 КПК України судом може бути зменшено розмір процесуальних витрат, відстрочено або розстрочено оплату процесуальних витрат або звільнено особу від їх оплати, однак з клопотанням про вчинення будь-якої із дій щодо вирішення питання про оплату процесуальних витрат обвинувачений до суду не звертався. Доказів того, що матеріальний стан обвинуваченого є незадовільним та у суду були підстави для звільнення обвинуваченого від оплати процесуальних витрат, відсутні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставами для зміни чи скасування вироку, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Виходячи з наведеного, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 належить залишити без задоволення, а вирок без зміни.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 407, 419 КПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 08 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3