Справа № 158/1507/20
Провадження № 1-кп/0158/205/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2020 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці кримінальне провадження № 0000476 від 19.06.2020 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, раніше судимого вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 03.02.2020 року за ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у вигляді 100 годин громадських робіт, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , будучи засуджений вироком Ківерцівського районного суду у Волинській області від 03.02.2020 року за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у вигляді 100 (ста) годин громадських робіт, на шлях виправлення та перевиховання не став, продовжуючи свою злочинну діяльність, та знову вчинив новий умисний злочин, за наступних обставин.

17.03.2020 року, працівниками Ківерцівського РС філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області ОСОБА_4 , під підпис було ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, роз`яснено вимоги статі 40 Кримінально-виконавчого кодексу України, що у разі порушення порядку та умов відбування покарання у вигляді громадських робіт він може бути притягнений до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України та направлено останнього для відбування призначеного судом покарання до Дідичівської сільської ради Ківерцівського району що за адресою: с. Дідичі, вул. Миру, 12, Ківерцівського району, Волинської області.

Згідно розпорядження голови Дідичівської сільської ради №7-ос від 18.03.2020 року, ОСОБА_4 прийнято на безоплатні роботи у вільний від основної роботи чи навчання час для відбуття покарання у вигляді громадських робіт строком 100 (сто) годин з 19.03.2020 року до повного відбуття призначеної судом кількості громадських робіт. Час відбування громадських робіт згідно графіку та зазначено види та місце відбування громадських робіт, а саме: прибирання сміття та кущів трави на узбіччях вулиці Козацька в с. Гор`янівка Ківерцівського району, чищення кущів та прибирання стихійного сміттєзвалища у с. Гор`янівка, прибирання сміття на узбіччях вулиці Луцької у с. Залісоче, Ківерцівського району чищення кущів на території адмінприміщення сільської ради, вивезення шлаку, рубання дров, фарбування бетонної загорожі біля кладовища у с. Дідичі, Ківерцівського району, побілка штахетника на громадських територіях у с. Дідичі, вивезення сміття від кладовищ с. Дідичі та с. Залісоче, Ківерцівського району.

В подальшому, ОСОБА_4 , як особа засуджена до відбування покарання у вигляді громадських робіт, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді дискредитації правосуддя та авторитету правоохоронних органів, та бажаючи настання таких наслідків, тобто діючи з прямим умислом, направленим на невиконання обов`язку відпрацювати на громадських роботах необхідну кількість годин, визначених вироком суду, безпідставно, шляхом нез`явлення без поважних причин для виконання громадських робіт в Дідичівську сільську раду, в періоди часу з 19.03.2020 року по 31.03.2020 року, та з 01.04.2020 року по 30.04.2020 року, не виконав покладеного на нього обов`язку безоплатно виконувати громадські роботи у вигляді прибирання сміття та кущів трави на узбіччях вулиці Козацької у с. Гор`янівка Ківерцівського району, чищення кущів та прибирання стихійного сміттєзвалища у с. Гор`янівка, прибирання сміття на узбіччях вулиці Луцької у с. Залісоче Ківерцівського району, чищення кущів на території адмінприміщення сільської ради, вивезення шлаку, рубання дров, фарбування бетонної загорожі біля кладовища у с. Дідичі, побілка штахетника на громадських територіях у с. Дідичі, вивезення сміття від кладовищ с. Дідичі та с. Залісоче Ківерцівського району, визначені розпорядженням голови Дідичівської сільської ради №7-ос від 18.03.2020 року, що підтверджується табелями виходу на роботу засудженого до покарання у вигляді громадських робіт та графіками виходу на роботу засудженого до покарання у виді громадських робіт засудженого ОСОБА_4 , і таким чином, ухилявся від відбування громадських робіт протягом визначеного йому строку, призначених згідно вироку Ківерцівського районного суду Волинської області від 03 лютого 2020 року.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та дав пояснення, що дійсно, безпідставно ухилявся від відбування громадських робіт протягом визначеного йому строку, призначених вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 03.02.2020 року.

З урахуванням того, що фактичні обставини справи учасниками процесу не оспорюються і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні, заслухавши думку учасників процесу, роз`яснивши їм зміст ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин і визнає фактичні обставини справи доведеними наявними у справі доказами.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності суд дійшов висновку, що своїми умисними протиправними діями, які виразилися в ухиленні від відбування громадських робіт, будучи засудженим до цього покарання ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України.

При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту першого частини першої статті 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд також враховує, що у постанові від 10.07.2018 року (справа № 148/1211/15-к) Верховний Суд звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Так, до обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, суд не вбачає.

Окрім цього, суд враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який будучи засудженим вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 03.02.2020 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт, на шлях виправлення та перевиховання не став, а продовжив злочинну діяльність, умисно не виконав умови відбування визначеного йому покарання, не працює, його відношення до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 , а також попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без ізоляції від суспільства з призначенням покарання за санкцією статті у виді арешту.

Крім того, беручи до уваги невідбуте покарання ОСОБА_4 за вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 03.02.2020 року, за яким він засуджений за ч. 1 ст. 164 КК України - до 100 годин громадських робіт, суд на підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком до призначеного покарання за даним вироком.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинив обвинувачений ОСОБА_4 визнання його людської гідності передбачає надання йому можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання, що у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Цивільних позовів по справі заявлено не було.

Судові витрати та речові докази по справі - відсутні.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, призначивши покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 03.02.2020 року, за правилами, передбаченими п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, де одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт, та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 3 (трьох) місяців 10 (десяти) днів арешту.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 слід рахувати з моменту приведення вироку до виконання - з часу фактичного затримання.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Волинського апеляційного суду через Ківерцівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя Ківерцівського районного суду ОСОБА_1