Номер провадження: 11-сс/813/420/20
Номер справи місцевого суду: 523/3391/20 1-кс/523/910/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку письмового апеляційного провадження апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 04.03.2020 р. по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000482 від 15.02.2020 р., якою відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Тараклія, Таракліївського району, Республіки Молдова, громадянина Молдови, який перебуває у цивільному шлюбі, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 29.02.2012 року Біляївським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

відносно якого:

- 25.01.2017 року до Біляївського районного суду Одеської області направлено для розгляду обвинувальний акт за ч. 3 ст. 185 КК України;

- 12.08.2019 року до Суворовського районного суду м. Одеси направлено обвинувальний акт за ч. 3 ст. 185 КК України;

- 03.04.2019 року до Суворовського районного суду м. Одеси направлено обвинувальний акт за ч. 3 ст. 185 КК України,

- підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 02.05.2020 року з визначенням розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 168160 гривень.
Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався в своїй ухвалі на те, що підозрюваний ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вдатись до спроб будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, продовжити злочину діяльність, та впливати на потерпілу.

Разом з тим, слідчий суддя, оцінив всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, врахував особу підозрюваного, який є громадянином іншої держави, раніше притягувався та на теперішній час притягується до кримінальної відповідальності за скоєння інших злочинів аналогічної спрямованості, не працевлаштований та не маючий джерел доходів, продовжує злочину діяльність, що характеризує його як особу схильну до скоєння злочинів.

Слідчий суддя прийшов до переконання, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 .

Обставини, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбаченні ч. 2 ст. 183 КПК України не встановлено.

З урахуванням особи підозрюваного, його віку та майнового стану, обставин злочину, слідчий суддя вважав за необхідне визначити розмір застави у межах розміру передбаченого п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, який передбачений для осіб підозрюваних чи обвинувачених у вчиненні тяжкого злочину.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , зазначила, що вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:
- слідчим суддею не викладено обставин, на підставі яких він дійшов до висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, а також не визначив докази, які обґрунтовують існування ризиків;
- пред`явлена підозра ОСОБА_7 не обґрунтована, сторона обвинувачення не надала жодного доказу, що саме підозрюваний вчинив кримінальне правопорушення;
- слідчим суддею не визначено, на якій підставі він дійшов до висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_7 буде недостатнім, та не зможе забезпечити кримінальне провадження і запобігти ризикам, що передбачені ст. 177 КПК України;
- слідчий суддя визначив розмір застави, який є непомірний для підозрюваного ОСОБА_7 , що позбавляє останнього скористатися своїм правом на внесення застави.
Посилаючись на наведені доводи, захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 , або зменшити розмір застави та визначити його у розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 63 060 гривень. Свою апеляційну скаргу захисник просила розглянути за її відсутності.
В судове засідання апеляційного суду прокурор ОСОБА_9 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, однак надіслав клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 406 КПК України суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо всі учасники судового провадження заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.

Приймаючи до уваги те, що участь сторін під час апеляційного розгляду зазначеної скарги не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу захисника за відсутності учасників судового розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Частиною першою ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Згідно з приписами п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві. Зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», судам слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України». Відповідно до неї «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182). Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. За відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (рішення у справі «Чеботарі проти Молдови», № 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)».

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме у тому що 13.02.2020 року, близько 16 год. 16 хв. за попередньою змовою із ОСОБА_10 , з метою повторного таємного викрадення чужого майна прибули до квартири АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_11 . Реалізуючи свій злочинний намір спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, впевнившись що за їх діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , шляхом підбору ключа проникли в приміщення зазначеної квартири та викрали майно на загальну суму 53 300 гривень. Після чого місце злочину залишили, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Мотивуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_7 , слідчий суддя послався в ухвалі на матеріалами досудового розслідування кримінального провадження, копії яких долучені до матеріалів клопотання, а саме: протоколом огляду місця події, протоколом допиту потерпілої ОСОБА_11 , протоколом огляду відео записів з камер спостережень від 02.03.2020р., що розміщені в парадній будинку за місцем мешкання потерпілої; речовими доказами, які були вилучені в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 та іншими матеріалами у їх сукупності.
З огляду на що, доводи сторони захисту з приводу необґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, спростовуються долученими до клопотання доказами, яких на даній стадії достатньо для того, щоб дійти висновків про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині.

Також, колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

В п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року, де Європейський суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманому були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Зважаючи на що, колегія суддів також наголошує на тому, що відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті, а підстав для визнання доказів недопустимими на даній стадії процесу, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК України, стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.
Доводи захисника про те, що слідчим не надано доказів обґрунтованості підозри підзахисного у вчиненні інкримінованого йому злочину відповідної тяжкості, апеляційний суд вважає такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження, до того ж, вони є передчасними.
Водночас, колегія суддів також не погоджується із доводами сторони захисту про недоведеність органом досудового розслідування наявності в зазначеному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України з огляду на наступні обставини.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Як вбачається з висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, підозрюваний ОСОБА_7 є громадянином іншої держави, обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, який відноситься до категорії тяжких злочинів, за який може бути призначене покарання у виді позбавлення волі строком до шести років, знає місце мешкання потерпілої, раніше притягувався та на даний момент притягується до відповідальності судом за вчинення аналогічних злочинів, що у своїй сукупності може свідчити про існування ризиків з боку ОСОБА_7 щодо перешкоджання кримінальному провадження іншим чином, ризику впливу на потерпілу, а також продовження вчинення інших злочинів, в тому числі аналогічних.

З огляду на що, доводи захисника з приводу відсутності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КК України не ґрунтуються на беззаперечних доказах, зважаючи на матеріали провадження, в тому числі, досліджені в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає що такі ризики обґрунтовано доведені слідчим суддею та перевірені судом апеляційної інстанції.

Щодо доводів сторони захисту з приводу не доведення неможливості застосування відносно ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не врахування вказаних обставин слідчим суддею, апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними, оскільки слідчий суддя в ухвалі, посилаючись на матеріали провадження, наявні ризики, а дійшов вірного висновку щодо неможливості на даний час застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Окрім того, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, відносно ОСОБА_7 не одноразово застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, однак вказані обставини не завадили останньому знову стати обґрунтовано підозрюваним у вчиненні нового злочину.

Водночас, захисником у своїй апеляційній скарзі не надано жодних підтверджень на офіційне, або хоча б не офіційне працевлаштування підозрюваного, а злочинна діяльність останнього, в якій він на даний час підозрюється та підозрювався у кримінальних провадженнях, які на теперішній час спрямовані до суду для розгляду по суті, може вказувати, що саме такою діяльністю останній забезпечує своє існування.

З приводу доводів захисника ОСОБА_6 щодо непомірно великого розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, який був застосований відносно ОСОБА_7 , колегія суддів, аналізуючи матеріали провадження, а також відомості з ЄДРСР, вважає за необхідне роз`яснити наступне.

Так, позиція Європейського суду з прав людини стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, Суд, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, підтвердив, що внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Приймаючи рішення про визначення розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу, слідчий суддя врахував обставини інкримінованого йому злочину, ризиків, які існують, при цьому апеляційний суд також враховує дані щодо поведінки підозрюваного, та обставини щодо притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення інших злочинів.

Так, відносно ОСОБА_7 не одноразово під час досудового розслідування інших кримінальних проваджень застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, в тому числі, кримінальне провадження №0000441 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Окрім того, 18.11.2019 р. під час розгляду Приморським районним судом обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0005270 від 11.08.2018 р. відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України відносно останнього, який був оголошений у розшук, застосовано запобіжний у вигляді тримання під вартою з визначенням застави 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 76 840 грн., яка була внесена на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Одеській області, а ОСОБА_7 звільнений з-під варти.

Після чого, ОСОБА_7 знову обґрунтовано підозрюється у вчиненні аналогічного злочину в рамках вказаного кримінального провадження №0000482 від 15.02.2020 р., а тому доводи сторони захисту з приводу непомірності застави, обраної як альтернативного запобіжного заходу ОСОБА_7 повністю спростовані апеляційним судом, оскільки застава обрана по аналогічному провадженню у сумі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб жодним чином не забезпечила покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків та не здатна стримувати його від протиправних діянь, а доводи захисника про необхідність зменшення розміру застави до 30 розмірів прожиткового мінімуму, колегія суддів знаходить безпідставним та таким, що не ґрунтується на досліджених судом обставинах.

Таким чином, слідчим суддею законного та обґрунтовано прийнято рішення про те, що застава в межах максимального розміру, передбаченого п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

На переконання апеляційного суду саме такий розмір застави у сукупності з покладенням на ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України буде достатнім для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, дозволить контролювати його місце перебування під час досудового розслідування, а також зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України, які знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду скарги.

В свою чергу, апеляційний суд зазначає, що в рамках кримінального провадження №0005270 від 11.08.2018 р. відносно ОСОБА_7 застосовувався й інший запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який також виявився не ефективним, оскільки не зміг попередити вчинення ОСОБА_7 нового злочину, в якому він на даний час обґрунтовано підозрюється. Тому доводи захисника про можливість застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту також не знайшли свого обґрунтування під час апеляційного розгляду скарги.

Погоджуючись з рішенням слідчого судді, апеляційний суд з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», та вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність продовження на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів зможе не забезпечити виконання покладених на нього обов`язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді є обґрунтованою та відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Керуючись статями 177, 178, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 04.03.2020 р., якою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 02.05.2020 року з визначенням розміру застави залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4