Номер провадження: 11-кп/813/794/20
Номер справи місцевого суду: 513/794/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Саратського районного суду Одеської області від 20.02.2018 року в кримінальному провадженні №0000278 від 30.05.2017 року, -
встановив:
оскаржуваним вироком суду:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Сарати, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік з покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено частково, стягнуто на її користь з ОСОБА_7 на відшкодування витрат на лікування - 863 грн., на відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 790 грн. 96 коп.

Вироком суду вирішено питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з оскаржуваним вироком районного суду, обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, за наступних обставин.
Як вбачається з вироку, 29 травня 2017 року о 19.00 годині ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу колишньої зупинки залізничного вокзалу, розташованої по вул. Чкалова в смт. Сарата Одеської області, демонструючи свою неповагу до існуючих у суспільстві правил, грубо порушуючи громадський порядок, діючи з особливою зухвалістю, нехтуючи загальноприйнятими нормами моралі, правилами поведінки, добропристойності в суспільстві, з мотивів явної неповаги до суспільства, безпідставно, умисно наніс порожньою скляною пляшкою ємкістю 0,5 літрів від пива «Оболонь світле», один удар в область голови з лівої сторони позаду ОСОБА_8 , 1996 року народження, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 тілесне ушкодження у вигляді забійної рани на тім`яній ділянці волосистої частини голови зліва, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що вирок в частині цивільного позову про стягнення моральної шкоди незаконний та необґрунтований, так як суд не вказав, яким чином була визнана глибина фізичних та моральних страждань, враховуючи, що ним були спричинені легкі тілесні ушкодження, а розмір моральної шкоди занадто великий, не було надано доказів щодо розміру спричинення моральної шкоди, суд визначив розмір шкоди зі слів потерпілої, в той час, як у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому саме полягає ця шкода, та якими неправомірними діями чи бездіяльність її було заподіяно. За вказаних підстав обвинувачений просив про скасування вироку в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 грн., ухвалити нове рішення, яким позов про відшкодування моральної шкоди потерпілої ОСОБА_8 зменшити до 1500 гривень, в іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просила вирок суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, тому апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в частині встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи, кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини та щодо призначеного покарання.
Разом із тим, апеляційний суд вважає апеляційна скарга обвинуваченого щодо скасування вироку суду в частині вирішення цивільного позову є безпідставною, та погоджується із висновками суду першої інстанції щодо встановленого розміру майнового та морального відшкодування, вважаючи їх виваженими та обґрунтованими.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Водночас, апеляційний суд погоджується із доводами суду першої інстанції щодо часткового задоволення вимог потерпілої про відшкодування моральної шкоди та вважає в цій частині твердження обвинуваченого,наведені в апеляційній скарзі, безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
При цьому, згідно із п. 3 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова ПВСУ), відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пункт 9 зазначеної вище Постанови ПВСУ встановлює, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Як вбачається із мотивувальної частини вироку суду (а.п. 127), при частковому задоволенні позову потерпілої ОСОБА_8 до обвинуваченого, суд навів відповідні мотиви прийнятого рішення, обґрунтував його належним чином та дотримався наведених вище положень закону. Так, при визначенні суми морального відшкодування суд прийняв до уваги, що внаслідок хуліганських дій вчинених з боку обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілій було завдано тілесні ушкодження; остання перенесла значний фізичний біль, пережила емоційний стрес, змушена була звертатись за медичною допомогою та лікуватись, перенесла моральні страждання, почуття сорому, приниження під час вчинення щодо неї хуліганських дій.
Таким чином, апеляційний суд вважає голослівними твердження обвинуваченого про те, що суд не обґрунтував належним чином достатність стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди саме у розмірі 5 000 грн.
Згідно з приписами п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.
Враховуючи викладені обставини у всій їх сукупності, апеляційний суд вважає висновок суду першої інстанції про необхідність часткового задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_7 обґрунтованим та таким, що повністю відповідає вимогам закону, а розмір встановленого судом морального відшкодування у сумі 5 000 грн. на користь потерпілої достатнім та визначеним належним чином, на підставі об`єктивної, всебічної та повної оцінки всіх обставин заподіяння шкоди психічному та фізичному здоров`ю потерпілої, у зв`язку із чим апеляційний суд не знаходить підстав для зміни розміру такого відшкодування, а також задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та скасування законного й обґрунтованого вироку суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 128, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, вирок Саратського районного суду Одеської області від 20.02.2018 року, відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 296 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4