Справа № 591/5734/19
Провадження № 1-кп/591/259/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2020 року Зарічний районний суд м.Суми в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження щодо обвинувачення
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, не одруженого, з середньо - спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

05 травня 2019 року о 20 год. 00 хв. ОСОБА_6 разом зі своїми колегами по роботі ОСОБА_4 та ОСОБА_7 придбали по пляшці пива в супермаркеті «АТБ», що розташований в ТЦ «Берізка», за адресою: м. Суми, по проспекту М. Лушпи, 46. Після цього зайшли за будинок, в якому розташований торгівельний центр та вживали там пиво і при цьому спілкувалися.

Цього ж вечора о 22 год. 30 хв. після спільного вживання алкогольних напоїв, ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 йшли по алейці, неподалік будинку № 46 по пр. М. Лушпи в м. Суми. В цей час, між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, спрямованим на заподіяння шкоди здоров`ю потерплому, схопив останнього обома руками за куртку, звалив його на землю та наніс три удари рукою в область носу. Цей конфлікт припинив ОСОБА_7 .

Після цього, в цей же вечір ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 придбали пляшку коньяку та вирішили вжити його спільно, щоб примиритися. Перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_3 , вживаючи алкогольні напої, в ході спілкування між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 продовжився їхній словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_6 , умисно наніс один удар кулаком правої руки по обличчю ОСОБА_4 в область носу, після чого з носа потерпілого потекла кров, спричинивши такими своїми діями ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носа зі зміщенням, яке є легким тілесним ушкодженням, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В судовому засіданні ОСОБА_6 винуватим себе не визнав. Не заперечував того, що 5 травня 2019 року після роботи він разом з потерпілим та свідком ОСОБА_7 розпивали спиртні напої у місцях, які зазначено в обвинувальному акті. Не заперечував, що під час розпиття алкоголю між ним та потерпілим виник конфлікт та що він наніс удар потерпілому в ніс. Проте, наполягав на тому, що потерпілий був у той вечір у стані сильного сп`яніння та поводив себе агресивно по відношенню до нього, робив зауваження, вказував, що вгамує його у разі поганого поводження, образливо висловлювався з приводу його одежі, вказуючи, що у нього штани неправильної орієнтації. Він просив потерпілого не ображати його, але той не припиняв, а, навпаки, став кидатись на нього. Застосовувати до потерпілого фізичну силу він не хотів, а лише обхопив руками та ногами і повалив на землю, а оскільки потерпілий намагався його ударити, то він заламав ногу та руку ОСОБА_4 , після чого свідок ОСОБА_7 їх розтягнув. В подальшому, він купив ще пляшку коньяку, яку вони утрьох продовжили розпивати. Але, ОСОБА_4 , розпиваючи коньяк, продовжив себе агресивно поводити, ображати його. В якийсь момент він побачив, що ОСОБА_4 мав намір ударити його, тому, щоб не отримати такого удару (тим більше, що у нього раніше була травма носу і кожен удар був небезпечним для його життя), він ударив ОСОБА_4 в ніс. Тобто, на його переконання, в даному випадку саме агресивна, провокативна, неадекватна поведінка потерпілого та образи на його адресу з боку останнього викликали такі його дії, що в даному випадку не було умислу на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, а мав місце самозахист. При цьому, він не думав, що його удар матиме такі серйозні наслідки. В лікарні він потерпілого навідував та пропонував оплатити лікування згідно чеків, але ОСОБА_4 відмовився.

Потерпілий ОСОБА_4 суду розповів, що 5 травня 2019 року після закінчення робочого дня він, обвинувачений та ОСОБА_7 розпивали спиртні напої в одному з дворів по вул.М.Лушпи, розмовляли, жартували, а коли йшли по алеї до магазину, то між ним та обвинуваченим виник словесний конфлікт. При цьому, він йшов позаду обвинуваченого, коли останній різко розвернувся, повалив його на землю та ударив в обличчя 3 рази, після чого ОСОБА_7 їх розтягнув. Від таких ударів у нього був красний ніс, який болів. В подальшому продовжили рух у сторону зупинки, щоб примиритись ще купили алкоголь. Але, коли почали в ході розпиття коньяку говорити, то між ним та обвинуваченим знову виник конфлікт і обвинувачений ударив його в ніс, внаслідок чого у нього сталось запаморочення. Він сів на лавку, а ОСОБА_7 викликав швидку допомогу. Де подівся у цей момент обвинувачений він не знає. Наполягав на тому, що перепалки у той вечір між ним та обвинуваченим виникали через якісь висловлені слова, жарти, пригадані образи та минулі конфлікти, що мали місце на роботі, до того ж вони вживали алкоголь. Але він не намагався, не мав наміру і не наніс жодного удару обвинуваченому під час такого словесного конфлікту, не поводився агресивно, не ображав та не бажав ображати обвинуваченого, а також не давав приводу для ОСОБА_6 , щоб він захищався.

Свідок ОСОБА_7 показав, що у той вечір, коли сталась подія, точної дати він не пам`ятає, він, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 розпивали спиртне та добряче перебрали. Коли йшли по алеї до нічного магазину, то ОСОБА_4 декілька разів образив ОСОБА_6 нецензурними словами та висловлюваннями з приводу штанів. ОСОБА_6 попросив ОСОБА_4 припинити образи, але той не вгамовувався та продовжив ображати. Саме у цей момент виникла перша бійка. Хто кого бив він не бачив, але точно пам`ятає, що бійку розпочав ОСОБА_6 , який накинувся на потерпілого, звалив його на землю, а він підбіг до них та розтягнув їх. У ОСОБА_4 в результаті такої бійки був красний ніс, а у обвинуваченого він не бачив жодних тілесних ушкоджень. Після цього вони купили коньяк та під час його розпиття словесний конфлікт між потерпілим та обвинуваченим повторився. В ході такого конфлікту ОСОБА_6 наніс удар потерпілому в ніс, у останнього пішла кров з носу, після чого він викликав швидку, поїхав з потерпілим до лікарні, де останньому надали медичну допомогу. Потім поліція їх забрала у відділ поліції. Також свідок стверджував, що ОСОБА_4 за весь вечір жодного разу не нападав на обвинуваченого, лише словесно ображав ОСОБА_6 , через що між ними виникав конфлікт. Також повідомив, що як під час першого, так і під час другого конфлікту ОСОБА_4 не міг наносити удари ОСОБА_6 , бо він був набагато п`янішим, аніж обвинувачений.

Обвинувачений та його захисник, які наполягали на версії самозахисту ОСОБА_6 і агресивній поведінці потерпілого, тобто, заперечуючи показання потерпілого та свідка і цій частині, не навели суду причин, за яких останні могли б оговорювати ОСОБА_6 . Навпаки, свідок стверджував, що перебуває у дружніх стосунках і з обвинуваченим, і з потерпілим. Потерпілий в судовому засіданні повідомив, що неприязних відносин з обвинуваченим у нього немає.

Крім показів потерпілого та свідка, які не викликають сумнівів у достовірності, суду надано й письмові докази, які у сукупності з вищевказаними показами потерпілого та свідка підтверджують обставини обвинувального акту.

Зокрема, ОСОБА_4 звернувся до поліції із відповідною заявою про кримінальне правопорушення, в якій зазначив, що 05.05.2019 року він, перебуваючи неподалік буд.46 по проспекту М.Лушпи у м.Суми, отримав тілесні ушкодження від ОСОБА_6 (а.с.75).

При цьому, зауваження обвинуваченого про те, що потерпілий подав таку заяву не відразу, а майже через 3 місяці, не спростовує існування події кримінального правопорушення. Звернення до правоохоронних органів із такою заявою є правом потерпілого, реалізація якого не обмежена строками подачі. А в даному випадку, як повідомив в судовому засіданні потерпілий, він подав заяву про злочин відразу після виходу з лікарні, а через деякий час, поцікавившись, дізнався, що його заяву було втрачено. Тому 02.08.2019 року він звернувся в поліцію з повторною заявою, після чого вже і було розпочато досудове розслідування.

Згідно довідки з лікарні, а також відомостей, які містяться у медичній карті стаціонарного хворого №8925, ОСОБА_4 у період з 08.05.2019 по 18.05.2019 року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: перелом кісток носа зі зміщенням (а.с. 76,93). А, згідно висновку експерта №546 від 29.08.2019, тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носа зі зміщенням є легким тілесним ушкодженням, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (а.с.96-97).

Як за участі потерпілого, так і за участі свідка ОСОБА_7 було проведено слідчі експерименти, під час яких вони демонстрували механізм завдання удару ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_4 ,а згідно висновків експертів №548 та №547 від 29.08.2019 тілесне ушкодження у ОСОБА_4 утворилось від дії тупого предмету, могло утворитись від удару (ударів) кулаком в ділянку носу, як було продемонстровано потерпілим ОСОБА_4 та ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту (а.с. 77-86,99,102).

Суд, оцінивши наведені докази, не вбачає правових підстав для визнання їх недопустимими в порядку ст.89 КПК України та вважає, що вони в повній мірі доводять те, що ОСОБА_6 умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_4 легке тілесне ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Тобто, в діях ОСОБА_6 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України.

В той же час, твердження обвинуваченого та захисника про те, що в діях ОСОБА_6 відсутній склад злочину, так як тілесні ушкодження було заподіяно обвинуваченим у стані сильного душевного хвилювання, викликаного поведінкою потерпілого, і що обвинувачений вимушений був захищатись, суд не може прийняти до уваги, виходячи з таких обставин.

В п.25 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» зазначено, що за заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження у стані сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірною поведінкою потерпілого, або в разі перевищення меж необхідної оборони кримінальної відповідальності не встановлено.

Верховний суд в своїй Постанові від 16.01.2019 року у справі № 723/873/15-к, провадження № 51-5526км18 вказав на ознаки сильного душевного хвилювання.

Так, стан сильного душевного хвилювання, як емоційний процес, характеризується своєю раптовістю, неочікуваністю, миттєвістю, бурхливістю, швидкоплинністю.

Однак в даному випадку, згідно встановлених в судовому засіданні обставин: потерпілий, обвинувачений та свідок ОСОБА_7 протягом декількох годин розпивали спиртні напої, об`єктивних даних і, тим більше, допустимих доказів того, що ОСОБА_4 нападав на обвинуваченого немає. А за показами свідка ОСОБА_8 ОСОБА_4 і не міг наносити удари ОСОБА_6 , бо був набагато п`янішим, аніж обвинувачений, лише словесно ображав ОСОБА_6 , через що між ними виникав конфлікт. Крім того, як показав свідок, бійку розпочав саме ОСОБА_6 , який перший раз накинувся на потерпілого, звалив його на землю, а він підбіг до них та розтягнув їх, а другий раз підійшов та ударив в ніс.

Відомостей про те, що у обвинуваченого були в результаті бійки тілесні ушкодження, які наносив ОСОБА_4 , також надані суду докази не містять.

Словесні образи не можна розцінювати як протиправну поведінку потерпілого, яка могла б викликати сильне душевне хвилювання у обвинуваченого.

Тим більше, що ОСОБА_6 ніхто не забороняв припинити спілкування з потерпілим та поїхати додому. Проте, як показали потерпілий та свідок ОСОБА_7 та на чому наполягав обвинувачений: після першої бійки саме ОСОБА_6 купив ще пляшку спиртного, після чого вони продовжили випивати, конфліктувати і в ході такого словесного конфлікту ОСОБА_6 і заподіяв удар потерпілому в ніс.

Тобто, вказане свідчить, що обвинувачений заподіяв легке тілесне ушкодження не у стані сильного душевного хвилювання, а умисно, за відсутності протиправних дій з боку потерпілого та ні про який захист від дій потерпілого не може йти мова, оскільки відсутні докази на підтвердження таких обставин.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме те, що обвинувачений вчинив злочини невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який є не судимою особою, на обліку в диспансерах не перебуває, а також - відсутність обставин, які пом`якшують покарання.

Враховуючи викладене, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції статті - у виді штрафу.

Відповідно до ст.100 КПК України необхідно вирішити долю речових доказів.

Керуючись ст. ст. 368, 370 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання за цим законом у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 1700,00 грн.

Речові докази: медичну картку стаціонарного хворого №8925, - після набрання вироком законної сили повернути законному володільцю Комунальному закладу Сумської обласної ради «Сумська обласна клінічна лікарня».

Вирок суду може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Зарічний райсуд м. Суми, а для засудженого з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1