Дата документу 12.03.2020 Справа № 320/822/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №320/822/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/120/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ленінградське Ленінградського району Кокчетавської області Казахстану, громадянина України, який неодружений, не працює, має середню освіту, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 17 травня 2004 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.190, ч.4 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі; звільнений 27 липня 2005 року на підставі ст.3 п.б. Закону України «Про амністію»;

- 07 квітня 2008 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.263, ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 07 квітня 2009 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 19 травня 2009 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі; звільнений 16 травня 2012 року по відбуттю строку покарання;

- 04 жовтня 2012 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.309 КК України до 2 місяців арешту; звільнений 04 грудня 2012 року по відбуттю строку покарання;

- 26 грудня 2013 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 24 січня 2014 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі; звільнений 15 лютого 2016 року по відбуттю строку покарання;

- 22 лютого 2017 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м.Мелітополь Запорізької області, громадянки України, яка незаміжня, не працює, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, середню освіту, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше в силу ст.89 КК України не судимої;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м.Мелітополь Запорізької області, громадянки України, яка незаміжня, не працює, має на утриманні малолітню дитину, середню освіту, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимої,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

захисників адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в режимі відеоконференції з приміщенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Обвинувачений ОСОБА_6 , захисник адвокат ОСОБА_11 , обвинувачена ОСОБА_8 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 жовтня 2018 року, яким

ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.187 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна. На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін. Строк тримання під вартою ухвалено обчислювати з 22 січня 2018 року. На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 22 січня 2018 року до набрання вироком законної сили із розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі;

ОСОБА_13 визнано винуватою та засуджено за ч.2 ст.187 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна. До набрання вироком законної сили обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і взято її під варту в залі суду. Строк тримання під вартою ухвалено обчислювати з 29 жовтня 2018 року. На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 29 жовтня 2018 року до набрання вироком законної сили із розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі;

ОСОБА_8 визнано винуватою та засуджено за ч.2 ст.187 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна. До набрання вироком законної сили обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і взято її під варту в залі суду. Строк тримання під вартою ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання. На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 29 жовтня 2018 року до набрання вироком законної сили із розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вказаний вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким його виправдати.

Свої вимоги обвинувачений мотивує тим, що стороною обвинувачення не було надано доказів, які б вказували на скоєння ним інкримінованого йому злочину, а все обвинувачення побудовано лише на показаннях потерпілої. Під час досудового розслідування не проведено огляд місця події та слідчий експеримент. Потерпіла та свідок ОСОБА_14 під час їх допиту в судовому засіданні надали суперечливі показання. Крім того, потерпіла особисто не зверталася із заявою про скоєння щодо неї злочину 25 грудня 2017 року, а звернулася лише 16 січня 2018 року. Показання свідка ОСОБА_15 , з огляду на ч.4 ст.96 КПК України, не можуть бути взяті до уваги.

Також обвинувачений зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому в проведенні слідчого експерименту, хоча проведення даної слідчої дії мало істотне значення для встановлення істини у справі, чим порушив його право на захист, а також не дослідив істотні обставини, які могли вплинути на його висновки. При цьому суд спотворив у вироку надані ним показання.

Свідок ОСОБА_14 не бачив, що відбувалося в домі та хто заподіював потерпілій тілесні ушкодження, а бачив лише як обвинувачені виходили з будинку.

Потерпіла тривалий час переховувалась від органів досудового розслідування, ігнорувала виклики її в судове засідання для дачі показань. Викрадені у потерпілої речі були вилучені не в нього дома, обшук за місцем його мешкання не проводився.

Після затримання 20 січня 2018 року він дві доби перебував у відділеннях поліції без законних на те підстав і лише 22 січня 2018 року був доставлений до суду для обрання запобіжного заходу.

Суд першої інстанції відмовив йому в залученні перекладача та у правовій допомозі консула республіки Казахстан в Україні, незважаючи на те, що він фактично не має громадянства України.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_11 просить вищевказаний вирок суду щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, а обраний щодо обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасувати.

Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у інкримінованому їм злочині. В основу вироку судом першої інстанції покладені не перевірені докази, які суд не в повній мірі дослідив, що є недопустимим. Висновки суду про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мали умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, діяли з корисливих мотивів, тим більше за попередньою змовою групою осіб, не конкретизовані та не підтверджені безумовними доказами, які могли б без припущень вказувати на скоєння ними кримінального правопорушення.

Обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ґрунтується в основному на показаннях потерпілої ОСОБА_16 , які ніяким чином не були перевірені ні в ході досудового розслідування, ні під час судового розгляду. Протиріччя в показаннях обвинувачених та потерпілої судом не усунені. Більш того, особа потерпілої ніким не встановлювалася.

Також судом не надано відповідної оцінки тому факту, що усі події відбувалися 25 грудня 2017 року, а із заявою про вчинений злочин потерпіла ОСОБА_16 звернулася лише 16 січня 2018 року, що вже викликає сумніви в правдивості та послідовності пояснень потерпілої.

Суд не звернув уваги на показання обвинувачених про те, що вони взагалі не були присутні в приміщенні будинку, коли ОСОБА_17 та потерпіла залишилися на одинці та їм не відомо, що там відбувалося.

Крім того, обираючи щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції не надав належної оцінки даним про особу обвинувачених.

Таким чином, захисник вважає, що вищезазначені обставини вказують на необ`єктивність та упередженість суду при ухваленні вироку та призначенні покарання.

Також захисник зазначає, що в порушення вимог ст.22 КПК України, суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання сторони захисту про перевірку показань потерпілої та усіх обвинувачених на місці, оскільки ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду можливість нападу в сукупності з нанесенням тілесних ушкоджень одночасно усіма обвинуваченими не перевірялася.

Суд першої інстанції не встановив і не конкретизував у вироку хто з обвинувачених і які саме тілесні ушкодження спричинив потерпілій. Також суд не звернув уваги на те, що в цей день потерпіла знаходилася в нетверезому стані і зі слів обвинувачених та свідка ОСОБА_14 ледве трималась на ногах.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить вирок скасувати як незаконний, необґрунтований та невмотивований і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що незаконність вироку полягає в тому, що суд першої інстанції не врахував, що вона раніше не судима, свою вину визнала частково, а саме в тому, що вони дралися, але вона не збирала речі, не душила ногою потерпілу та не роздягала її.

Згідно з вироком суду, 25 грудня 2017 року приблизно о 17:00 годині, знаходячись в будинку АДРЕСА_5 , ОСОБА_7 , маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, спільно із ОСОБА_6 , ОСОБА_18 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, ОСОБА_8 , з метою заволодіння майном ОСОБА_16 здійснили на неї напад, під час якого нанесли множинні удари ногами та руками по тулубу та голові ОСОБА_16 , внаслідок чого потерпіла впала на підлогу та було подавлено її волю до спротиву. Відразу після цього, ОСОБА_7 , реалізуючи свій умисел, спільно із ОСОБА_18 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 зняли з ОСОБА_16 її хутряну дублянку чорного кольору, вартістю в 2500 гривень, яка була одягнута на неї, та ОСОБА_18 , діючи за попередньою змовою групою осіб, наніс ще один удар ногою в область голови, та силою зняв з пальця руки ОСОБА_16 жіноче кільце з написом «Спаси і збережи» з позолотою, 16 розміру, вартістю 250 гривень. Внаслідок вищевказаних ударів потерпілій ОСОБА_16 було спричинено тілесні ушкодження у виді рани голови, що зумовило необхідність хірургічного лікування, синець правого ока, крововилив у сполучну оболонку лівого ока, які кваліфікуються як легкі, що спричинили короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я.

Відразу після цього, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, спільно із ОСОБА_18 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , знаходячись у кімнаті будинку АДРЕСА_5 , заволоділи майном потерпілої ОСОБА_16 , а саме: жіночою шкіряною лаковою сумкою чорного кольору, вартістю 800 гривень, в якій знаходились документи на ім`я ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме: закордонний паспорт, біометричний паспорт з реєстром місця проживання та шкіряний гаманець коричневого кольору, вартістю 250 гривень із грошовими коштами в сумі 300 гривень; шкіряну куртку темно-коричневого кольору з капюшоном, довжиною по стегна, вартістю 2600 гривень; жіночі замшеві черевики, чорного кольору, вартістю 800 гривень; хутряну безрукавку з капюшоном, вартістю 3000 гривень; жіночі шкіряні черевики білого кольору, вартістю 1200 гривень; жіночі джинсові шорти, матеріальної цінності для потерпілої не представляють; халат жіночий чорного кольору з різнокольоровими вставками, матеріальної цінності для потерпілої не представляють, після чого пішли з місця вчинення злочину. Таким чином, потерпілій ОСОБА_16 був завданий матеріальний збиток на загальну суму 11 700 гривень.

Заслухавши доповідь судді; обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисників - адвоката ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні підлягають задоволенню частково, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону в цілому дотримався при розгляді даного провадження, ретельно дослідив надані сторонами докази у їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини провадження та обґрунтовано визнав ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 винними у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, не визнав та суду показав, що 25 грудня 2017 року він приїхав до ОСОБА_19 аби допомогти. Вони сиділи розпивали пиво. На мобільний телефон ОСОБА_20 надходили дзвінки та були розмови, однак їх суть йому не відома. Потім ОСОБА_21 запропонувала поїхати до її брата. По дорозі вони заїхали до магазину «Сільпо». Після цього приїхали до потерпілої ОСОБА_22 , адресу він не знає. Яна з ОСОБА_23 зайшли перші у будинок, а потім - він. В подальшому він вийшов у двір, оскільки в нього задзвонив мобільний телефон. Потім він почув крики, які доносились з будинку. Через вхідні двері у будинок він побачив, що ОСОБА_24 та ОСОБА_21 лежали на підлозі. Він одразу закінчив розмову по телефону, а коли увійшов до будинку, ОСОБА_21 вже сиділа біла столу в кімнаті, а ОСОБА_24 сиділа на дивані. Потім він пішов до іншої кімнати, де знаходився ОСОБА_25 та ОСОБА_26 . Потім ОСОБА_26 вийшов з кімнати, а він залишився з ОСОБА_25 . Через деякий час він знову почув сварку, а коли вийшов з кімнати, побачив, що бились ОСОБА_24 та ОСОБА_23 . Він допоміг їх розняти та в нього знову задзвонив телефон і він вийшов до коридору та відповів, що передзвонить пізніше та знову повернувся до кімнати. Конфлікт закінчився, дівчата вийшли на вулицю, а він з ОСОБА_26 залишились удвох. Потім увійшла ОСОБА_21 , покликала ОСОБА_23 та сказала їй збиратись додому. Він сказав ОСОБА_26 , щоб він збирався також додому та вийшов на вулицю. Звідки у ОСОБА_27 з`явилась кров, йому не відомо. Під час його присутності у кімнаті ОСОБА_28 не бив. На вулицю він виходив з ОСОБА_23 у проміжок часу, коли між дівчатами закінчився конфлікт. Пакети з будинку виносив ОСОБА_26 . На його запитання: «Що в пакетах?», ОСОБА_26 просто відмахнувся рукою та нічого не відповів. Першими з будинку пішов він, потім ОСОБА_21 та ОСОБА_23 , ОСОБА_26 ще 15-20 хвилин знаходився у будинку, потім наздогнав їх біля воріт. Коли він виходив з будинку, Олю бачив, в неї був пошарпаний вигляд, вона сиділа в одязі. Чому він не подзвонив до поліції аби припинити конфлікт, пояснити не може. Він тілесні ушкодження ОСОБА_22 не спричиняв. Кімната в будинку, в якій вони знаходились, дуже маленька, з правого боку стоїть диван, зліва стіл, тумбочка та стілець, між ними відстань приблизно пів метри, може більше. Розмір кімнати не дозволяє перебування в ній трьох осіб. Приводів ОСОБА_29 та ОСОБА_30 його обмовляти немає.
Обвинувачена ОСОБА_8 під час судового розгляду свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, фактично не визнала та суду пояснила, що 25 грудня 2017 року вона разом із ОСОБА_31 перебували в неї вдома, де розпивали спиртні напої - випили приблизно шість літрів пива на двох. В цей час на мобільний телефон ОСОБА_19 з телефону її співмешканця ОСОБА_32 подзвонила потерпіла ОСОБА_22 та почала на їх адресу висловлюватись ненормативною лексикою та зазначила, що їм треба поговорити. Яна кинула трубку. Потім приблизно з 17:00 до 18:00 години вечора ОСОБА_22 знову подзвонила з проханням поговорити, після чого вони зібрались та поїхали до Олі. По дорозі вони заїхали у магазин, купили дітям цукерок та продуктів, випили ще по пляшці пива. Приїхали за адресою: провулок Селянський, номер будинку не пам`ятає, вона, ОСОБА_33 та ОСОБА_34 та її дитина. Першою до будинку увійшла ОСОБА_33 , за нею зайшла вона, а вже після неї - ОСОБА_34 . У будинку перебували ОСОБА_22 , яка сиділа біля дверей на дивані, ОСОБА_17 стояв далі в кімнаті біля шафи з речами. В кімнаті працював телевізор. Коли вона увійшла до будинку, ОСОБА_35 в кімнаті не бачила. Потерпіла сиділа на дивані без верхньої одежі в штанях та кофті, на ногах в неї були взуті черевики. Блискавка на штанях у Олі була чи то розстібнута, чи то розірвана. Раніше вона з потерпілою знайома не була і того вечора побачила її вперше, однак дізнавшись, що вона разом з її співмешканцем - ОСОБА_36 випивали, вона приревнувала його до неї. Стародуб ОСОБА_21 почала запитувати потерпілу, чому вона дзвонила з чужого мобільного телефону та ще і висловлювалась нецензурною лайкою. ОСОБА_22 піднялась з дивана та почала кидатись на ОСОБА_37 , яка у відповідь накинулась на Олю, в результаті вони зчепились за волосся одна одній, бились ногами та впали на підлогу. Вона намагалась їх розняти та наступила ОСОБА_27 на руку, а не на шию. Стародуб ОСОБА_21 тягала потерпілу за волосся. ОСОБА_34 в цей час стояв в кімнаті біля дверей. Потім потерпіла сіла на диван та почала на неї нецензурно висловлюватись, на що вона вдарила її рукою по обличчю і між ними знову виникла бійка, яка спочатку була на дивані, потім - на підлозі. Рознімав їх ОСОБА_34 . По обличчю потерпілу вона вдарила два рази під час другого конфлікту. Потім з іншої кімнати вийшов ОСОБА_25 та почав запитувати, що трапилось, на що ОСОБА_38 штовхнув його назад до кімнати та зачинив двері. Вона зайшла у кімнату до ОСОБА_25 аби пояснити, чому вийшла така ситуація, та що вона вдарила Олю за те, що остання висловлювалась на її адресу нецензурною лайкою, дзвонила та погрожувала, що постріляє їх. Після конфлікту, який відбувся між нею та ОСОБА_39 , остання почала висловлюватись нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_40 , на що він вдарив її ногою по обличчю в ніс, потім вони почали її бити, а ОСОБА_41 сказав їй зняти з ОСОБА_27 черевики. ОСОБА_42 в цей час перебував в кімнаті, а вийшли вони пізніше на прохання ОСОБА_43 . Вони з ОСОБА_44 вийшли з кімнати, в цей час ОСОБА_41 сказав ОСОБА_27 , що забирає в неї речі, оскільки її дитина вкрала гроші і потім вони будуть розбиратись далі. Пояснила, що ОСОБА_41 вдарив ОСОБА_45 ногою по голові, коли вона висловлювалась на його адресу нецензурною лайкою. Коли вона разом з ОСОБА_23 знімала черевики з потерпілої, ОСОБА_38 тримав її за шию, в цей час ОСОБА_34 стояв поруч. З присутніх у кімнаті ніхто не сказав припинити бійку. Коли з ОСОБА_27 знімали черевики, вона була в штанях, вона їх з неї не знімала. Хто знімав з ОСОБА_27 штани не знає, в цей момент вона виходила на вулицю курити. Вона виходила на вулицю з ОСОБА_46 покурити після того, як зняла з ОСОБА_27 черевики та залишила їх на підлозі. Дублянка ОСОБА_27 лежала на дивані. Коли вони виходили на вулицю, у будинку з ОСОБА_39 залишився ОСОБА_41 . Коли повернулись з вулиці, вони побачили, що ОСОБА_47 брюки були розірвані, ОСОБА_41 сидів поряд та розмовляв із нею. Вона під час перебування у будинку, після того, як припинили бити потерпілу, складала її речі - дублянку та взуття, до пакету, оскільки зробити це сказав ОСОБА_48 . Сумку ОСОБА_27 в будинку вона не бачила, її вже побачила у себе вдома, її зміст вона не оглядала. Належний потерпілій мобільний телефон додому приніс ОСОБА_26 того вечора. Обручку вона взагалі не бачила. В них вдома були речі ОСОБА_27 , а саме: черевики, дублянка, тобто все майно, яке зазначено в обвинувальному акті. Речі потерпілої з шафи іншої кімнати не пам`ятає, хто збирав. Першими з будинку після сварки вийшла вона з ОСОБА_31 та дитиною. В кімнаті залишились ОСОБА_42 та ОСОБА_41 . Потім вийшов ОСОБА_42 . ОСОБА_26 ще деякий час залишався у будинку, потім вийшов з пакетами в руках, на її запитання про те, що в пакетах, він пояснив, що вдома все розповість їй. Коли вони виходили з калитки у двір, заходив ОСОБА_49 та спитав, що трапилось, оскільки його покликали сусіди та пояснили, що в нього вдома сварка. ОСОБА_41 з ОСОБА_50 відійшли, а вони пішли далі. Під час проведення обшуку речі ОСОБА_27 були розкидані, пакети, у яких вони знаходились, були розірвані. Черевики ОСОБА_27 знаходились під столом. Коли ОСОБА_42 виходив з будинку, в нього в руках були пакети, однак вона не пам`ятає - чи то були пакети з магазину, чи інші. Обвинувачена зауважила та тому, що визнає те, що била потерпілу по обличчю та тримала за волосся. Під час обшуку ОСОБА_26 вдома не було, були вона та ОСОБА_33 . Працівники поліції в них вдома знайшли речі ОСОБА_27 . Вказані речі в них вдома знаходились майже місяць, оскільки ОСОБА_24 їх не забирала, хоча вони їй дзвонили. Кров на обличчі потерпілої вона не бачила. Дитина, яка прийшла разом з ними, перебувала в іншій кімнаті.

Під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, визнала частково та суду пояснила, що 25 грудня 2017 року під час конфлікту вона подряпала ОСОБА_22 , з якою знайома вже два роки. В інший частині вину не визнає. Між ними був конфлікт через те, що потерпіла вкрала у ОСОБА_32 мобільний телефон, крім того вона обмовила її дитину. 25 грудня 2017 року вона разом з ОСОБА_51 випивали пиво. На її телефон подзвонила потерпіла ОСОБА_22 з мобільного телефону ОСОБА_32 , щось пояснювала, однак вона поклала слухавку. Потім ОСОБА_16 знову телефонувала, але вона проігнорувала її дзвінок. Через деякий час ОСОБА_16 знову подзвонила та почала погрожувати, що постріляє їх, висловлювалась нецензурною лайкою, казала, щоб вони приїхали поговорити. Після розмови вона, ОСОБА_23 та ОСОБА_34 зібрались та поїхали до ОСОБА_27 . Коли приїхали до будинку, постукали у двері та у відповідь почули, щоб заходили. Вона зайшла перша. Оля сиділа в кімнаті на дивані та, почала її штовхати, на що вона також її штовхнула, після чого вони впали на підлогу та почали битись. Альона в цей час рознімала їх. Потім вони розійшлись, ОСОБА_24 почала кричати на ОСОБА_23 , потім вони почали битись вдруге. В цей момент вона вийшла до коридору, а коли повернулась, то покликала ОСОБА_23 та вийшла з останньою на вулицю. Альона з ОСОБА_44 були на кухні, ОСОБА_41 стояв біля печі. В цей час з кімнати вийшов ОСОБА_25 та почав запитувати, що сталось. Потім на вулицю вийшла ОСОБА_23 з ОСОБА_44 , за ними вийшов ОСОБА_41 з пакетами і вони поїхали додому. Коли виходили, зустріли ОСОБА_52 та пояснили йому, що побились. Хто знімав з ОСОБА_27 речі вона не бачила. Що було в пакетах, які виніс ОСОБА_41 , вона не бачила, так як на вулиці вже було темно. З будинку виходили о 20:00-21:00 годині вечора. Олю без одягу вона не бачила. Соболь ОСОБА_42 зайшов до будинку, коли ОСОБА_23 билась з ОСОБА_39 . Під час сварки з ОСОБА_39 вона подряпала їй обличчя, а саме щоки. Одяг з ОСОБА_27 вона не знімала і взагалі ніхто з присутніх цього не робив. Припускає, що ОСОБА_24 сама могла роздягнутись. Із ОСОБА_22 вона знайома майже два роки. До 25 грудня 2017 року у неї був конфлікт з ОСОБА_39 - коли вона разом з ОСОБА_53 прийшли до ОСОБА_19 та вкрали у ОСОБА_26 мобільний телефон, також ОСОБА_24 обмовила її дитину. Кімната, в якій вони знаходились 25 грудня 2017 року, була дуже вузька, в цій кімнаті стояв диван, тумбочка, стіл, піч. Між тумбочкою та диваном відстань пів метри. Вона не бачила, щоб ОСОБА_34 бив Олю та збирав які-небудь речі. Соболя ОСОБА_54 того вечора у будинку вона постійно не бачила. Обшук проводився у її присутності, речі, які належали ОСОБА_27 , знаходились за адресою її проживання у шафі в пакеті. До проведення обшуку речі були розкидані по квартирі і вона разом з ОСОБА_23 збирали їх у два пакети та поклали до шафи.

Незважаючи на невизнання обвинуваченими своєї вини у розбійному нападі на потерпілу ОСОБА_16 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вина останніх повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Мотивуючи свій висновок про винуватість обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, які досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 КПК України.

Так, потерпіла ОСОБА_16 суду показала, що 25 грудня 2017 року приблизно об 11:00 годині вона прийшла у будинок АДРЕСА_5 аби забрати свої речі, оскільки раніше там проживала. Коли вона зібрала речі, то лягла відпочити, чекаючи дитину. На початку 12:00 години вона прокинулась, до будинку прийшов її старший брат ОСОБА_55 та ОСОБА_48 , вони розпивали спиртні напої. Вона встала, сходила до туалету, а коли повернулась, то не знайшла власного мобільного телефону, через що висловила свої претензії ОСОБА_26 та між ними відбулась розмова на підвищених тонах, після чого ОСОБА_26 пішов. Приблизно через дві години ОСОБА_26 повернувся та із собою приніс пляшку коньяку, яку вони з братом продовжили пити. Вона в той день вживала пиво. Потім близько 16:00 години прийшов додому ОСОБА_56 та попросив аби ОСОБА_57 пішов з будинку, на що той відповів, що коли доп`є тоді і піде. ОСОБА_56 пішов по своїх справах. У будинку залишився ОСОБА_26 і ОСОБА_25 , та прийшли ОСОБА_23 , ОСОБА_21 і ОСОБА_42 . У будинку також була їх дитина. Яна накинулась на неї перша і вони зчепилась та впали на підлогу. Яна перебувала перед нею. Альона наступила їй ногою на горло та почала її душити. ОСОБА_34 наносив удари ногами по голові більше п`яти разів, коли вона лежала на підлозі. Вона бачила, що з тієї сторони, де була її голова (а впала вона головою до двері), знаходився ОСОБА_58 . ОСОБА_26 наносив удари по спині та боках ногами, а потім, коли вона сиділа на дивані, він наніс удар ногою в ніс, пішла кров, брат почав кричати, але вони його виштовхали з кімнати. Били всі четверо - ОСОБА_23 , ОСОБА_42 , ОСОБА_21 , ОСОБА_26 . Вся голова була розбита, в крові. На голові були рани - хтось вдарив кочергою по голові. Дівчата ходили по будинку та збирали її речі по шафі. Яна стала кричати, щоб вона роздягалась, та почала знімати з неї дублянку. В цей час ОСОБА_41 з ОСОБА_44 тримали її під руки за тулуб, а дівчата разом одна з однієї сторони, інша з другої, знімали з неї одяг, брюки та білизну. У неї почалась істерика і вона почала сильно кричати. Її залишили дівчата та з нею залишився ОСОБА_26 , який наніс удар ногою в ділянку носа та зняв з пальця кільце та пояснив, що за кожне слово треба відповідати. Зі слів покійного брата, навіть їх дитина збирала її речі. Дівчата разом знімали з неї взуття, складали її одяг до пакетів. Потім вони всі пішли з її речами, вона залишилась в одній кофтині. Бити її почали відразу по голові. Кількість ударів вона не рахувала, але їх було більше двадцяти. З будинку забрали її особисті речі, а саме: халат, шорти, взуття, верхній одяг. Потім всі викрадені речі знайшли у них під час проведення обшуку, разом з телефоном. З речами вони забрали сумочку з документами, паспортом та гаманець, в якому знаходились грошові кошти близько 300 гривень. Речі її були в дальній кімнаті в шафі, також була її валіза. У будинку дві кімнати та коридор. Її речі знаходились в різних кімнатах. Після лікарні до будинку вона не поверталась. В той день до поліції про подію, яка сталась, повідомляли з лікарні, а також до поліції телефонувала її сестра. На наступний день вона телефонувала та цікавилась, як йде слідство. Потім, коли стала себе краще почувати, зверталась до відділення поліції для отримання інформації, яким чином відбувається досудове слідство. Після проведення обшуку частина належного майна їй повернута, про що нею написано розписку, документи не повернуто, та вона звернулась для отримання нового паспорту.

Свідок ОСОБА_14 суду показав, що він знайомий із ОСОБА_59 , ОСОБА_51 та ОСОБА_60 , ОСОБА_37 знає п`ять років, товаришує. 25 грудня 2017 року він прийшов з роботи додому близько 16:00 години до будинку АДРЕСА_5 , там були ОСОБА_61 , її покійний брат та ОСОБА_48 , вони випивали та розмовляли. Потім ОСОБА_24 сказала, що зник її мобільний телефон. ОСОБА_41 запропонував випити по чарці та вони випили. Толик пройшов по коридору, телефону там не було, потім він пішов, а ОСОБА_24 з братом залишились. Він також пішов з будинку у своїх справах. Коли він повертався додому близько 18:00 години, діти, які йшли назустріч, повідомили, що в нього у будинку скандал. Коли він зайшов у будинок, ОСОБА_21 , ОСОБА_23 та ОСОБА_34 вийшли на вулицю. Коли він зайшов у двір йому пояснили, що ОСОБА_24 з ОСОБА_46 з`ясовували стосунки. Яна прийшла поговорили з ОСОБА_39 . Коли він хотів зайти до будинку, йому на зустріч вийшли ОСОБА_41 з товаришем ОСОБА_44 та попросили почекати одну хвилину на вулиці. Оля сиділа на дивані вся в крові, в кімнаті був бардак. Він наздогнав ОСОБА_37 , ОСОБА_23 та спитав в них, що трапилось, йому пояснили, що дівчата самі розберуться. Він спитав, що в них за пакети. Він спитав, де ОСОБА_25 , ОСОБА_21 пояснила, що він залишився у будинку. У ОСОБА_23 було два пакети, а взагалі він бачив чотири пакети. Потім він повернувся додому та хвилин 20 сидів з ОСОБА_39 , потім їй стало погано - вона втрачала свідомість, та він викликав швидку медичну допомогу. Коли він зайшов, ОСОБА_24 сиділа на дивані. Він одразу накинув на неї кофту, так як вона була роздягнена. ОСОБА_25 стояв на порозі. Він спитав в нього, що трапилось, на що ОСОБА_25 відповів, що нічого не бачив. Оля була роздягнута, збоку в неї була розбита голова. Волосся та обличчя в неї були в крові. Коли він їх догнав та просив повернути речі ОСОБА_27 , але йому відповіли, що краще не втручатись, дівчата самі розберуться. Альона пояснювала, що в пакетах були продукти харчування, однак він бачив, що там були речі. Були пакети з надписом «АТБ» та великі чорні пакети. Толик пояснив, що сердиться на його брата, хотів з ним поговорити. Вже вдома він спитав у ОСОБА_27 , що сталось, на що вона відповіла, що її побили ОСОБА_23 , ОСОБА_42 , ОСОБА_21 , ОСОБА_41 . Потім їй стало погано, вона втратила свідомість. У лікарні ОСОБА_27 зашили рану на голові, після чого вона поїхала до своєї сестри. Речі ОСОБА_27 знайшли під час обшуку у ОСОБА_20 вдома. Олі було відомо, де знаходились ключі від його будинку. Оля жила з його братом, тому її речі були у нього вдома. Оля пояснила, що її били руками та ногами всі четверо. Хто рвав на ній речі, вона не пояснювала, зазначила, що хтось з дівчат. Мобільний телефон Олі також знайшли у Яни.

Також, судом першої інстанції досліджені письмові докази, яким надана відповідна правова оцінка.
Так, згідно з протоколом прийняття заяви від ОСОБА_16 про вчинене кримінальне правопорушення від 16 січня 2018 року, остання повідомила, що 25 грудня 2017 року за адресою: АДРЕСА_5 , четверо осіб її побили та відкрито викрали сумку з документами, мобільний телефон, кільце, грошові кошти 300 гривень її носильні особисті речі.
Відповідно до даних з Журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення №325дск, за порядковим номером 28525, 25 грудня 2017 року о 22:01 годині надійшло повідомлення з Мелітопольської Міської Лікарні № 1, за змістом якого, звернулась за медичною допомогою ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ЧМТ, рвана рана. Крім того, наступний запис журналу за порядковим номером 28526, 25 грудня 2017 року о 22:10 годині надійшло повідомлення з адреси лікарні Б.Хмельницького, 46 від сестри потерпілої ОСОБА_16 на лінію 102.
Згідно з рапортом помічника чергового Мелітопольського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, 25 грудня 2017 року отримано повідомлення по телефону та зареєстровано ЄО №28525 від 25 грудня 2017 року, як : інші тілесні ушкодження. В результаті опрацювання інформації встановлено, що 25 грудня 2017 року о 22:01 годині надійшло повідомлення по телефону до РУ про те, що 25 грудня 2017 року о 21:00 годині за адресою: м.Мелітополь, пров.Селянський, буд.36 до лікарні №1 за медичною допомогою звернулась ОСОБА_16 , яка мешкає АДРЕСА_6 з д/з: ЧМТ-?, СГМ-?, забійна рана області тім`я. Мобільний телефон НОМЕР_1 . Травму отримала за місцем мешкання під час сварки зі знайомими. Не госпіталізована, заявник ОСОБА_62 .
Згідно з рапортом помічника чергового Мелітопольського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, 25 грудня 2017 року отримано заяву та зареєстровано ЄО за №28526 від 25 грудня 2017 року. В результаті опрацювання інформації встановлено, що 25 грудня 2017 року о 22:00 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 25 грудня 2017 о 22:00 за адресою: АДРЕСА_7 приблизно 40 хвилин тому викликали поліцію з приводу того, що побили сестру заявниці ОСОБА_63 , хоче щоб з нею зв`язались з Мелітопольського ВП за консультацією. Заявник ОСОБА_64 .
Згідно з рапортом інспектора СРПП №4 Мелітопольського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області 26 грудня 2017 року, отримано заяву та зареєстровано ЄО за №28569 від 26 грудня 2017 року. В результаті опрацювання інформації встановлено, що 26 грудня 2017 року о 13:54 надійшло повідомлення з приводу грабежу ОСОБА_65 , просять повідомити про рух по їх справі.
Відповідно до довідки за підписом чергового лікаря ОСОБА_66 від 25 грудня 2017 року, у ОСОБА_16 під час відвідування травмпункту 25 грудня 2017 року встановлений діагноз: забій, рана скроневої області голови. Алкогольне сп`яніння.
Відповідно до висновку судово-медичного експерта КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради Мелітопольське міжрайонне відділення ОСОБА_67 №13 від 17 січня 2018 року, у ОСОБА_16 були тілесні ушкодження рана голови, що зумовила необхідність хірургічного її лікування, синець правого ока, крововилив у сполучну оболонку лівого ока. Зазначені тілесні ушкодження кваліфікуються наступним чином: рана голови, що зумовила необхідність хірургічного її лікування, як легкі, що спричинили короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я (п.2.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тілесних ушкоджень», затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України, від 17.01.1995 року № 6); інші тілесні ушкодження, як легкі (п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України, від 17 січня 1995 року № 6). Вказані тілесні ушкодження утворилися від дій тупих предметів або при ударах о такі предмети, можливо ногами та при падінні, у тому числі з висоти власного зросту 25 грудня 2017 року за викладених вище обставин. Характерні специфічні ознаки травмуючих предметів в ділянках тілесних ушкоджень у ОСОБА_16 не відобразилися. Тілесні ушкодження у ОСОБА_16 утворилися внаслідок не менш ніж трьох травматичних дій. В описовій частині експертного висновку експертом викладено обставини справи зі слів потерпілої: «25 грудня 2017 року близько 21:00 години в АДРЕСА_5 , двоє невідомих чоловіків та двоє невідомих жінок наносили тілесні ушкодження, одна з жінок повалила на підлогу, після чого всі четверо наносили численні удари руками та ногами по голові та тулубу. Одна з жінок наступала взутою ногою на шию, стискаючи її. Свідомість не втрачала. Після того, що сталось, зверталась за медичною допомогою до ММЛ № 1, де було зашито рану на голові. На амбулаторному та стаціонарному лікуванні не перебувала.
Згідно з протоколом обшуку від 20 січня 2018 року, за адресою: м.Мелітополь, вул.Маяковського, буд.48 виявлено: в спальній кімнаті пара жіночих черевик чорного кольору, розміром «37», пара жіночих черевик білого кольору, які вилучені та поміщені до полімерного пакету №4370962; жіноча лакова сумка чорного кольору, виконана із шкірного замшу, яка вилучена до полімерного пакету №4370963; дублянка жіноча чорного кольору, яка вилучена та поміщена до полімерного спецпакету №4370972; в спальній кімнаті №2 виявлено шорти джинсові та халат чорного кольору, які вилучені та поміщені до спец. пакету №4339101; мобільний телефон «Viaan» model V 403, імей1: НОМЕР_2 , імей2: НОМЕР_3 , в корпусі червоного кольору, в якому знаходилась сім карта мобільного оператора « НОМЕР_4 », який вилучений та поміщений до полімерного спец. пакету №0008809; на подвір`ї будинку біля вікна виявлена куртка жіноча коричневого кольору та безрукавка жіноча чорного кольору, які вилучені поміщені до полімерного спец.пакету з пояснювальною биркою.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22 січня 2018 року, свідок ОСОБА_68 впізнав особу ОСОБА_6 , як чоловіка, якого 25 грудня 2017 року він бачив за адресою АДРЕСА_5 та який в його присутності скоїв злочин відносно ОСОБА_16 .
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22 січня 2018 року, свідок ОСОБА_14 впізнав особу ОСОБА_6 , якого 25 грудня 2017 року він бачив за адресою АДРЕСА_5 , та який скоїв відносно потерпілої ОСОБА_16 злочин.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22 січня 2018 року, потерпіла ОСОБА_16 впізнала особу ОСОБА_6 , як чоловіка, який 25 грудня 2017 року із застосуванням насилля незаконно заволодів її майном за адресою: АДРЕСА_5 .

Дослідивши зазначені докази та визнавши їх достовірними, допустимими, а в їх сукупності достатніми, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості всіх обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, при викладених у вироку обставинах, а доводи сторони захисту про протилежне суперечать матеріалам провадження.

Суд першої інстанції в повному обсязі з`ясував усі обставини, які відповідно до вимог ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та правильно встановив фактичні обставини.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не скоював інкримінований йому злочин та взагалі не перебував у будинку, де відбувався конфлікт, є необґрунтованими та такими, що спростовуються не тільки показаннями потерпілої, свідка ОСОБА_14 , а й показаннями обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які підтвердили, що на момент початку конфлікту між ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , та нанесення останній тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 перебував у кімнаті.
Потерпіла послідовно вказувала на те, що тілесні ушкодження їй наносили всі обвинувачені, в т.ч. і ОСОБА_6 . З показань потерпілої та інших доказів вбачається, що дії всіх обвинувачених були узгоджені між собою та направленні на заволодіння її майном.
Ставити під сумнів показання потерпілої жодних підстав немає, оскільки ці показання узгоджуються з іншими доказами, а саме: показаннями свідка ОСОБА_14 , який прибув на місце події одразу після вчиненого злочину та йому потерпіла розповіла про те, що відбувалось та про дії кожного з обвинувачених. При цьому свідок вказав на те, що з будинку вийшли всі обвинувачені, а ОСОБА_41 з ОСОБА_44 просили його не заходити до будинку, а коли він дізнався про те, що трапилось, наздогнав обвинувачених та просив повернути речі потерпілої, але йому сказали не вручатись. При цьому ОСОБА_23 казала, що в пакетах, які були при них, продукти харчування, але він бачив, що там знаходяться речі.
В подальшому викрадені речі виявлені під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Показання потерпілої щодо локалізації та механізму нанесення їй тілесних ушкоджень повністю узгоджуються з вищевказаним висновком експерта №13 від 17 січня 2018 року.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що потерпіла ОСОБА_16 та свідок ОСОБА_14 надали у судовому засіданні суперечливі показання, є безпідставними.
Так, свідок ОСОБА_14 не був свідком розбійного нападу на потерпілу, оскільки його в цей момент не було вдома. При цьому свідок зазначив, що обвинувачені прийшли до нього додому, коли він там був присутній, а потім пішов, а коли повертався, сторонні діти йому повідомили про те, що в нього вдома скандал, потім він побачив як обвинувачені покидають будинок, на його запитання про те, що трапилось, останні йому повідомили, що дівчата самі розберуться. Коли він зайшов до будинку, потерпіла сиділа на дивані вся в крові.
Будь-яких істотних суперечностей між показаннями потерпілої та свідка ОСОБА_14 не вбачається.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що свідок ОСОБА_14 не бачив, що відбувалося в домі, та хто заподіював потерпілій тілесні ушкодження, а бачив лише як обвинувачені виходили з будинку, не вказують про недоведеність обвинувачення. Більш того, як зазначено вище, свідок ОСОБА_14 не заперечував того факту, що він не був очевидцем побиття потерпілої та інших подій, що відбувались у будинку в той момент, та розповідав про події, які відбувались вже після цього, а саме підтвердив той факт, що коли він повернувся додому, потерпіла була побита та без одягу, він бачив як обвинувачені залишали будинок з пакетами, у яких знаходились речі.

Вказані показання свідка повністю узгоджуються з показаннями потерпілої, а доводи апелянтів про протилежне суперечать матеріалам провадження та змісту вироку.

Обставин, які б давали підстави сумніватися у достовірності показань свідка ОСОБА_14 , не вбачається.

Більш того, обвинувачена ОСОБА_7 також вказала на те, що коли вони виходити з будинку, то зустріли ОСОБА_52 ( ОСОБА_14 ) та пояснили йому, що побились.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника - адвоката ОСОБА_11 про те, що потерпіла особисто не зверталась із заявою про вчинення щодо неї злочину 25 грудня 2017 року, жодним чином не вказує про неправдивість її показань.
Потерпіла при судовому розгляді пояснила, що одразу про вказаний випадок до поліції повідомили з лікарні, куди вона потрапила у зв`язку із заподіяними їй тілесними ушкодженнями, а також повідомила її сестра. А коли вже вона стала себе краще почувати, то сама звернулась до поліції і цікавилась рухом досудового розслідування. Викладене підтверджується вищевказаними рапортами працівників поліції та відомостями з Журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення.
Дійсно, лише 16 січня 2018 року до Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення від самої ОСОБА_16 про вчинений злочин, проте, вказана обставина обумовлена поважними причинами, на які вказує потерпіла.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що потерпіла переховувалась від органу досудового розслідування є безпідставними, оскільки нічим не підтверджені.
Також є безпідставними посилання обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про те, що показання свідка ОСОБА_15 , з огляду на положення ч.4 ст.96 КПК України, не можуть бути взяті до уваги, оскільки, як убачається з оскаржуваного вироку, даний свідок у судовому засіданні допитаний не був з об`єктивних причин (у зв`язку з його смертю), та на його показання суд не посилався у вироку.

В той же час, суд обґрунтовано послався як на доказ, що підтверджує висунуте обвинувачення, на відомості з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, за участю свідка ОСОБА_15 , т.я. цей доказ є належним та допустимим.

Та обставина, що суд відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про проведення слідчого експерименту не свідчить про неповноту судового розгляду та про незаконність і необґрунтованість вироку.

Суд розглянув вказане клопотання у встановленому законом порядку, та у зв`язку з відсутністю підстав для його задоволення, відмовив у проведенні вказаної слідчої дії під час судового розгляду, належним чином вмотивувавши своє рішення.

Так, ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 вересня 2018 року в задоволенні клопотання захисника обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 про доручення працівникам Мелітопольского ВП ГУНП в Запорізькій області проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_16 та обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 відмовлено.
Своє рішення суд мотивував тим, що захисником не підтверджено необхідності проведення такої слідчої дії під час судового розгляду та не доведено того, що у інший спосіб встановити обставини справи неможливо.
Крім того, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, ні обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ні захисник на стадії досудового розслідування відповідне клопотання не заявляли.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що судом першої інстанції спотворені надані обвинуваченими показання, є безпідставними та суперечать матеріалам провадження, зокрема аудіозапису судового засідання від 05 вересня 2018 року.
Факт того, що викрадені у потерпілої речі були вилучені не вдома у обвинуваченого ОСОБА_6 , та обшук за місцем його мешкання не проводився, не спростовують того факту, що обвинувачений вчинив вищевказане правопорушення.

Так, сукупністю доказів, на які послався суд у вироку, підтверджується те, що обвинувачені, в т.ч. і ОСОБА_6 вчинили у групі осіб розбійний напад на потерпілу ОСОБА_16 , їх дії були спрямовані на негайне вилучення майна потерпілої із застосуванням до неї фізичного насильства, яке є небезпечним для життя для здоров`я.

Окрім того, розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що його затримано 20 січня 2018 року, і лише 22 січня 2018 року він був доставлений до суду для обрання запобіжного заходу, об`єктивно нічим не підтверджені та не спростовують висновків суду першої інстанції про доведеність вини останнього. Крім того, як убачається з оскаржуваного вироку, що ніким не спростовано, моментом фактичного затримання ОСОБА_6 є 22 січня 2018 року 15:30 годин.

Доводи обвинуваченого про те, що було порушено його право на захист, оскільки йому не надано перекладача, в той час, коли не підтверджено, що він є громадянином України, також є безпідставними, оскільки матеріалами провадження підтверджується той факт, що ОСОБА_6 є громадянином України та розуміє державну мову, будь які клопотання обвинуваченого з зазначеного приводу в матеріалах провадження відсутні.

Суд першої інстанції перевірив всі доводи сторони захисту та дав на них відповідь у вироку.
Враховуючи вищевикладене, є безпідставними і доводи захисника - адвоката ОСОБА_11 та обвинуваченої ОСОБА_69 в апеляційних скаргах про відсутність умислу у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вчинення розбою за попередньою змовою групою осіб, оскільки вказані доводи повністю спростовуються доказами, на які послався суд у вироку.
Більш того, обидві обвинувачені не заперечують того факту, що били потерпілу. Обвинувачена ОСОБА_8 вказала на те, що разом зі ОСОБА_7 вони знімали черевики потерпілої та складали речі останньої у пакет за вказівкою ОСОБА_70 , та віднесли ці речі за місцем свого мешкання, де ці речі перебували майже місяць до їх вилучення. Викладене ще раз підтверджує узгодженість дій обвинувачених.
Так, сукупністю досліджених доказів підтверджується те, що обвинувачені під час здійснення нападу на потерпілу діяли узгоджено між собою: обвинувачена ОСОБА_7 повалила потерпілу на підлогу; обвинувачена ОСОБА_8 в цей момент наступила на шию ногою потерпілій; ОСОБА_6 наносив удари ногою по голові потерпілої; після побиття обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ходили та збирали речі потерпілої та наполягали на тому, щоб потерпіла роздяглася з метою заволодіння і речами, які були на ній, а потім склали у пакети всі речі, якими заволоділи, та забрали їх із собою. В подальшому ці речі виявлені та вилучені за місцем мешкання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що такі дії обвинувачених вказують на вчинення останніми нападу на потерпілу саме з метою заволодіння майном останньої.
Доводи захисника - адвоката ОСОБА_11 про те, що протиріччя в показаннях обвинувачених та потерпілої судом не усунені, є безпідставними.

Так, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, доводи обвинувачених є версією останніх з метою уникнути кримінальної відповідальності.

Посилання захисника на те, що особа потерпілої ніким не встановлювалася, були перевірені судом першої станції та спростовані в оскаржуваному вироку.

Так, під час допиту потерпілої судом встановлено її анкетні дані, місце проживання, також встановлено, що документи, що посвідчують її особу, у неї були викрадені разом з іншими речами, та на час судового розгляду потерпіла відновлювала документи. Крім того, під час судового розгляду обвинувачені розповідали про події, які відбувалися за участю потерпілої, вказували, коли з останньою вони познайомились, та не зазначали про те, що в судовому засіданні брала участь не ОСОБА_16 , а якась інша особа.
Твердження захисника ОСОБА_11 про те, що судом першої інстанції не встановлено і не конкретизовано у вироку, хто з обвинувачених і які саме тілесні ушкодження спричинив потерпілій, є безпідставними та суперечать змісту оскаржуваного вироку.

Потерпіла у своїх показаннях, які відображені у вироку, вказала на те, що били її фактично одночасно всі обвинувачені, а також особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, у зв`язку з чим в неї була розбита голова.

Обвинуваченою ОСОБА_8 не заперечується нанесення нею потерпілій тілесних ушкоджень по обличчю. Також обвинувачена ОСОБА_8 підтвердила нанесення потерпілій ОСОБА_16 . ОСОБА_18 тілесних ушкоджень ногою у ніс, після чого потерпілу почали бити вони зі ОСОБА_7 .

Вказане узгоджується з висновком експерта №13 від 17 січня 2018 року, згідно з яким ОСОБА_16 мала забиту рану скроневої області, яка утворилася від дій тупих предметів або при ударах об такі предмети, можливо ногами та при падінні, у тому числі з висоти власного зросту, тілесні ушкодження у ОСОБА_16 утворилися внаслідок не менш ніж трьох травматичних дій.

Таким чином, нанесення характерних тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_16 підтверджено зазначеними вище доказами та узгоджується між собою.

Викладене в свою чергу не суперечить формулюванню обвинувачення, яке визнане судом доведеним.

Перебування потерпілої ОСОБА_16 в нетверезому стані на час вчинення щодо неї злочину, не спростовує висунутого обвинувачення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив всі обставини провадження та дав правильну оцінку дослідженим доказам, висновки суду, викладені у вироку, відповідають фактичним обставинам провадження.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено з дотриманням вимог ст.65 КК України, з врахуванням ступеню тяжкості та фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, а також особи обвинуваченого. Також суд визнав обставинами, що пом`якшують покарання, позитивну характеристику обвинуваченого за місцем проживання, а також те, що останній не перебуває на обліку останнього у лікаря психіатра та нарколога. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено. При цьому, суд обґрунтовано призначив обвинуваченому остаточне покарання на підставі ст.71 КК України - за сукупністю вироків, частково приєднавши до призначеного покарання невідбуте ОСОБА_6 покарання за вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року.
Покарання обвинуваченій ОСОБА_7 призначено з дотриманням вимог ст.65 КК України, з врахуванням ступеню тяжкості та фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, а також особи обвинуваченого. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав наявність на утриманні обвинуваченої чотирьох неповнолітніх дітей, а також те, що остання на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Покарання обвинуваченій ОСОБА_8 призначено з дотриманням вимог ст.65 КК України, з врахуванням ступеню тяжкості та фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, а також особи обвинуваченої. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав наявність на утриманні обвинуваченої малолітньої дитини, а також те, що остання не перебуває на обліку останньої у лікаря психіатра та нарколога. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням.
При цьому, не зважаючи на ступінь тяжкості та фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про можливість призначення всім обвинуваченим мінімального покарання, яке передбачене законом за вчинене.
Тому, вважати призначене обвинуваченим основне покарання надто суворим, як про це зазначають обвинувачені, жодних підстав немає.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 додаткове покарання у виді конфіскації всього майна, що їм належить, не в повній мірі врахував всі відомості про особу обвинувачених, в т.ч. наявність у останніх на утриманні неповнолітніх дітей, те, що раніше обвинувачені не судимі, позитивно характеризуються за місцем проживання.
З врахуванням викладеного, а також виходячи з принципу верховенства права, що визнається і діє в Україні, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни вироку в цій частині на підставі ст.407-409 КПК України, та призначення обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 додаткового покарання у виді конфіскації частини майна, що є їх власністю.

Окрім того, при формулюванні обвинувачення визнаного доведеним, суд у вироку вказав на те, що у розбійному нападі на потерпілу ОСОБА_16 , разом з обвинуваченими брав участь ОСОБА_18 .
В той же час, однією з фундаментальних засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини (ст.7 КПК України, ст.129 Конституції України).

Відповідно до вимог ч.1 ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Згідно з частиною 5 зазначеної статті поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Вказані положення національного законодавства відповідають практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якою, презумпція невинуватості вважається порушеною, якщо судове рішення відображає думку про винуватість особи у вчиненні злочину до того, як її вину буде доведено відповідно до закону. При цьому, навіть за відсутності офіційних висновків достатньо деякого припущення, що суд розглядає особу як винувату («Мінеллі проти Швейцарії» п.37; «Нераттіні проти Греції» п.23; «Діду проти Румунії» п.41). Попереднє висловлення судом такої думки неминуче порушує презумпцію невинуватості («Нестак проти Словаччини» п.88; «Гарицкі проти Польщі» п.66).

Отже, посилання суду першої інстанції у вироку при формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, на ОСОБА_18 , як на особу, що вчинила вищевказане правопорушення разом з обвинуваченими, суперечить наведеним нормам закону та практиці Європейського суд з прав людини.

Адже встановлення вини особи без дотримання її права на справедливий судовий розгляд, з порушенням принципу презумпції невинуватості, є порушенням Конституції України та вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи викладене, вказане посилання підлягає виключенню з вироку.

Колегія суддів також звертає увагу і на те, що у вироку допущено описку при зазначені дати, з якої слід відраховувати відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та замість «з 26 жовтня 2018 року» (дата ухвалення вироку та взяття під варту обвинувачених) помилково зазначено «з 29 жовтня 2018 року».

Проте, ця описка може бути виправлена в порядку, передбаченому ст.379 КПК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407-409 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , захисника адвоката ОСОБА_11 , обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 жовтня 2018 року, яким ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 визнано винними та засуджено за ч.2 ст.187 КК України, змінити.

Виключити з вироку суду посилання на ОСОБА_70 , як на учасника злочину, та вважати, що злочин вчинений з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження.

Також змінити вказаний вирок в частині призначеного ОСОБА_7 та ОСОБА_8 додаткового покарання, та зазначити що конфіскації підлягає частини майна, що належить останнім.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їм копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4