Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

11 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Количівка Чернігівського району Чернігівської області,

громадянина України, що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

1) вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.11.1999 року

за ч.2 ст.140, ч.2 ст.81, ст.17, ч.2 ст.81, ч.3 ст.140, ч.2 ст.141 КК України

1960 року на 2 роки позбавлення волі з конфіскацією майна;

2) вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.12.1999 року

за ч.2 ст.17, ч.2 ст.140, ч.2 ст.140 КК України 1960 року

на 2 роки 8 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

3) вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області

від 27.11.2001 року за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі;

4) вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 11.12.2006 року

за ч.2 ст.185 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі;

5) вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 06.04.2010 року

за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі;

6) вироком Сосницького районного суду Чернігівської області

від 18.02.2014 року за ч.1 ст.125, ч.3 ст.185 КК України

на 3 роки позбавлення волі;

7) вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області

від 22.05.2017 року за ч.3 ст.185, ч.1 ст.263 КК України

на 4 роки позбавлення волі;

_____________________________________

Справа № 11-кп/824/119/2020
Категорія: ст.537 КПК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_7
Доповідач: ОСОБА_1
який засуджений вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 08.11.2017 року за ст.395 КК України на підставі ч.4 ст.70, п.п.а п.1 ч.1 ст.72 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці,

за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 8 листопада 2019 року,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 08.11.2019 року задоволено клопотання засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 і ОСОБА_6 звільнено умовно-достроково від відбування покарання, призначеного вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 08.11.2017 року, на невідбуту частину 3 місяці 17 днів позбавлення волі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, заступник прокурора Київської області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що висновок суду про те, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки має ґрунтуватися не на характеристиці особи за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбуття якого можливе умовно-дострокове звільнення, а на даних за весь час відбування покарання або протягом значної частини цього строку. Також вважає, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме, положення ст.81 КК України.

Як вказує прокурор, суд не врахував, що ОСОБА_6 з 19.01.2017 року утримувався в місцях попереднього ув`язнення, заохочень та стягнень не мав і до праці не залучався, за час відбування покарання в Державній установі Бучанська виправна колонія (№ 85) з 22.06.2018 року отримав три заохочення, фактично, перед настанням пільги, передбаченої ст.81 КК України, постійно не працював і не виявляв бажання, був працевлаштований лише один місяць у 2018 році та з січня 2019 року почав постійно працювати. Згідно з щоквартальним оцінюванням поведінки особи адміністрація колонії дійшла висновку, що засуджений не заслуговує на отримання заохочення у ІІІ кварталі 2018 року та ІІ кварталі 2019 року. ОСОБА_6 сім разів судимий за злочини проти власності, відбував покарання у місцях позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив та вчинив новий умисний злочин, що свідчить про тривале злочинне спрямування його поведінки та небажання стати на шлях виправлення.

При цьому позитивна характеристика та відсутність стягнень не можуть самі по собі свідчити про виправлення засудженого, оскільки сумлінна поведінка передбачає не тільки наявність заохочень, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених, дотримання порядку та умов відбування покарання, а так само добросовісна поведінка відповідно до положень ст.9 КВК України є обов`язком засудженого, у той час як процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи засудженого, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, наполягаючи на тому, що він виправився, під час відбування покарання постійно працював, хоча і не був одразу офіційно працевлаштований; провівши судові дебати, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Як встановив суд першої інстанції, вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 08.11.2017 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України, і йому призначено покарання у виді арешту на строк 3 місяці.

На підставі ч.4 ст.70 та п.п.а п.1 ч.1 ст.72 КК України за сукупністю злочинів шляхом повного складання покарання, призначеного за цим вироком, з покаранням, призначеним вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22.05.2017 року, яким ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, і на підставі ст.70 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, йому призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції закону від 26.11.2015 року ОСОБА_6 зараховано строк попереднього ув`язнення у строк покарання з 17.01.2017 року по 20.06.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Постановою Верховного Суду від 19.06.2019 року ОСОБА_6 на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції закону від 26.11.2015 року зараховано строк попереднього ув`язнення у строк покарання з 21.06.2017 року по 13.03.2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

14.08.2019 року засуджений ОСОБА_6 і 19.08.2019 року захисник ОСОБА_8 подали до Ірпінського міського суду Київської області клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Задовольняючи клопотання, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що станом на час розгляду справи ОСОБА_6 відбув 2/3 призначеного судом строку покарання, своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів, що став на шлях виправлення, оскільки за період відбування покарання характеризується позитивно, працевлаштований на головному виробництві установи, а саме, на дільниці по виготовленню автомобільних причепів ТОВ АВТО-СТЕН, режим відбування покарання не порушує, стягнень не має, має три заохочення, на заходи виховного та профілактичного характеру реагує належним чином, робить відповідні висновки.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується і доводи апеляційної скарги прокурора їх не спростовують.

Згідно з ч.1 і ч.2 ст.6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Відповідно до положень ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді позбавлення волі і сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Отже, зі змісту вказаної норми випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Розглядаючи клопотання засудженого, суд першої інстанції з достатньою повнотою перевірив наявні в матеріалах особової справи документи, які свідчать про поведінку засудженого протягом усього часу його перебування в установі відбування покарання та роботу, і належним чином мотивував в ухвалі свої висновки про те, що ОСОБА_6 довів своє виправлення.

Всупереч доводам прокурора суд урахував дані щодо ОСОБА_6 за весь час відбування покарання, а не ті, що безпосередньо передували настанню строку, після відбуття якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Як зазначено у характеристиках, довідках, з 19.01.2017 року по 22.06.2018 року під час утримання в ДУ Київський слідчий ізолятор ОСОБА_6 порушень вимог режиму не допускав, стягнень та заохочень не мав. З 22.06.2018 року відбуває покарання в ДУ Бучанська виправна колонія (№ 85), зарекомендував себе позитивно, правила поведінки та вимоги режиму відбування покарання не порушує, стягнень не має. По прибуттю до установи працевлаштований на головне виробництво установи дільницю по виготовленню автомобільних причепів ТОВ АВТО-СТЕН. За сумлінну поведінку та ставлення до праці має три заохочення у виді подяки (30.12.2018, 10.05.2019, 07.10.2019), до виконання законних вимог персоналу установи ставиться сумлінно, у відношенні до представників адміністрації установи поводить себе ввічливо, на заходи виховного та профілактичного характеру реагує належним чином, робить відповідні висновки, участі у програмі диференційованого виховного впливу не приймає. В колективі засуджених уживається, неконфліктний, підтримує стосунки із засудженими різних категорій. За характером спокійний, скритний, соціально-корисні зв`язки підтримує шляхом листування, вину у вчиненому визнав, в установі на виконанні виконавчих листів немає.

Відомості у цих документах, на думку колегії суддів, переконливо доводять позитивну динаміку змін в особистості засудженого, і свідчать про те, що на час розгляду судом його клопотання він став на шлях виправлення.

А тому ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, і підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 8 листопада 2019 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_6 і захисника ОСОБА_8 і звільнено ОСОБА_6 умовно-достроково від відбування покарання, призначеного вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 8 листопада 2017 року, на невідбуту частину 3 /три/ місяці 17 /сімнадцять/ днів позбавлення волі, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3