Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/9638/19
Провадження № 1-в/711/14/20
У Х В А Л А

30 січня 2020 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси заяву засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Умань Черкаської області, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,

в с т а н о в и в :

До Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшла заява засудженого за сукупністю злочинів, передбачених ст. 69, п.п. «а», «г», «і» ст. 93, ч.3 ст. 142 КК України (1960 р.), до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна ОСОБА_4 , у якій він порушує питання, яке вирішується під час виконання вироку. Так, засуджений вказав, що суд повинен врахувати практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), згідно з якою особа, засуджена до довічного позбавлення волі, має право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі або на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Під час судового засідання засуджений ОСОБА_4 підтримав свою заяву і просив суд застосувати міжнародне законодавство, згоду на обов`язковість якого надала Україна, та винести рішення про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі або про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким. При цьому зазначив, що позитивно характеризується в місцях позбавлення волі, відбув покарання на протязі майже 25 років, має хворих батьків, за якими потрібен догляд. Він забезпечений житлом і має можливість працевлаштуватись.

Захисник підтримала позицію і доводи засудженого. Прокурор заперечував проти задоволення заяви засудженого, вважаючи, що вона необґрунтована, тому що діючим законодавством не визначена можливість умовно-дострокового звільнення засуджених від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі або про заміну невідбутої частини такого покарання більш м`яким.

Судом встановлено наступне.

Вироком апеляційного суду Черкаської області від 14.06.2002 року ОСОБА_4 призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Вирок набрав законної сили і виконується в частині основного покарання. Засуджений утримується в місцях позбавлення волі з 23.12.1999 року, тобто більше 20 років.

Засуджений ОСОБА_4 посилається на рішення ЄСПЛ і вважає, що суд має право умовно-дострокове звільнити його від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі або замінити невідбуту частину покарання більш м`яким.

Доводи засудженого щодо необхідності при розгляді його заяви застосування висновків ЄСПЛ, сформульованих у рішеннях у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства» («Vinter and Others v. the United Kingdom», заяви № 66069/09, 130/10, 3896/10), «Ласло Магяр проти Угорщини» («Laszlo Magyar v. Hungary», заява № 73593/10), «Кафкаріс проти Кіпру (Kafkaris v. Cyprus, заява № 21906/04) суд вважає необґрунтованими. У вказаних справах ЄСПЛ не вирішував питання про те, що національні суди повинні (мають право) замінювати законодавчі органи, а зазначив, що держави-відповідачі повинні провести реформи, переважно законодавчі, механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення.
Так, у справі «Ласло Магяр проти Угорщини» йдеться про те, що засуджений «має право знати на самому початку свого строку, що він має робити для того, щоб стосовно нього було розглянуто питання про дострокове звільнення, за яких умов такий перегляд має бути здійснений, включаючи, коли він буде чи може бути здійснений...».
У справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ вказав: «…якщо внутрішнє законодавство не передбачає ніякого механізму або можливості перегляду довічного ув`язнення, несумісність зі статтею 3 (Конвенції) на цій підставі виникає уже в момент призначення довічного покарання у виді позбавлення волі, а не на більш пізньому етапі позбавлення волі» (§ 122).
Проте ЄСПЛ у рішенні по вказаній справі підкреслив, що, беручи до уваги розсуд, який повинен бути наданий Договірним Сторонам в питаннях кримінального правосуддя і призначення покарань ... вказівки влади (виконавчої або судової), яка повинна робити такий перегляд, не є необхідними. З тієї ж причини ЄСПЛ не повинен визначати, коли повинен проводитися даний перегляд. При цьому ЄСПЛ також зазначив, що порівняння наявних у нього міжнародно-правових матеріалів демонструє явну підтримку механізму, що гарантує перегляд не пізніше, ніж через 25 років відбування довічного ув`язнення з наступними періодичними переглядами після цього (§ 120).
Суд, розглянувши справу з урахуванням практики ЄСПЛ, погоджується з доводами засудженого ОСОБА_4 про те, що, коли законодавство України не передбачає можливості умовно-дострокового звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, або заміни цим особам невідбутої частини покарання більш м`яким, то позбавлення волі на все життя не буде досягати стандартів статті 3 Конвенції.

Разом з тим, суд враховує те, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України» («Petukhov v. Ukraine», заява № 41216/13), у якому визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить статті 3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми у разі набуття вказаним рішенням ЄСПЛ статусу остаточного держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачати, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ (§ 194).
Аналіз наведеного свідчить про те, що суд не повинен перебирати на себе повноваження законодавчого органу щодо вироблення механізму, за умов якого засуджений до довічного позбавлення волі має право звернутись із заявою про умовно дострокове звільнення або про заміну невідбутого покарання більш м`яким, і самостійно без законодавчого врегулювання визначати строк покарання, після відбуття якого таке право виникає у засудженого, тощо. У зв`язку з викладеним в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси на протязі семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено і проголошено о 08 год. 05 хв. 04.02.2020 року.

Суддя: ОСОБА_1