справа № 563/447/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 червня 2020 року

Корецький районний суд Рівненської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Корець клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, останнє відоме місце проживання АДРЕСА_1 , засудженого 22 вересня 2016 року вироком Правобережного районного суду м.Магнітогорська Челябінської області за ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації до позбавлення волі строком на 8 (вісім) років з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму, -

в с т а н о в и в:

22 травня 2020 року Міністерство юстиції України звернулось до Корецького районного суду Рівненської області з клопотанням про приведення вироку суду Російської Федерації відносно ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України. У клопотанні зазначено, що 21 квітня 2020 року наказом Міністерства юстиції України №1481/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого за вироком російського суду громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ст.606 КПК України та ст.3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, пунктів 7, 8, 12 Розділу ХІІ Інструкції про порядок здійснення міжнародного співробітництва з питань взаємної правової допомоги, видачі правопорушників (естрадиції), передачі (прийняття) засуджених осіб, виконання вироків та інших питань міжнароднього судового співробітництва у кримінальному провадженні під час судового провадження, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 19.08.2019 №2599/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.08.2019 за №956/33927 та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 20.01.2020 за № 06-3609/20.

ОСОБА_4 засуджено вироком Правобережного районного суду м.Магнітогорська Челябінської області від 22 вересня 2016 року за ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації до позбавлення волі строком на 8 (вісім) років з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму

Засуджений ОСОБА_4 знаходиться в ФКУ "Виправна колонія №6 УФСВП Росії по Челябінській області", кінець відбуття строку покарання 03 листопада 2023 року.

Останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 в Україні: с.Світанок, Корецький район, Рівненська область.

З метою забезпечення виконання в Україні покарання, призначеного громадянинові України російським судом, Міністерство просить визначити за КК України правову кваліфікацію діянь, у вчиненні яких ОСОБА_4 визнано винним, визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 .

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 висловив думку про задоволення клопотання та необхідність приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України.

Представник Міністерства юстиції України у судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся вчасно та належним чином. У клопотанні просив справу розглянути за відсутності представника Міністерства юстиції України.

Вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається із вироку суду Російської Федерації ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні злочину та призначено покарання за ч. 3 ст. 30, п.«г» ч. 4 ст.228-1 КК РФ до 8 (восьми) років позбавлення волі з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму. Строк покарання визначено обчислювати з 22 вересня 2016 року, зарахувавши ОСОБА_4 у строк відбуття покарання час його тримання під вартою з 04 листопада 2015 року по 22 вересня 2016 року. Вирок суду набрав законної сили 11 жовтня 2016 року.

Засуджений ОСОБА_5 знаходиться в ФКУ "Виправна колонія №6 УФСВП Росії по Челябінській області", кінець відбуття строку покарання 03 листопада 2023 року.

Згідно з наданою з виправної установи характеристикою ОСОБА_4 характеризується негативно, відповідно до медичної довідки є працездатним, хоча і перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом "розлад адаптації з переважанням порушення емоцій" та у лікаря терапевта з діагнозом "гемангіоми печінки".

Відповідно до листа Державної міграційної служби України ОСОБА_4 є громадянином України.

Згідно письмової заяви ОСОБА_4 висловив бажання бути переданим в Україну.

Вивченням вироку суду та конкретних норм національного закону про кримінальну відповідальність встановлено, що ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228-1 Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність, та такі діяння відповідають ч. 3 ст. 15, ч.2 ст. 307 КК України.

Відповідно до довідки про відбуте покарання та покарання, що належить відбути, ОСОБА_4 станом на 12 грудня 2019 року відбув 4 (чотири) роки 1 (один) місяць 8 (вісім) днів з призначеного йому покарання, невідбута частина покарання складає 3 (три) роки 10 (десять) місяців 21 (двадцять один) день.

Здійснюючи процедуру приведення вироку у відповідність із законодавством України, суд виходить із положень Конституції України, глави 46 КПК України, якими регламентовано визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та норм Кримінального кодексу України.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Пунктом b) частини 1 статті 9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.

Пунктами а), d) статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб встановлено, що при заміні вироку мають враховуватися зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, а також не може посилюватися кримінальне покарання засудженої особи.

Крім того, умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені у ст. 606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст. 610 КПК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При призначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених у ч. 4 ст. 610 КПК України. При цьому суд, як це визначено у ч. 3 ст. 603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

Статтею 606 КПК України визначаються умови передачі засуджених осіб для відбування покарання в Україні: якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; якщо вирок набрав законної сили; якщо на час отримання запиту про передачу засуджений має відбувати покарання упродовж як найменш шести місяців або якщо йому ухвалено вирок до ув`язнення на невизначений строк; якщо на передачу згоден засуджений або з урахуванням його віку або фізичного чи психічного стану на це згоден законний представник засудженого; якщо кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або було б злочином у разі вчинення на її території, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі; якщо відшкодовано майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а в разі наявності також процесуальні витрати; якщо держава ухвалення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженого.

Разом з тим, відповідно ч. 3 ст. 609 КПК України Міністерство юстиції України в разі прийняття рішення щодо прийняття громадянина України, засудженого судом іноземної держави, для подальшого відбування покарання на території України звертається до суду з клопотанням про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до ч. 3 ст. 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України.

Згідно з вироком суду РФ дії ОСОБА_4 кваліфікувалися за ч.3 ст.30 п. «г» ч.4 ст.228-1 КК РФ.

Санкція ч. 4 ст. 228-1 КК РФ в цій редакції закону передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до двадцяти років з позбавленням права займати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до двадцяти років або без такого та зі штрафом в розмірі до одного мільйона рублів чи в розмірі заробітної плати чи іншого доходу засудженого за період до п`яти років чи без такого.

У той самий час, за кримінальним законодавством України всі зазначені у вироку суду епізоди злочинної діяльності ОСОБА_4 охоплюються складом злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України, тобто закінчений замах на збут наркотичних засобів у великому розмірі, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Таким чином, за умови вчинення аналогічного кримінального правопорушення на території України дії засудженого мали бути кваліфіковані за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України за вчинення замаху на злочин строк покарання не може перевищувати двох третин максимального строку покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Отже, враховуючи, що максимальне покарання за ч. 2 ст. 307 КК України складає 10 років позбавлення волі, за діючим законодавством України покарання ОСОБА_4 за ч.3 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України не може перевищувати 6 (шість) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне привести у відповідність із законодавством України вирок Правобережного районного суду м.Магнітогорська Челябінської області від 22 вересня 2016 року щодо громадянина України ОСОБА_4 , засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, п. «г» ч.4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації до позбавлення волі строком 8 (восьми) років з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму у відповідність із законодавством України та визначити, що ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК РФ відповідають ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави. В такому випадку суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України, що в даному випадку складає 6 років 6 місяців позбавлення волі.

Конфіскація майна ОСОБА_4 вироком іноземного суду не призначалася, тому не повинна застосовуватися і при відбуванні покарання на території України, хоча Кримінальним кодексом України така конфіскація передбачена.

Згідно з законодавством України режим утримання засудженого визначається установами для відбуття покарання, а не судом.

Отже, слід вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженому належить обраховувати з 22 вересня 2016 року, зарахувавши йому строк попереднього ув`язнення у строк покарання з 04 листопада 2015 року по 22 вересня 2016 року включно, із розрахунку: один день перебування під вартою дорівнює одному дню позбавлення волі.

Таким чином, клопотання про приведення вироку у відповідність із законодавством України підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 372, 602-604, 610 КПК України, ст.ст.395-396 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Клопотання Міністерства юстиції України задовольнити.

Привести вирок Правобережного районного суду м.Магнітогорська Челябінської області від 22 вересня 2016 року відносно громадянина України ОСОБА_4 , засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, п. « г» ч. 4 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації до позбавлення волі строком на 8 (вісім) років з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму у відповідність із законодавством України.

Вважати ОСОБА_4 засудженим за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі строком 6 (шість) років 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання для ОСОБА_4 обраховувати з 22 вересня 2016 року, зарахувавши йому строк попереднього ув`язнення у строк покарання з 04 листопада 2015 року по 22 вересня 2016 року включно.

Ухвала може бути оскаржена органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором до Рівненського апеляційного суду через Корецький районний суд Рівненської області протягом семи діб з моменту її проголошення, а засудженим з моменту її вручення.

Суддя: ОСОБА_1