Справа №127/7051/20
Провадження №1-в/127/167/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань клопотання засудженого ОСОБА_3 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк та зарахування відбутого строку покарання до покарання у виді позбавлення волі на певний строк, -

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_3 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк та зарахування відбутого строку покарання до покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Клопотання мотивоване тим, що засуджений відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)" та на даний відбув більше 12 років покаранння та вважає, що подальше його тримання під вартою є таким, що порушує положення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тому просить, керуючись практикою Європейського Суду з прав людини, замінити невідбуту частину покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк та зарахувати відбутий строк покарання до покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 підтримав клопотання та просить його задовольнити. Пояснив, що він відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)". На даний час відбув більше 12 років покаранння. Вважає, що став на шлях виправлення та відповідно до Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини відпали підстави для подальшого тримання його в установі виконання покарань. Посилаючись на Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, практику Європейського Суду з прав людини та ст. 28 Конституції України, просить суд замінити невідбуту частину покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк та зарахувати відбутий строк покарання до покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Захисник ОСОБА_5 підтримала клопотання та пояснила, що засуджений відбув тривалий строк покарання, став на шлях виправлення, а тому просить клопотання задовольнити. На підставі ст. 28 Конституції України та статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод строк покарання засудженого має бути переглянуто. Посилаючись на Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, практику Європейського Суду з прав людини, просила клопотання засудженого задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого, оскільки воно не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням може відбуватися лише відповідно до вимог ст. 82 Кримінального кодексу України. Крім того, засуджені до довічного позбавлення волі відповідно до вимог чинного законодавства, відбувши 20 років покарання, можуть звернутися до президента з проханням про помилування.

Суд, дослідивши матеріали клопотання, оглянувши в судовому засіданні матеріали особової справи засудженого, заслухавши думку учасників судового розгляду, дійшов таких висновків.

В судовому засіданні встановлено, що вироком Апеляційного суду Вінницької області від 03.02.2009 року ОСОБА_3 засуджено за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 129 КК України, з урахуванням ст. 70 КК України, до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 02.07.2009 року вирок Апеляційного суду Вінницької області від 03.02.2009 року щодо ОСОБА_3 змінено, ухвалено вважати, що кваліфікуючою ознакою ч. 4 ст. 187 КК України, за якою засуджено ОСОБА_3 , є розбій, поєднаний із заподіянням потерпілій ОСОБА_6 тяжкого тілесного ушкодження, а не її смерті. В іншій частині вирок щодо ОСОБА_3 залишено без змін.

Вирок Апеляційного суду Вінницької області від 03.02.2009 року набрав законної сили 02.07.2009 року та звернутий до виконання.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 13.06.2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано засудженому ОСОБА_3 строк попереднього ув`язнення з 09.01.2008 року по 02.07.2009 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30.03.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про зняття судимості за вироком Апеляційного суду Вінницької області від 03.02.2009 року.

На даний час засуджений відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)".

Початок строку покарання рахується з 09.01.2008 року.

Як вбачається з характеристики засудженого ОСОБА_3 від 24.04.2020 року, за час відбування покарання в установі на виробництві установи тимчасово не працевлаштований у зв`язку з відсутністю достатнього обсягу робіт, характеризується посередньо, за допущені порушення установленого порядку відбування покарання тричі притягувався до дисциплінарної відповідальності, однак дані стягнення були погашені у встановленому законом порядку. Заходи заохочення не застосовувались. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Спальне місце утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки. Підтримує зв`язки з рідними. Згідно постанови начальника установи від 26.03.2015 року, переведено з приміщення камерного типу для тримання двох осіб до багатомісних приміщень камерного типу.

Згідно з положеннями статті 82 Кримінального кодексу України «Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким»:

1. Особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

2. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю.

3. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

4. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим:

1) не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин;

2) не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі;

3) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила новий умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

5. До осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими ст. 81 цього Кодексу.

Пунктами 2, 3 частини 1 статті 537 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Суд зазначає, що Кримінальний кодекс України визначає два види покарання у виді позбавлення волі: позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким передбачені статтями 81, 82 Кримінального кодексу України відповідно та можуть застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким до засуджених до довічного позбавлення волі законодавством України у сфері кримінальної юстиції не передбачені.

Проте, законодавство України про кримінальну відповідальність передбачає механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.

Частиною першою статті 87 Кримінального кодексу України встановлено право здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.

Згідно з частиною другою статті 87 Кримінального кодексу України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Суд вважає за потрібне роз`яснити засудженому, що відповідно до пунктів 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015, помилування засуджених здійснюється у виді: заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років; повного або часткового звільнення від основного і додаткового покарань. Право клопотати про помилування має в тому числі особа, яка засуджена судом України і відбуває покарання в Україні. Клопотання про помилування може бути подано після набрання вироком законної сили, а у разі оскарження вироку в касаційному порядку - після прийняття рішення відповідним судом. У випадку засудження особи до довічного позбавлення волі, клопотання про її помилування може бути подано після відбуття нею не менше двадцяти років призначеного покарання. Особи, які засуджені за тяжкі чи особливо тяжкі злочини або мають дві і більше судимостей за вчинення умисних злочинів чи відбули незначну частину призначеного їм строку покарання, можуть бути помилувані у виняткових випадках за наявності надзвичайних обставин. Під час розгляду клопотання про помилування враховуються: ступінь тяжкості вчиненого злочину, строк відбутого покарання, особа засудженого, його поведінка, щире каяття, стан відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, сімейні та інші обставини; думка адміністрації установи виконання покарань або іншого органу, який виконує покарання, спостережної комісії, служби у справах дітей, місцевого органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, громадських об`єднань та інших суб`єктів про доцільність помилування.

Отже, чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у пунктах 51, 52 рішення «Вінтер та інші проти Об`єднаного Королівства» від 09 липня 2013 року, послався на висновки, викладені у рішеннях Babar Ahmad and Others v. the United Kingdom (nos.24027/07, 11949/08, 36742/08, 66911/09 and 67354/09, 10 April 2012), Harkins and Edwards v. the United Kingdom (nos. 9146/07 and 32650/07, 17 January 2012).

Зокрема, у п. п. 51, 52 зазначено, що «Суд виходив з того, що враховуючи те, що суд позначив питання доступного відповідачу пом`якшення, довічне рішення, призначене на основі суддівського розсуду щодо належного рівня покарання і стримування після засудження за вкрай тяжкий злочин не буде являти собою нелюдське або таке, що принижує гідність покарання. 52. Нарешті, підкресливши, що довічне рішення було покаранням як крайній захід, що жодне із законодавчих положень не вимагало від судді виносити таке рішення, якщо інтереси справедливості не вимагають цього, і що принципи, викладені в Додатку 21, повинні були застосовуватися гнучко, суд дійшов висновку: «В результаті, довічне рішення, продукт первинного законодавства, розрахований для деяких особливо тяжких злочинів, коли, відобразивши всі обтяжуючі і пом`якшувальні специфічні обставини, суддя переконаний в тому, що складові справедливого покарання і відплати вимагають прийняття довічного рішення. Якщо цей висновок виправданий, довічне рішення доречно: але тільки тоді, коли це не є обов`язковим або автоматичним, або мінімальним покаранням. У цих умовах норми Додатки 21 Закону 2003 року, і пункт 4, зокрема, які дозволили суду прийняти довічне рішення в разі виключної тяжкості, не суперечать і не є несумісними зі статтею 3 Конвенції».

Крім того, суд зазначає, що у справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року Європейський суд з прав людини у своєму рішенні висловив позицію, що засуджені до довічного позбавлення волі повинні не тільки мати можливість дострокового звільнення, але й знати, що потрібно їм зробити, щоб стосовно них було розглянуто питання про таке звільнення. Для належного виконання цього рішення держава - відповідач повинна провести реформи переважно законодавчі, механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення. Цей механізм повинен гарантувати оцінку в кожному конкретному випадку того, чи є утримання під вартою виправданим на обґрунтованих пенологічних підставах, і надати довічникам можливість передбачити, з певним ступенем точності, що вони повинні робити, щоб стосовно них було розглянуто питання звільнення і за яких умов.

З даного рішення слідує, що на виконання рішень Європейського суду держава повинна внести відповідні зміни до законодавства, провести реформи механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення.

Суд зазначає, що згідно зіст. 6 Конституції Україниоргани законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цієюКонституцієюмежах і відповідно до законів України.

Згідно ізст. 75 Конституції Україниєдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України.

Виключно до повноважень Верховної Ради України згідно із п. 3ст. 85 Конституції України належить прийняття законів.

Разом з тим, на даний час, до прийняття відповідного Закону, відсутні передбачені законодавством України підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому до довічного позбавлення волі.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк та зарахування відбутого строку покарання до покарання у виді позбавлення волі на певний строк, слід відмовити.

Керуючись ст. 82 Кримінального кодексу України, статтями 369-372, 376, 392-395, 532, 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк та зарахування відбутого строку покарання до покарання у виді позбавлення волі на певний строк - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя