Ухвала
20 грудня 2019 року
м. Київ
справа № 489/4844/18
провадження № 51 3429км19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Начальника Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» про роз`яснення постанови Верховного Суду від 25 вересня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_4 ,
встановив:
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2018 року ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК

та призначено покарання у виді арешту строком на 3 місяці. На підставі ч. 1 ст. 71 КК

за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання призначеного вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 січня 2017 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 8 місяців.

Вироком Миколаївського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів за цим вироком та за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2019 року шляхом часткового складання призначених покарань остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

За результатами розгляду касаційної скарги захисника суд 25 вересня 2019 року прийняв рішення про залишення без задоволення касаційної скарги захисника,

а вироку апеляційного суду без зміни.

У заяві начальник органу виконання судового рішення вказує про незрозумілість рішення суду касаційної інстанції щодо зарахування строку його попереднього ув`язнення у строк відбування покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК у період

з 16 травня 2018 року по 22 січня 2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Зазначає, що вказане питання порушується в мотивувальній частині рішення, однак не відображене в його в резолютивній частині.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи заяви, колегія суддів вважає, що у роз`ясненні постанови Верховного Суду від 25 вересня 2019 року слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 380 КПК, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.
З матеріалів провадження вбачається, що суд касаційної інстанції ухвалив рішення про залишення вироку Миколаївського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року без зміни. При цьому, у мотивувальній частині постанови Верховного Суду зазначив про можливість вирішення будь-яких сумнівів та протиріч під час виконання вироку в порядку статей 537,539 КПК.

Постанова Верховного Суду від 25 вересня 2019 року, складена з урахуванням вимог ст. 442 КПК з посиланням на норми діючого кримінального процесуального закону, викладена чіткими зрозумілими реченнями і не містить у собі труднощів для розуміння її точного змісту.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для роз`яснення постанови Верховного Суду немає.
Керуючись статтями 380, 441 КПК, Суд

постановив:
Відмовити Начальнику Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» у роз`ясненні постанови Верховного Суду від 25 вересня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_4 .

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3