ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 648/4959/16-к
Номер провадження 11-кп/819/371/20 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: продовження строку тримання під вартою Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2 ,

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарі: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 в рамках кримінального провадження № 0001512 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 15.01.2020 року, якою відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровськ, Луганської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 19.11.2015 року Дніпровським районним судом м. Херсона за ч.1 ст. 119 КК України на 3 роки позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою з 15.01.2020 року строком на 60 днів.

ВСТАНОВИЛА:

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій зазначає, про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Зокрема, зазначає, що кваліфікація його дій є неправильною, відсутні ризики визначені КПК України.

Також звертає увагу на те, що він бажає надавати покази суду, визнає свою причетність до вчиненого, але вважає, що смерть потерпілого наступила через його необережність і дані обставини в сукупності свідчать про відсутність підстав вважати, що він намагатиметься переховуватися від суду, або може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також, на думку апелянта, стороною обвинувачення не надано суду жодних доказів, що допитані свідки спростовують обвинувачення.

Крім того, зазначає, що має постійне місце проживання, працює по найму на будівництві, його репутація не врахована взагалі.

Зважаючи на викладене просить скасувати оскаржувану ухвалу про продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши суддю - доповідача, обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти її задоволення, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки судовий розгляд кримінального провадження продовжується, є необхідність в дослідженні обставин по справі, а тому неможливо завершити судовий розгляд з ухваленням судового рішення по суті до закінчення строку дії обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, наслідком якого стала смерть людини, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років.

Крім того ОСОБА_8 раніше судимий, відбував покарання у виді позбавлення волі та знову обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, проживає без реєстрації, не має стійких соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, що з урахуванням тяжкості обвинувачення, стримували би його від намірів переховатися від суду, впевнено гарантували б його належну процесуальну поведінку та виключали б можливість настання зазначених вище ризиків.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винуватим в інкримінованого кримінального правопорушення, а також на дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, не має законного джерела доходів, не має соціальних зав`язків, і ці обставини, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо нього, перебуваючи на свободі, він може переховуватися від суду, продовжити свою злочинну діяльність, вчинити інше кримінальне правопорушення, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються безґрунтовними.

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З огляду на вищевикладене, твердження обвинуваченого про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Що стосується доводів, які були зазначені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 , то вони позбавлені правових підстав, оскільки колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо продовження строку дії запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого. Так, судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_8 триває, питання про доведеність чи не доведеність вини останнього судом першої інстанції не вирішено, а тому доводи апелянта не є предметом розгляду у даному апеляційному провадженні та відповідно до ст. 392 КПК України можуть бути зазначені в апеляційній скарзі при оскарженні судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 15.01.2020 року, якою відносно нього, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою з 15.01.2020 року строком на 60 днів, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Судді: