Справа № 136/1500/17
Провадження №11-кп/801/506/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000115 від 03.05.2017,
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 24 січня 2020 року, яким засуджено:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , освіта загальна середня, не одруженого, раніше неодноразово судимого:
- 05.09.2013 Липовецьким районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі;
- 03.02.2015 на підставі ухвали Вінницького міського суду від 26.01.2015 умовно-достроково звільнений на невідбутий строк 4 місяця 7 днів позбавлення волі;
- 18.01.2017 Липовецьким районним судом Вінницької області за ч. 1 ст.162 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.,
- 17.04.2019 Погребищенським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Початок строку відбування покарання рахувати з 20.03.2019,

-визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 24 січня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складення призначених покарань за цим вироком та вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 17.04.2019, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
У строк відбування покарання зараховано частину відбутого покарання за вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 17.04.2019 року.
Строк відбування покарання вирішено рахувати з моменту проголошення судом вироку.
Також судовим рішенням вирішені питання про стягнення процесуальних витрат та речових доказів.

Судовим рішенням суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення умисних злочинів проти власності, останній раз 05.09.2013 Липовецьким районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді 3 років позбавлення волі; 03.02.2015 на підставі ухвали Вінницького міського суду від 26.01.2015 умовно-достроково звільнений на невідбутий строк 4 місяця 7 днів позбавлення волі, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочин за наступних обставин.
Так, 03.04.2017 біля 11:00 год. ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_9 зайшов на територію домогосподарства ОСОБА_10 , яке розташоване в АДРЕСА_2 , у пошуках останньої. З цією метою вони відкрили вхідні двері веранди у будинку, розташованого за вищевказаною адресою, та зайшли у середину приміщення так як раніше неодноразово вчиняли такі дії.
У подальшому пересвідчившись у тому, що ОСОБА_10 через алкогольне сп`яніння перебуває у стані, що виключає можливість усвідомлення значення того, що відбувається, ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклого умислу на відкрите заволодіння чужим майном, усвідомлюючи, що за його діями спостерігає ОСОБА_9 , незважаючи на зауваження останнього, повторно, відкрито, із приміщення кухні здійснив крадіжку алюмінієвої миски та поспіхом покинув будинок і з місця події зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Відповідно до ст. 349 КПК України, за згодою усіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істиною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_11 судом першої інстанції кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить апеляційний суд вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 24.01.2020 щодо нього змінити, а саме замінити призначене покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі на більш м`яке, а саме на обмеження волі на цей же строк.
Апеляційна скарга мотивована тим, що він повністю визнає свою вину у вчиненому злочині, сприяв розкриттю злочину, шкода завдана потерпілій незначна і претензій до нього вона немає, тому вважає, що його виправлення можливе не в місцях позбавлення волі. Також просить врахувати те, що на його утриманні перебуває дитина 2009 року народження.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою апеляційну скаргу підтримав та наполягав на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи.
Захисник ОСОБА_8 апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 також підтримав та просив її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_6 просив апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення у зв`язку з її необґрунтованістю, а вирок суду першої інстанції без змін.
Потерпіла ОСОБА_10 повідомлялася судом про дату, час і місце апеляційного розгляду, проте в судове засідання не з`явилася, обвинувачений та прокурор не заперечували проти судового розгляду у її відсутність, тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України КПК України судовий розгляд відбувся у її відсутність.
Письмових заперечень на апеляційну скаргу від інших учасників кримінального провадження до суду не надходило.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді, виступи учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Крім того, при призначенні покарання суд повинен суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України відносно загальних засад призначення цього покарання у відповідності до положень Загальної частини Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, згідно вимог ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Відповідно до ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини засудженого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в апеляційній скарзі обвинуваченим не оспорюються та перевірці не підлягають.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що, на його думку, призначене йому покарання за своїм видом є занадто суворим і не відповідає ступеню тяжкості скоєного ним злочину і його особі.
Так, відповідно до вимог статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

У відповідності до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зокрема, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції правильно керувався вимогами ст. ст. 65-67 КК України та взяв до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходив із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
При визначенні виду та міри покарання ОСОБА_7 , судом в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та особу обвинуваченого. Зокрема, судом враховано те, що відповідно до вимог ст. 12 КК України вчинений ним злочин ч.2 ст. 186 КК України є тяжким злочином.
Також судом вірно враховані обставини, які пом`якшують його покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також обставини, які обтяжують його покарання, а саме вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.
При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції також враховано ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчиненого злочину, особу винного, його соціальне становище, який на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше неодноразово судимого за умисні корисливі злочини, проте, знову вчинив новий умисний злочин, який характеризується за місцем проживання задовільно, вищезазначені пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, відсутність будь-яких намірів уникнути від кримінальної відповідальності, зважено на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, тому колегія суддів переконана, що суд дійшов цілком правильного та обґрунтованого переконання, що необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів буде достатнім призначення покарання згідно санкцій ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі.
Окрім того, враховуючи, що ОСОБА_7 засуджений Погребищенським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, а злочин за який він притягується до кримінальної відповідальності вчинений ним до постановлення вище вказаного вироку, тому вирішуючи питання про призначення йому покарання, судом правильно застосовані вимоги ст. 70 ч.4 КК України, а саме призначення остаточного покарання шляхом часткового складання призначених покарань.
Посилання обвинуваченого як на підставу для призначення йому більш м`якого покарання на те, що він має на утриманні неповнолітню дитину, не можуть бути взяті апеляційним судом до уваги, оскільки у даному кримінальному провадженні вони не є тими обставинами, які можуть слугувати достатніми підставами для призначення йому більш м`якого покарання ніж призначено судом першої інстанції. Окрім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 не одружений і докази наявності у нього неповнолітньої дитини відсутні.
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду переконана, що суд першої інстанції дійшов цілком правильного та обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_7 мінімальної міри покарання передбаченого санкцією ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складення призначених покарань за цим вироком та вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 17.04.2019, остаточно призначено йому покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.
Також колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
На думку колегії суддів, у даному випадку саме такий вид та розмір покарання щодо ОСОБА_7 буде пропорційним, тобто необхідним, справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити вирок або ухвалу без змін.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів апеляційного суду переконана, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, та за своїм видом та розміром є явно справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення, а тому не вбачає достатніх підстав для задоволення вимог його апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 24 січня 2020 відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4