ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 637/1355/19 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1381/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2 Категорія: ч.3 ст.185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду Харківської області від 25 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду Харківської області від 25 листопада 2019 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ніде не зареєстрованого, офіційно не працевлаштованого, який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:
- 09.08.1999 року вироком Шевченківського районного суду Харківської області за ст. 42, ч. 4 ст. 81, ч.2 ст. 140 КК України (ред.1960 року) до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, 20.03.2001 року ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області на підставі ст. 52 КК України умовно-достроково звільнений з не відбутою частиною покарання 3 роки З місяці 20 днів;
- 26.12.2001 року вироком Шевченківського районного суду Харківської області за ст. 69, ст. 71, ч. 3 ст. 289 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, 31.10.2006 ухвалою Харківського районного суду Харківської області на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково звільнений з не відбутою частиною покарання 8 місяців 3 дня;
- 22.03.2011 року вироком Апеляційного суду Харківської області за ст. 70, ч.2 ст. 185, ч. З ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі;
- 12.10.2011 року вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова за ст. 70, ст. 71, ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;
- 10.03.2015 року вироком Шевченківського районного суду Харківської області за ст. 70, ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, ст. 76 КК України звільнений від відбивання покарання з випробуванням строком на 2 роки;
- 05.01.2016 року Апеляційним судом Харківської області за ч. 1 ст. 70, ч.2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі (перегляд вироку Шевченківського районного суду Харківської області від 10.03.2015);
- 15.05.2017 року вироком Шевченківського районного суду Харківської області за ч. 1 ст. 70, ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;
- 07.11.2017 року Апеляційним судом Харківської області, яким в силу ч.5 ст. 72 КК України переглянуто вирок Шевченківського районного суду Харківської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого після відбуття строку покарання 14.01.2019 року,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначено покарання у виді 4-х років 3-х місяців позбавлення волі.

Вказаним вироком встановлено, що 29.05.2019 близько 23:00 години, ОСОБА_7 , будучи обізнаним про відсутність мешканців домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме його власниці ОСОБА_10 та її чоловіка ОСОБА_11 , а також про наявність майна на території зазначеного домоволодіння, діючи повторно, з прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, через задній двір проник на територію вказаного домоволодіння ОСОБА_12 де, перебуваючи на території двору, шляхом розбиття каменем скла вікна проник до житлового одноповерхового будинку, звідки викрав належне потерпілій ОСОБА_10 майно, а саме: кутову шліфувальну машину торгової марки «Дніпро-М» моделі «МШК-900» вартістю 772 гривні; електропилу марки «Сгаnd» моделі «ПЦ-2750» вартістю 1306 гривень; телевізор «Elenberg» «39ВР433-РКМ» вартістю 5 960 гривень, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №6/1967СЕ-19 від 07.08.2019 року. Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_13 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 8 038 гривень.
Крім того, 04.06.2019 року близько 23:00 години, ОСОБА_7 , будучи обізнаним про відсутність мешканців домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки його власниця ОСОБА_10 разом із членами своєї родини переїхала на постійне місце проживання до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а також про наявність майна на території зазначеного домоволодіння, діючи повторно, з прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу проник на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яке на праві приватної власності належить ОСОБА_10 , де, перебуваючи на території двору, через незачинене вікно проник у середину будинку, звідки викрав належне потерпілій ОСОБА_10 майно, а саме: одну мотокосу марки «Кепtavг» моделі МК-4331Т, вартістю 1 449 гривень 30 копійок, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №6/1964СЕ-19 від 27.08.2019 року.
Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1 449 гривень 30 копійок.

Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_7 подали на нього апеляційну скаргу.

Прокурор до початку апеляційного розгляду відмовився від поданої ним апеляційної скарги в порядку ч.1 ст.403 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі, з доповненими апеляційними доводами, просить змінити вирок Шевченківського районного суду Харківської області від 25 листопада 2019 року тапом`якшити призначене покарання.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт посилається на те, що він повністю визнав свою вину, юридичної освіти не має, під час досудового розслідування йому не було надано захисника, судовий розгляд проведено неповно, односторонньо та з обвинувальним ухилом.

Потерпіла ОСОБА_10 передала до Харківського апеляційного суду телефонограму, в якій просить відкласти розгляд поданих апеляційних скарг на іншу дату у зв`язку з карантином. Разом з тим, потерпілою подано до суду свої заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого, в яких вона зазначила свою позицію та просить призначити ОСОБА_7 більш суворе покарання.

За таких обставин, враховуючи наявність поданих потерпілою заперечень на апеляційну скаргу обвинуваченого; позицію прокурора, захисника та обвинуваченого, які вважали за можливе розглядати подану апеляційну скаргу; дотримуючись розумних строків розгляду кримінального провадження, колегія суддів вирішила провадити апеляційний розгляд без участі потерпілої ОСОБА_10 , яка фактично висловила свою позицію щодо поданої апеляційної скарги та була належним чином повідомлена про місце, дату і час судового розгляду.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу; заперечення прокурора, який вважав оскаржений вирок законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд в суді першої інстанції провадився відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, під час якого було допитано обвинуваченого ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням за ч.3 ст.185 КК України, потерпілу ОСОБА_10 , вивчено дані, що характеризують особу обвинуваченого.
Разом з цим, обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі вказує на неповноту судового розгляду, однобічність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції отримував пам`ятку про процесуальні права та обов`язки (т.1 арк.45), його інтереси в суді представляв захисник, будь-яких заяв під час судового розгляду про застосування до ОСОБА_7 недозволених методів проведення досудового розслідування сторона захисту не надавала.
Згідно звукозапису судового засідання від 4 листопада 2019 року та журналу до нього (т.1 арк.216-29), судом першої інстанції з достатньою повнотою роз`яснено обвинуваченому суть та наслідки розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України, перевірено добровільність позиції обвинуваченого ОСОБА_7 , усі учасники провадження не заперечували проти такого розгляду, у зв`язку з чим суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань ОСОБА_7 та потерпілої, даних про особу обвинуваченого та відомостей щодо розміру сум, які підлягають стягненню з обвинуваченого.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні надавав свої показання стосовно кожного епізоду злочину за пред`явленим обвинуваченням за ч.3 ст.185 КК України, свою вину у вчиненні цих злочинів визнавав в повному обсязі, щиро розкаявся.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повністю дотримані вимоги ч.3 ст.349 КПК України, оскільки сторони кримінального провадження після визначеного порядку дослідження доказів не оспорювали фактичні обставини вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
Під час апеляційного розгляду стороною захисту не було надано відомостей на підтвердження доводів обвинуваченого про порушення судом першої інстанції вимог ч.3 ст.349 КПК України чи інших вимог кримінального процесуального закону, а також щодо неповноти судового розгляду. Висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє.
Посилання обвинуваченого в своїх доповненнях до апеляційної скарги про те, що потерпіла погрожувала йому в судовому засіданні від 25.11.2019 року є необґрунтованими та такими, що не підтверджуються матеріалами кримінального провадження та звукозаписом цього судового засідання, під час якого потерпіла ОСОБА_10 не була присутня та було надано обвинуваченому останнє слово і проголошено вирок.

Отже, версія та доводи обвинуваченого про незгоду з оскаржуваним вироком, внаслідок порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, внаслідок чого було необґрунтованого визнано ОСОБА_7 винним за пред`явленим обвинуваченням за ч.3 ст.185 КК України, мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні поданої апеляційної скарги.

Колегія суддів також не погоджується з апеляційними доводами про порушення процесуальних прав обвинуваченого під час досудового розслідування з тієї підстави, що йому не було надано захисника за призначенням з початку досудового розслідування.
Вимоги статті 52 КПК України передбачають вичерпний перелік підстав обов`язкової участі захисника у кримінальному провадженні, які не відносяться до цього кримінального провадження.
Згідно п.3 ч.3 ст.42 КПК України, підозрюваний, обвинувачений має право на першу вимогу мати захисника і побачення з ним до першого допиту з дотриманням умов, що забезпечують конфіденційність спілкування, а також після першого допиту - мати такі побачення без обмеження їх кількості й тривалості; на участь захисника у проведенні допиту та інших процесуальних дій; на відмову від захисника в будь-який момент кримінального провадження; на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі у зв`язку з відсутністю коштів на її оплату.
Матеріали судового провадження не містять будь-яких письмових клопотань обвинуваченого про необхідність призначення йому захисника з центру безоплатної вторинної правової допомоги під час початку цього кримінального провадження. Відповідних доказів не надано стороною захисту і в ході апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення.
Крім того, в подальшому під час досудового розслідування обвинуваченому було призначено захисника за рахунок держави та обвинувачений ОСОБА_7 повною мірою міг реалізовувати свої права і користуватися професійною правовою допомогою.
Більш того, захисник ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду пояснював, що обвинувачений ОСОБА_7 не повідомляв про порушення його прав на захист, відповідних скарг на дії слідчого стороною захисту не подавалися.
З огляду на викладене, обвинуваченим не надано доказів, які могли би свідчити про порушення його процесуальних прав на захист під час досудового розслідування.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_7 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме.
Суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий; ніде не зареєстрований, але проживає за адресою АДРЕСА_1 ; офіційно не працевлаштований; за час проживання до адміністративної відповідальності не притягався; скарг на нього до виконкому сільської ради не надходило; на обліку у лікаря нарколога, психіатра не перебуває.
Відповідно до ст.66 КК України, судом враховано наявність обставин, що пом`якшують покарання, у виді визнання вини та щирого каяття.
Обставин, що обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлено.
Обвинуваченим ОСОБА_7 не наведено в своїй апеляційній скарзі нових обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому та могли свідчити про явну суворість призначеного покарання за ч.3 ст.185 КК України. Цих обставин також не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.
З урахуванням зазначеного, суд призначив обвинуваченому покарання в межах санкції ч.3 ст.185 КК України та з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання скоєння ним нових злочинів.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про необхідність пом`якшення призначеного покарання, з урахуванням даних про його особу, який неодноразово засуджувався, на думку колегії суддів, - є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_7 є суспільно-небезпечною особою і своєю поведінкою не доводить свого виправлення та перевиховання.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Шевченківського районного суду Харківської області від 25 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді