Дата документу 06.05.2020 Справа № 554/910/20
Провадження №1-кс/554/5173/2020

УХВАЛА
Іменем України

06 травня 2020 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим, в порядку ст.303 КПК України,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим, в порядку ст.303 КПК України, в якій просив скасувати незаконну, необґрунтовану постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 про відмову у визнанні його потерпілим по кримінальному провадженню №0002157, винесену заднім числом 14.03.2019 року;зобов`язати слідчого ОСОБА_4 виконати вимоги, викладені в ст.55 КПК України і визнати його потерпілим по кримінальному провадженню №0002157, оскільки тривалою бездіяльністю при розслідуванні кримінального провадження №0000005 фігурант по справі спричинив йому моральні страждання.
В обґрунтування скарги заявник вказав, що в провадженні слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 перебуває кримінальне провадження №0002157 за ч.2 ст.364, ч.2 ст.365, ч.2 ст.366, ч.2 ст.367, ч.2 ст.382 КК України, відкрите відносно колишнього слідчого прокуратури Полтавської області Ральського, який на думку заявника, зловживаючи службовим становищем, на протязі тривалого часу тільки імітував досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000005. ОСОБА_3 були спричинені моральні страждання, тому він 03.01.2020 року звернувся на ім`я слідчого ОСОБА_4 з клопотанням, в якому просив визнати його потерпілим по кримінальному провадженню №0002157.
Проте, слідчий ОСОБА_4 , грубо порушуючи норми кримінально-процесуального законодавства, 14.01.2019 року виніс незаконну, необґрунтовану постанову про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілим. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 20.02.2020 року зазначена постанова була скасована. 10.03.2020 року ОСОБА_3 направив на ім`я слідчого ОСОБА_4 повторне клопотання, в якому просив виконати ухвалу слідчого судді від 20.02.2020 року, визнати його потерпілим по кримінальному провадженню №0002157.
Проте, слідчий знову 14.03.2019 року заднім числом виніс незаконну постанову, якою продублював попередню від 14.01.2019 року, чим порушив конституційні права ОСОБА_3 .
При цьому, досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженню абсолютно не проводилось та в матеріалах справи є достатньо доказів того, що фігурант по справі спричинив йому моральну та матеріальну шкоду. Вважає, що слідчий умисно позбавив його можливості в передбаченому законом порядку приймати участь як потерпілий в кримінальному процесі.
У судове засідання заявник ОСОБА_3 повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду скарги, подав до суду клопотання про розгляд скарги у його відсутність з підтриманням заявлених вимог.
Із урахуванням того, що для розгляду вказаної категорії скарг встановлено скорочені терміни, а скаржник до суду не з`явився, звернувшись до суду з клопотанням про розгляд скарги у його відсутність, тому з метою дотримання вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, слідчий суддя вважає за доцільне розглянути скаргу у відсутність заявника.
Слідчий, прокурор до суду повторно не з`явилися, про розгляд скарги повідомлені належним чином.
Відсутність слідчого, прокурора, відповідно до положень ст.306 КПК України, не є перешкодою для розгляду скарги.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст. 107 КПК України.

Дослідивши матеріали скарги та наданого кримінального провадження, суд вважає за необхідне скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
За приписами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 7 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно матеріалів скарги, Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Полтаві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002157 за ч.2 ст.364, ч.2 ст.365, ч.2 ст.366, ч.2 ст.367, ч.2 ст.382 КК України, внесеному до ЄРДР 07.10.2019 року.
Заявником 10.03.2020 року було подано клопотання слідчому про визнання ОСОБА_3 потерпілим.
Постановою слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 від 14.03.2019 року в кримінальному провадженні №0002157 за ч.2 ст.364, ч.2 ст.365, ч.2 ст.366, ч.2 ст.367, ч.2 ст.382 КК України, внесеного до ЄРДР 07.10.2019 року, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 . Зазначено, що в ході розгляду клопотання на даний час не підтверджено обставини, які свідчать про завдання заявнику моральної, фізичної або матеріальної шкоди кримінальними правопорушеннями, передбаченими ч.2 ст.364, ч.2 ст.365, ч.2 ст.366, ч.2 ст.367, ч.2 ст.382 КК України, відповідність дій інших осіб та наслідків таких дій, якими б виражалась завдана шкода, причинно-наслідковий зв`язок, та наявність об`єкту протиправного посягання, який би виражався у наявності певного права (а.с.4-6 постанова).
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим, може бути оскаржено особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Згідно із ч. 2 ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Процесуальним законом не передбачено винесення окремої постанови та/або ухвали про визнання особи потерпілою у кримінальному провадженні.
Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Як зазначено у ч. 2 ст. 9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до ч.1 ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.
Згідно з ч.2 ст.220 КПК України, про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
Відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.
Також, таке процесуальне рішення слідчий, прокурор приймає з урахуванням норм ст. 94 КПК України, у якій зазначається, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Статтею 8 КПК України гарантовано, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Дослідивши постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 від 14.03.2019 року в кримінальному провадженні №0002157 за ч.2 ст.364, ч.2 ст.365, ч.2 ст.366, ч.2 ст.367, ч.2 ст.382 КК України, внесеного до ЄРДР 07.10.2019 року, суд встановив, що слідчим взагалі не вмотивована відмова у задоволенні клопотання заявника про визнання потерпілим, слідчий не навів та не послався на матеріали досудового розслідування, що дають підстави для вирішення питання про визнання потерпілим, які слідчі дії були проведені, та у сукупності свідчать про те, що заявник не може бути визнаний потерпілим.
Зміст вказаної постанови не містить правового обґрунтування відсутності підстав щодо задоволення клопотання про визнання потерпілим. а відтак, не спростовано доводи скаржника.
Крім того, слід зазначити, що з клопотанням заявник звернувся в 2020 році, проте постанова слідчим датована 2019 роком.
Суд вважає, що висновок щодо відмови у визнанні потерпілим було зроблено передчасно і цей висновок не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження і не відповідає вимогам ст.ст. 55, 110 КПК України. Таким чином, скарга в частині скасування оскаржуваної постанови є обґрунтованою.
Із зазначених підстав слідчий суддя вважає за необхідне скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 від 14.03.2019 року в кримінальному провадженні №0002157 за ч.2 ст.364, ч.2 ст.365, ч.2 ст.366, ч.2 ст.367, ч.2 ст.382 КК України, внесеного до ЄРДР 07.10.2019 року, про відмову у задоволенні клопотання.
Суд також зазначає, що питання пов`язані з доказуванням у кримінальному провадженні та проведення слідчих та процесуальних дій на стадії досудового розслідування відносяться виключно до компетенції слідчого, у провадженні якого перебуває справа, та який, у відповідності до ст.40 КПК України, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності.
Таким чином, слідчий суддя не вправі зобов`язувати слідчого, прокурора проводити ті чи інші слідчі та процесуальній дії у кримінальному провадженні, тому скарга в частині зобов`язання слідчого ОСОБА_4 виконати вимоги, викладені в ст.55 КПК України і визнати заявника потерпілим по кримінальному провадженню №0002157, задоволенню не підлягає.
Враховуючи наведене, скарга ОСОБА_3 на постанову прокурора про відмову у задоволенні клопотання підлягає частковому задоволенню.
Частиною 3 ст.307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
Керуючись ст.ст.303, 304,306,307, 318-380 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора про відмову у задоволенні клопотання, в порядку ст.303 КПК України задовольнити частково.
Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 від 14.03.2019 року в кримінальному провадженні №0002157 за ч.2 ст.364, ч.2 ст.365, ч.2 ст.366, ч.2 ст.367, ч.2 ст.382 КК України, внесеного до ЄРДР 07.10.2019 року, про відмову у задоволенні клопотання.
В задоволенні інших вимог скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1