ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1458/20 Справа № 215/3903/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В АЛ А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000659 від 08 грудня 2015 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні Криворізької місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_8 на вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 лютого 2020 року щодо

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, раніше не судимого, проживаючого та зареєстрованою адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 лютого 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України, обвинуваченого звільнено від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки та поклавши на нього обв`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України. Окрім того, судом вирішено долю речових доказів, питання про стягнення процесуальних витрат у кримінальному провадженні та скасовано заходи його забезпечення.
ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за таких обставин.
08.12.2015 приблизно о 09.00 годині ОСОБА_7 , керуючи власним автомобілем «Dacia Solenza» реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався в крайній лівій смузі по сухому асфальтобетонному покриттю проїзної частини вул. Мусоргського з боку вул.Тимірязєва в напрямку вул. Стасова в Тернівськом районі міста Кривого Рогу.
В цей же час, у попутному із водієм ОСОБА_7 напрямку, виконуючи перевезення пасажирів по міському маршруту № 230 в крайній правій смузі, рухався автобус «Mercedes-Benz 312D», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_12 в салоні якого, зокрема, серед інших пасажирів знаходилась ОСОБА_13 .
В ході подальшого руху вказаних транспортних засобів, водій ОСОБА_7 , продовжуючи рухатись в крайній лівій смузі, знаходячись навпроти будинку №35 та маючи об`єктивну можливість в повному обсязі спостерігати за дорожньою обстановкою, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перед поворотом праворуч завчасно, не зайнявши відповідне крайнє праве положення, раптово почав виконувати маневр повороту праворуч в напрямку заїзду до дворової території зазначеного будинку, чим грубо порушив вимоги правил безпеки дорожнього руху, а саме п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001р.
Внаслідок порушення водієм ОСОБА_7 вимог зазначених пунктів Правил дорожнього руху України, виконання яких-виключало б настання дорожньо-транспортної події, водій ОСОБА_14 , уникаючи зіткнення, застосував екстрене гальмування, при якому в салоні керованого ним автобусу відбулося падіння пасажира ОСОБА_13 .
В результаті дорожньо-транспортної події потерпіла ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження у вигляді, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою постійної втрати загальної працездатності більше 1/3.
Допущені водієм ОСОБА_7 порушення вимог п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України знаходились в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 в частині основного покарання від відбування покарання з випробуванням, терміном на 2 роки. Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на показання свідка ОСОБА_15 .
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор вказує на те, що суд не надав оцінки тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, не врахував, що останній не визнав в повному обсязі свою вину та не відшкодував завдану шкоду, внаслідок чого безпідставно не призначив обвинуваченому додаткове покарання. Окрім цього, у вироку суд всупереч вимогам ст. 23 КПК України посилався у вироку на показання свідка ОСОБА_16 , якого безпосередньо під час судового розгляду не допитував.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить вирок скасувати та кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити, у зв`язку з недоведеністю його провини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, захисник посилається на неповноту судового розгляду, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Так, сторона захисту звертає увагу колегії суддів на те, що під час судового розгляду кримінального провадження стороною захисту двічі заявлялися клопотання про необхідність призначення та проведення по справі повторної судової автотехнічої експертизи, з урахуванням нових вихідних даних, враховуючи свідчення свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , оскільки сторона захисту вважала проведену судову автотехнічну експертизу № 3861-16 за постановою слідчого від 21.07.2016 такою, що ґрунтується на неповних вихідних даних. Також, сторона захисту заявляла суду першої інстанції клопотання про призначення технічної експертизи на предмет встановлення технічного стану автобусу.
Адвокат зазначає, що стороною захисту було самостійно ініційовано проведення автотехнічної експертизи та отримано висновок судової автотехнічної експертизи, який має рішуче значення для прийняття судом законного та обґрунтованого рішення.
Висновки суду про відсутність підстав для врахування цього висновку, захисник вважає безпідставними, оскільки в її основу покладено докази, що містяться у матеріалах провадження. При цьому, захисник зауважує, що з огляду на те, що два висновки мають суперечливий зміст, суд мав призначити комісійну експертизу.
Також, сторона захисту звертає увагу на те, що під час досудового розслідування було встановлено факт невідповідності технічного стану мікроавтобусу, що підтверджується дослідженими судом доказами, однак не враховано те, що саме відсутність огородження сходинкових прорізів у мікроавтобусі стало головною причиною травмування ОСОБА_13 , оскільки саме під час різкого гальмування водія ОСОБА_12 за невстановлених обставин, потерпіла ОСОБА_13 подалася вперед, та, через відсутність огороджень впала у сходинковий проріз мікроавтобуса.
Адвокат зазначає, що сторона захисту подавала до суду першої інстанції клопотання про призначення технічної експертизи на предмет встановлення технічного стану автобусу, проте судом першої інстанції у задоволенні вказаного з клопотання невідомих причин було відмовлено. Крім того, сторона захисту заявляла клопотання про призначення та проведення судово - медичної експертизи з метою встановлення можливості чи не можливості отримання потерпілою ОСОБА_13 тілесних ушкоджень за умови наявності облаштованих у автобусі огородження сходинкових прорізів, однак судом у задоволенні вказаного клопотання також було відмовлено. До того ж, судом не враховано, що експерт ОСОБА_19 підтвердив свої висновки, але при цьому зазначив, що з урахуванням свідчень свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , які є свідками сторони обвинувачення висновки експертизи можуть змінитися, а надання відповідей на питання сторони захисту, потребують проведення нових досліджень. За цих умов, захисник вважає, що в основу проведеної на підставі постанови слідчого експертизи покладено неповні вихідні дані. Адвокат зауважує, що під час проведення досудового розслідування, слідчий в жодній з постанов про призначення всіх без виключення автотехнічних експертиз не зазначав момент виникнення небезпеки для водія автобуса та місце розташування автобуса згідно визначених при огляді місця події орієнтирах, і не просив експертів встановити момент виникнення небезпеки та розташування автобуса. Суд першої інстанції зазначені висновки взяв до уваги та на їх підставі прийняв невірне рішення про винуватість ОСОБА_7 , оскільки відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз, експертам заборонено самим вибирати вихідні дані для проведення експертизи, момент виникнення небезпеки для руху та розташування транспортних засобів відносно орієнтирів, експерти взагалі не встановлювали.
Також, захисник зазначає, що судом першої інстанції покладено в основу в обвинувальному вироку показання чотирьох свідків, а саме: ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 .. Між тим, на переконання захисника свідок ОСОБА_12 є особою, яка зацікавлена у визнанні винним ОСОБА_7 у вчинені інкримінованого йому правопорушення, оскільки він є водієм мікроавтобусу та керував вказаним мікроавтобусом, заздалегідь знаючи та усвідомлюючи, що автобус не обладнаний огородженням сходинкових прорізів. Поряд із цим, свідок ОСОБА_17 сидів фактично за водієм, а тому його свідчення, викликають сумніви з приводу того чи міг останній бачити, що саме автомобіль під керуванням ОСОБА_7 здійснював обгін мікроавтобусу та саме через водія ОСОБА_7 водій мікроавтобусу здійснив різке гальмування. При цьому, свідок ОСОБА_15 взагалі не був допитаний у судовому засіданні, та суд всупереч положень ст.ст. 23, 95 КПК послався у вироку на позасудові показання свідка, отримані стороною обвинувачення на досудовому розслідуванні. Свідок ОСОБА_20 є особою похилого віку, 1950 р.н., в своїх показаннях вказував, що він бачив події 08.12.2015 з вигляду балкона 9-го поверху будинку. Більш того, покази свідка ОСОБА_20 наведені не в повному обсязі, та процитовані уривками з контексту його доповіді та відповідей.
З висновками суду про те, що ОСОБА_21 , є дружиною ОСОБА_7 та може бути зацікавлена у вирішення справи на його користь, захисник не погоджується та також вважає їх необґрунтованими. При цьому адвокат зазначає, що свідок ОСОБА_22 в своїх показаннях зазначив, що ОСОБА_7 переконливо стверджував, що учасником ДТП не був. Крім того, сама потерпіла ОСОБА_23 не бачила автомобіля під керуванням ОСОБА_7 , а лише відчула сильне гальмування,від якого її матір впала вперед.
Окрім наведеного, захисник звертає увагу на те, що в основу вироку суд першої інстанції поклав недопустимі докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Захисник вказує на те, що рапорт не містить відомостей про час повідомлення про вчинення злочину, внаслідок чого неможливо встановити чи відповідає час проведення огляду місця події часу реєстрації події.
Поряд із цим, адвокат зазначає, що в матеріалах провадження відсутнє доручення будь-якого слідчого щодо внесення відомостей до ЄРДР, а також доручення слідчому, яким проведено огляд автобуса, про проведення досудового розслідування та постанови про створення групи слідчих.
Наведені обставини, на думку, захисту ставлять під сумнів законність проведення слідчих дій, тоді як висновки суду про необґрунтованість позиції захисту є безпідставними.
Поряд із цим, адвокат зазначає, що додатки до протоколу від 08.12.2015 - фотознімки (фототаблиця) не завірені підписами учасників слідчої дії - ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , а також понятими, та в протоколі взагалі не зазначено як додаток - фототаблицю, кількість аркушів з фотознімками - додатками до протоколу, які долучаються до матеріалів кримінального провадження. Вказаний факт дає фактичну змогу для фальсифікації з боку сторони обвинувачення письмових матеріалів справи та порушує основні принципи правосуддя. Окрім цього, слідчий ОСОБА_24 проводячи таку слідчу дію, як огляд місця події прийняв рішення застосування декількох форм фіксування слідчої дії складання протоколу, складання схеми, за допомогою технічних засобів фіксування кримінального провадження та фототаблиця. Між тим, у контексті вимог ст.ст. 84, 99 КПК України, протокол огляду місця події і фото таблиця, складена -на підставі зробленої під час огляду вказаного місця події фотозйомки, повинні визнаватись недопустимими доказами в сукупності. Крім того, в матеріалах і додатку до протоколу від 08.12.2015 відсутні технічні засоби, якими проводилося фотозйомка.
Аналогічні порушення слідчим ОСОБА_24 було допущено і в наступних процесуальних документах: протокол огляду 113 від 28.12.2015, протокол проведення слідчого експерименту від 18.12.2015 за участю свідка ОСОБА_12 , протокол проведення слідчого експериментувід 18.12.2015 за участю свідка ОСОБА_15 , протокол проведення слідчого експерименту від 18.12.2015 за участю свідка ОСОБА_25 . Крім того, неякісні фотознімки призвели до неможливості проведення трасо логічної експертизи автобуса, про що містяться відповідні повідомлення експертів ДНДЕКЦ.
Також, захисник зазначає, що в матеріалах кримінального провадження міститься постанова слідчого ОСОБА_24 від 09.12.2015 про визнання речовим доказом автобуса та поміщення його на зберігання до спеціального майданчику для тимчасового зберігання ТЗ при Тернівському ВП КВП та про його повернення після огляду власникові. Далі міститься розписка гр. ОСОБА_26 від 10.12.2015 року про отримання на зберігання автобуса, однак в тих же самих матеріалах кримінального провадження міститься ухвала Центрально - міського суду м. Кривого Рогу від 10.12.2015, якою задоволено клопотання та накладено арешту на автобус, шляхом заборони користування та розпорядження майном, визначивши місцем зберігання майна - територію Тернівського відділення КВП. З огляду на вказане стає не зрозумілим, яким чином та на підставі чого слідчим було винесено вищевказану постанову, де зазначено повернення автобуса власнику і яким чином в супереч ухвали суду від 10.12.2015 на арешт автобуса, слідчий ОСОБА_24 повернув його гр. ОСОБА_26 , адже арешт автобуса не було скасовано у законному порядку. Вказані порушення слідчого ОСОБА_24 призвели до того, що автомобіль продовжували використовувати для перевезення пасажирів у м.Кривий Ріг і це стало причиною неможливості проведення експертизи технічного стану автобуса, про що містяться відповідні повідомлення експертів ДНДЕКЦ.
Крім того, захисник зазначає, що залишення поза увагою питання щодо технічного стану транспортного засобу фактично призвело до неповноти судового розгляду. До того ж, необхідність призначення експертизи технічного стану транспортного засобу була зазначена і слідчим, який її призначив. Між тим, судовим експертом слідчому було направлено клопотання про надання для огляду автобусу, а слідчим відповідним листом повідомлено про неможливість його надання для огляду судовому експерту, у зв`язку з чим постанова експерта залишилась без виконання.
Також захисник звертає увагу на порушення, допущені органом досудового розслідування під час повідомлення про підозру ОСОБА_7 , як особи, що має особливий статус. На переконання адвоката, це повідомлення вручено не уповноваженою на те особою, що робить його недопустимим доказом у справі.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисників, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в зазначеному кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційних скарг.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованими.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Так, винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду показаннями:
- обвинуваченого ОСОБА_7 , який хоча і не визнав свою винуватість, проте засвідчив, що зранку 08.12.2015 р. на автомобілі «Dacia Solenza» рухався по вул.Тимірязєва, здійснив поворот наліво на вул.Мусоргського та в районі зупинки транспорту «вул.Мусоргського» здійснив маневр повороту направо в бік вул.Альпійська, де припаркував транспортний засіб біля будинку своїх батьків;
- свідка ОСОБА_23 - доньки потерпілої, яка засвідчила пояснила, що разом з мамою ОСОБА_13 рухалися в маршрутному таксі №230 та в районі вул. Мусоргського відчули сильне гальмування, від якого матір впала вперед, а вона різко вперлася в переднє сидіння;
- свідка ОСОБА_12 - водія мікроавтобуса «Mercedes-Benz 312D», який пояснив, що розпочав рух від зупинки транспорта «вул.Мусоргська» та рухався в правій смузі, однак автомобіль «Dacia Solenza» під керуванням ОСОБА_7 провів обгін мікроавтобуса та здійснив різкий маневр повороту вправо, створивши перешкоду для руху, та він з метою уникнення зіткнення здійснив екстрене гальмування, від чого пасажир ОСОБА_13 , яка сиділа на пільговому місці для інвалідів, впала і отримала перелам. При цьому, свідок засвідчив, що перед виїздом автобус оглядався механіком по стандартній процедурі, перевірялися справність світла, гальм, а поручень попереду місця для інваліда в автобусі на час ДТП був відсутній, оскільки не передбачений заводом виготовником. Власник отримав відповідні дозволи на перевезення, але після ДТП по вказівці слідчого, поручень був встановлений власником додатково;
- свідка ОСОБА_17 - пасажира мікроавтобуса, який вказав, що коли автобус від`їхав від зупинки «вул.Мусоргського», набрав швидкість близько 40 км.год., він бачив як автомобіль «Dacia Solenza» синього кольору обігнав автобус, та здійснив різкий поворот вправо, тоді як водій автобуса різко загальмував, від чого літня жінка, яка сиділа на передньому одинарному сидінні праворуч, впала вперед в район виходу;
- свідка ОСОБА_20 - випадкового очевидця події, який засвідчив, що мешкає за адресою АДРЕСА_2 , зранку стояв на балконі дев`ятого поверху та бачив як маршрутний автобус почав рух від зупинки транспорту «вул.Мусоргського», та різко загальмував, оскільки автомобіль Дачія повертав праворуч та створив йому перешкоду для руху;
- свідка ОСОБА_27 - поліцейського патрульної поліції, який прибув за викликом на вул.Мусоргського, від водія мікроавтобуса дізнався про обставини пригоди, а після того як до автомобіля «Dacia Solenza», припаркованого у дворі, вийшов водій, він його зупинив автомобіль при виїзді з парковки на вул.Мусоргського;
- свідка ОСОБА_28 - механіка ВАТ «Приваттранс», який пояснив, що перевіряв технічний стан мікроавтобуса перед виїздом, автобус був справний, тому він допустив водія ОСОБА_12 до виїзду. Облаштування поручня, який огороджує пасажира від сходів, не передбачено заводом, автобус мав дозволи на перевезення пасажирів, та він як механік, не має відношення до встановлених стандартів, які перевіряє організація яка видає ліцензії на перевезення;
- свідка ОСОБА_29 , який пояснив, що є володільцем мікроавтобусу «Mercedes-Benz 312D», власником якого є ОСОБА_30 та має право на розпорядження транспортним засобом, уклав договір оренди мікроавтобуса з ВАТ «Приваттранс» яке є перевізником. Автобус не був обладнаний поручнем, який огороджує пільгове місце від сходів. Від водія ОСОБА_12 він дізнався, що в результаті екстреного гальмування з пільгового місця на сходи впала літня жінка, він допоміг потерпілій в лікарні, та на вимогу слідчого, після події ДТП встановив поручень;
- свідків ОСОБА_31 і ОСОБА_32 - понятих під час огляду місця події, які засвідчили, що слідчий проводив заміри місця розташування транспортних засобів, вимірював гальмівний шлях мікроавтобуса по слідам від коліс та вказав, що в салоні мікроавтобуса на час огляду, не було огородження переднього правого сидіння пасажира;
- свідка ОСОБА_24 - слідчого, який дав пояснення про хід досудового розслідування по кримінальному провадженню, що всі вихідні дані, які отримані в результаті допиту свідків, протоколу огляду та проведенні слідчих експериментів, були задані на вирішення судово-автотехнічної експертизи. Технічна експертиза мікроавтобуса була призначена, але не проведена, оскільки мікроавтобус з часу ДТП до його арешту, перебував в експлуатації;
- свідка ОСОБА_21 - пасажира в салоні автомобіля «Dacia Solenza», яка засвідчили, що 08.12.2015 р. автомобілем керував її чоловік ОСОБА_7 , та дійсно здійснював маневр повороту праворуч на вул. Альпійську, де припаркував автомобіль.
Окрім того, винуватість обвинуваченого підтверджується й іншими наявними у матеріалах провадження письмовими доказами, а саме:
- протоколом огляду місця події від 08.12.2015 р., яким зафіксовано ділянку дороги, напрямок руху транспортних засобів та слід гальмування (а.с.2-10 т.2);
- речовим доказом по справі - мікроавтобусом «Mercedes-Benz 312D» відповідно до постанови про залучення речового доказу та його повернення власнику після огляду 10.12.2015 р.(а.с.28 т.2);
- протоколом огляду мікроавтобусу «Mercedes-Benz 312D» від 28.12.2015 р., яким зафіксовано обладнання пасажирського сидіння огорожею (а.с.36-40 т.2);
- протокол слідчого експерименту від 18.12.2015 р. за участю свідка ОСОБА_12 , проведеного з метою уточнення пояснень свідка на місці ДТП, яким зафіксовано місце розташування мікроавтобусу «Mercedes-Benz 312D» з якого водій ОСОБА_12 з місця водія вказував на обставини ДТП (а.с.178-181 т.2);
- протоколом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_15 від 18.12.2015 р., під час проведення якого ОСОБА_15 показав місце початку маневру повороту праворуч автомобілем «Dacia Solenza», швидкість руху автомобіля та відстань, яку подолав автомобіль (а.с.182-185 т.2);
- протоколом слідчого експерименту від 18.12.2015 р. за участю свідка ОСОБА_17 , в ході якого ОСОБА_17 зі свого місця пасажира показав місце розташування мікроавтобусу та швидкість його руху (а.с.186-188 т.2);
- протоколом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_20 , який показав на статистичному автомобілі, початок маневру легковика вправо та час протягом якого він подолав відстань по дузі подолав за 2,6 сек.;
- висновками автотехнічних експертиз НДЕКЦ від 25.12.2015 р., 07.06.2016 р., 13.07.2016 р., згідно з якими дії водія автомобіля «Dacia Solenza» не відповідали вимогам п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, а застосування екстреного гальмування водієм ОСОБА_12 стало необхідним, для запобігання зіткненню (а.с.197-200, 206-207, 215-221 т.2);
- висновками автотехнічних експертиз НДЕКЦ від 25.07.2016 р. №19/10.1-115, №23861-16 за якими пояснення свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та ОСОБА_20 в частині швидкості руху мікроавтобуса, його розташування в момент початку маневру автомобілем «Dacia Solenza» не позбавлені технічного сенсу (а.с.230-234, 239-245 т.2);
- висновками основної та додаткової судово-медичних експертиз від 22.12.2015 р. та 11.04.2016 р. якими встановлена ступінь тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_13 (а.с.168-170, 173-174 т.2).
Надаючи оцінку цим доказам у своїй сукупності, у колегії суддів відсутні сумніви у їх належності та допустимості. Ці докази суд вважає достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Разом із цим, оцінюючи доводи прокурора щодо порушення судом принципу безпосередності, закріпленого у ст. 23 КПК України, суд вважає їх обґрунтованими.
Так, у відповідності з вимогами ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.
Згідно з вимогами ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, всупереч наведеним вимогам закону, суд посилався у вироку на показання свідка ОСОБА_15 , які безпосередньо під час судового розгляду не досліджував.
За цих умов, колегія суддів вважає за необхідне виключити з вироку ці показання, як такі, що не підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, оскільки не досліджені судом у встановленому законом порядку. При цьому інші докази у справі, проведені за участю свідка ОСОБА_15 та похідні від них, такі як слідчий експеримент за його участю, висновки експертів, отримані за вихідних даних за показами цього свідка при приведенні слідчого експерименту виключенню з доказів у справі не підлягають, оскільки є окремими доказами, отримані без порушень процесуального законодавства та досліджені судом у встановленому законом порядку.
Водночас, колегія суддів вважає, що виключення наведеного доказу з вироку на висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 в цілому не впливає.
На переконання суду апеляційної інстанції, наведеного вище об`єму доказів достатньо для визнання ОСОБА_7 винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні та ці докази у своїй сукупності беззаперечно доводять цю винуватість.
Вирішуючи питання про обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з того, що свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_17 та ОСОБА_20 засвідчили, що автомобіль «Dacia Solenza» синього кольору, під керуванням ОСОБА_7 обігнав автобус, та здійснив різкий поворот вправо, тоді як водій автобуса різко загальмував.
Показання зазначених свідків повністю відповідають проведеним слідчим експериментам за їх участю та участю свідка ОСОБА_15 , які в свою чергу узгоджуються з висновками проведених у кримінальному провадженні автотехнічних експертиз від 25.12.2015 р., 07.06.2016 р., 13.07.2016 р., згідно з якими дії водія автомобіля «Dacia Solenza» не відповідали вимогам п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, а застосування екстреного гальмування водієм ОСОБА_12 стало необхідним, для запобігання зіткненню, а так само й з висновками автотехнічних експертиз від 25.07.2016 р. №19/10.1-115, №23861-16, за якими пояснення свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та ОСОБА_20 в частині швидкості руху мікроавтобуса, його розташування в момент початку маневру автомобілем «Dacia Solenza» не позбавлені технічного сенсу.
При цьому, відомостей, за яких ці свідки мали підстави надати неправдиві свідчення, під час апеляційного розгляду суду надано не було.
Наведені обставини повністю спростовують версію обвинуваченого щодо непричетності до ДТП.
Щодо доводів захисту, викладених в апеляційній скарзі, про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів зазначає наступне.
Так, обґрунтовуючи заявлені вимоги про необхідність скасування вироку, захисник вказує на те, що судом безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання про призначення комісійної експертизи, необхідність проведення якої була зумовлена проведеною за ініціативою сторони захисту експертизою, яка визначила неспроможність з технічної точки зори показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та ОСОБА_20 , що унеможливлює встановлення експертним шляхом, чи створив ОСОБА_7 своїми діями небезпеку руху.
Між тим, матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що в основу цієї експертизи було покладено вихідні дані, що суперечать слідчим експериментам.
Наведеним обставинам суд надав належну оцінку у вироку, навівши докладні мотиви неврахування цих доказів під час ухвалення вироку, з посиланням на конкретні порівняльні дані проведених у кримінальному провадженні експертиз.
Щодо необхідності проведення у кримінальному провадженні технічної експертизи траспортного засобу, а також судово-медичної експертизи, з метою встановлення можливості отримання потерпілою тілесних ушкоджень у разі наявності обмежувального поручня, то суд також дійшов обґрунтованого висновку про відсутність процесуальної необхідності дослідження цих обставин.
Так, суд обґрунтовано посилався на Постанову Верховного Суду України від 05.11.2015 р. по справі №5-218кс15 та дійшов вмотивованого висновку, що у випадку ДТП за участю декількох водіїв для вирішення питання про наявність, чи відсутність в їхніх діях складу кримінального правопорушення передбаченого ст.286 КК України, необхідно встановити причинний зв`язок між діяннями кожного з них та наслідками що настали, дослідити характер та черговість порушень, які вчинив кожен з водіїв, хто з них створив небезпечну дорожню обстановку. При цьому виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.
Колегія суддів погоджується з тим, що з огляду на те, що п.10.1, 10.4 ПДР України були порушені водієм ОСОБА_7 , а дії водія ОСОБА_12 відповідали ПДР України, саме водій ОСОБА_7 створив аварійну ситуацію та саме його дії знаходяться в причинному зв`язку з наслідками ДТП у вигляді падіння потерпілої, що об`єктивно встановлено висновками експертиз.
Доводи захисника про невиконання органом досудового розслідування ухвали слідчого судді про арешт цього транспортного засобу не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини жодним чином висновків суду, яким визнано недоцільним призначення автотехнічної експертизи, спростувати не можуть.
Що стосується доводів захисту про недопустимість протоколів огляду місця події, транспортного засобу та слідчих експериментів, то і вони, на думку колегії суддів є безпідставними.
В апеляційній скарзі захисник, серед іншого, посилається на те, що ці слідчі дії були проведені неуповноваженою собою, додатки до протоколів слідчих дій не засвідчені підписами понятих, а у самих протоколах відсутнє посилання на використані засоби фотозйомки.
Між тим, з матеріалів провадження вбачається, що повноваження слідчого ОСОБА_33 були визначені при внесенні відомостей до ЄРДР (т. 2, а.с. 1).
Щодо неналежного оформлення протоколів, то ці обставини хоча і мають місце, проте в розумінні вимог ст.ст. 87, 89 КПК України не роблять докази недопустимими.
Матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що дані, встановлені під час проведення зазначених слідчих дій, зафіксовані письмово у відповідних протоколах та засвідчені при цьому підписами понятих.
За цих умов, вважати наведені захисником порушення істотними колегія суддів не може та вважає твердження захисника про недопустимість доказів безпідставними.
Не заслуговують на увагу й доводи адвоката про порушення порядку повідомлення про підозру ОСОБА_7 .
У відповідності з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 481 КПК України, письмове повідомлення про підозруадвокату, депутату місцевої ради, депутату Верховної Ради Автономної Республіки Крим, сільському, селищному, міському голові здійснюється Генеральним прокурором, його заступником, керівником регіональної прокуратури в межах його повноважень.
Як вбачається з матеріалів провадження, повідомлення про підозру ОСОБА_7 , як особі, що має особливий статус, було складено у відповідності з вимогами ст. 481 КПК України прокурором Дніпропетровської області.
Щодо вручення його слідчим, то за умови складення повідомлення належною особою, ці обставини не порушують гарантій депутатської недоторканності, що відповідає правовим позиціям, викладеним в постановіВеликої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 р. у справі №536/2475/14-к.
З огляду на викладені обставини, які були досліджені судом під час ухвалення вироку, визнати доводи захисту обґрунтованими колегія суддів не може та повністю погоджується з наведеними судом мотивами їх неврахування.
Колегія суддів вважає, що суд повно та всебічно дослідив обставини провадження та допустився помилки лише в частині посилань на показання свідка ОСОБА_15 , які в цілому висновків суду не спростовують.
За цих умов, з урахуванням виключення з вироку посилань на показання цього свідка, апеляційний суд вважає вирок суду законним та обґрунтованим.
Разом із цим, вирішуючи питання про правильність застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного ним покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого ОСОБА_7 , за доводами апеляційної скарги прокурора, колегія суддів виходить із того, що у відповідності з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
При цьому, колегія суддів враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.
Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі та звільняючи обвинуваченого від його відбування з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, суд врахував, що ОСОБА_7 раніше не судимий, за місцем роботи, та проживання характеризується виключно позитивно, на утриманні має малолітню дитину 2010 року народження. З урахуванням думки представника потерпілої, який не вимагав найсуворішого покарання для обвинуваченого, ступеню тяжкості скоєного злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, вищезазначених обставин що пом`якшують відповідальність відповідно до ст.66 КК України, при відсутності обтяжуючих обставин, суд вважав необхідним та достатнім призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі, без позбавленням права керування транспортними засобами, зі звільненням від основного покарання з випробуванням за правилами ст.ст.75, 76 КК України.
Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, колегія суддів погоджується та не вбачає підстав для його погіршення.
Ті обставини, що ОСОБА_7 не визнав своєї вини та не відшкодував завдану злочином шкоду, з огляду на обставини вчинення злочину, а також на дані про особу обвинуваченого, на переконання колегії суддів, не дають підстав для призначення більш суворого покарання, ніж визначеного судом.
З огляду на тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, його обставини та наслідки, призначене судом першої інстанції покарання за своїм видом та розміром слід вважати справедливим.
З огляду на викладене, доводи прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого через м`якість, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.
Отже, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційних скарг захисника та прокурора та зміни вироку лише в частині виключення з вироку доказу показань свідка ОСОБА_15 , як неналежного.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України,
колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні Криворізької місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 змінити.
Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на показання свідка ОСОБА_15 .
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4