Справа № 750/3264/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/219/20
Категорія - ч.1 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового

засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м.Чернігова від 27 листопада 2019 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Чернігова, українця, громадянина України, з повною вищою освітою, працюючого провідним фахівцем в Чернігівському обласному центрі по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимого, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м.Чернігова від 27 листопада 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді - 4 (чотирьох) місяців арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Цивільний позов представника потерпілого до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування моральної, матеріальної шкоди та витрат за надання юридичної допомоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, 58 030 (п`ятдесят вісім тисяч тридцять) грн. 00 коп. на відшкодування майнової шкоди та 10 000 (десять тисяч) грн. витрат за надання правової допомоги. В решті позову відмовлено.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.01.2019 на автомобіль «ВАЗ-21124» реєстраційний номер НОМЕР_1 , - скасовано.

Речові докази: автомобіль «ВАЗ-21124» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігається на штраф-майданчику Чернігівської філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси», - повернуто володільцю майна ОСОБА_11 .

Як встановлено судом першої інстанції, 12.01.2019, близько 16 год. 50 хв., ОСОБА_7 , керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки «ВАЗ-21124», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Доценка зі сторони вул. Космонавтів в напрямку вул. Генерала Пухова в місті Чернігові.

Рухаючись у вказаному напрямку, в районі будинку № 17-а по вул. Доценка в м. Чернігові, ОСОБА_7 проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку та, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, по якому пішохід перетинав проїзну частину, не зупинився та не надав дорогу пішоходу, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу в момент виникнення небезпеки для руху, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка перетинала проїзну частину вул. Доценка в межах нерегульованого пішохідного переходу з лівого на правий бік, відносно напрямку руху автомобіля під керуванням ОСОБА_7 .

У результаті наїзду пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів внутрішнього і зовнішнього виростків правої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, які відповідно до висновку судово - медичної експертизи № 69 від 13.02.2019 відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 добу.

Після вчинення дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_7 перемістив транспортний засіб; не вжив можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому, не викликав бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги; не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції; не вжив всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, не огородив їх та не організував об`їзд місця пригоди.

В дорожній обстановці водій ОСОБА_7 порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 2.9 а), 12.3, 18.1, 2.10 а),в), г), д), е) Правил дорожнього руху, що стало умовою та причиною настання події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду та призначити справу до нового розгляду в суді першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що вирок місцевого суду є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладеним у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що покази свідка ОСОБА_12 з приводу місця наїзду на пішохода та пошкоджень автомобіля повністю спростовуються наданими доказами сторони обвинувачення. Вказує, що згідно схеми місця дорожньо-транспортної пригоди від 12.01.2019 року місце наїзду згідно масштабного зображення розташоване поза зоною пішохідного переходу. На те саме вказує і у ілюстративній таблиці до протоколу огляду місця події та огляду транспортного засобу від 12.01.2019 року. Вказує, що свідок ОСОБА_13 під час досудового розслідування не допитувався, матеріали допиту свідка ОСОБА_13 стороною обвинувачення стороні захисту відкриті не були, а тому вважає їх недопустимим доказом. Не погоджується з висновком суду з приводу того, що дорожні умови та обстановка дозволяли обвинуваченому своєчасно виявити на проїзній частині пішохода і вжити заходів до уникнення наїзду на неї. Дане твердження захисник вважає припущенням. Вказує, що не під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду об`єктивна можливість виявити пішохода встановлена не була. Також, не було встановлено, чи мав технічну можливість водій уникнути наїзду на пішохода. Зазначає, що вказана технічна можливість могла бути встановлена шляхом призначення судової авто технічної експертизи обставин та механізму ДТП, чого зроблено не було. Вказує, що позовна заява не відповідає вимогам щодо змісту, в порушення п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України. Вказує, що витрати за надання юридичної допомоги не відносяться до судових витрат та не підлягають стягненню з обвинуваченого. Вказує, що не повинні враховуватись чеки за благодійні внески. Також наголошує, що деякі чеки сплачені за медичні препарати, які не пов`язані з тілесними ушкодженнями. Також посилається на акти наданих послуг, що не пов`язані з відновленням здоров`я потерпілої.

Представник потерпілої ОСОБА_14 ОСОБА_15 подав заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та просив залишити вирок Деснянського районного суду м.Чернігова від 27 листопада 2019 року без змін.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 та просили її задовольнити, прокурора, представника потерпілої, які заперечували проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду та призначити справу до нового розгляду в суді першої інстанції.

Проте, такі його вимоги суперечать матеріалам кримінального провадження.

Так, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину за пред`явленим йому обвинуваченням за ч.1 ст.286 КК України не визнав повністю та показав, що 12.01.2019, десь о 16:30 - 17:00 год., він їхав по вулиці Доценка в напрямку вул.Пухова в м.Чернігові. Дорогу було гарно видно, освітлення було добре. Ніяких пішоходів на дорозі не було і він нікого він не збивав. Перед пішохідним переходом він призупинився, оскільки нікого не було, то він поїхав далі. На вулиці Пухова його затримали працівники охорони. Підтверджує, що приходив в лікарню до потерпілої, бо йому так сказав слідчий. Він залишав свій номер мобільного телефону потерпілій, бо вона попросила. Допомогу їй він не пропонував. Того дня був в тверезому стані. Звідки пошкодження на автомобілі він не знає. Перед тим, як сісти в автомобіль він ніяких пошкоджень не бачив, дзеркало заднього виду не було зміщено.

Однак вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного вище кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Так, факт дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 12.01.2019 року підтверджується протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 12.01.2019 та план - схемою до нього, згідно яких слідчим зафіксовано, що ДТП сталося в межах нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» в районі будинку № 17-а, по вул. Доценка, в м.Чернігові, за темної пори доби, проїзна частина освітлена міськими електромережами, без опадів.

Згідно протоколу огляду транспортного засобу від 12.01.2019 та фототаблиці і план - схеми до нього, слідчим був оглянутий транспортний засіб марки «ВАЗ 21124», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться біля будинку № 142 по вул.Пухова в м.Чернігові, під час якого виявлені наступні пошкодження транспортного засобу: деформація переднього капота, правого переднього крила, зміщено праве дзеркало заднього виду.

Згідно рапорту чергового ЧВП ГУНП в Чернігівській області від 12.01.2019 року на лінію «102» надійшло повідомлення від чергової КЛПЗ «Чернігівська міська лікарня № 2» про госпіталізацію ОСОБА_10 з тілесними ушкодженнями, отриманими внаслідок ДТП.

Відповідно до висновку експерта №69 від 13.02.2019 року, у потерпілої ОСОБА_10 маються тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів внутрішнього і зовнішнього виростків правої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, котрі виникли 12.01.2019 від дії тупих твердих предметів, і відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 добу.

Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції КЛПЗ «Чернігівський обласний наркологічний диспансер» від 12.01.2019, згідно якого ОСОБА_7 станом на 12.01.2019 перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Допитана потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що 12.01.2019 року, вона поверталася додому та перетинала проїзну частину по пішохідному переходу. Ій залишилося буквально зробити один крок на тротуар, однак в цей час почула звук автомобіля і побачила поруч з собою темний автомобіль, який збив її і поїхав далі. Після того, як її доставили в Чернігівську міську лікарню № 2, то 14.01.2019 до неї в палату приходив обвинувачений та пропонував допомогу. Вона відмовилася. Він написав їй номер свого мобільного телефону. На момент ДТП освітлення було «чудове», бо стояли стовпи з ліхтарями, опадів не було, проїзна частина була почищена.

Свідок ОСОБА_13 , який був безпосереднім очевидцем подій, пояснив що 12.01.2019 наїзд на потерпілу ОСОБА_10 здійснив автомобіль марки «Лада» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням обвинуваченого ОСОБА_7 , в той момент коли потерпіла переходила проїзну частину в межах пішохідного переходу, після чого вказаний автомобіль був зупинений лише шляхом переслідування. Зазначені покази також підтверджуються рапортом помічника чергового ЧВП ГУНП в Чернігівській області від 12.01.2019, згідно якого на лінію «102» надійшло повідомлення працівника охоронної фірми «Балу» ОСОБА_13 про затримання чоловіка, який збив жінку біля школи №12 на своєму авто «Лада 112», реєстраційний номер НОМЕР_1 , і поїхав з місця пригоди.

Такі показання потерпілої та свідка узгоджуються із показаннями старшого слідчого ЧВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_12 , який в судовому засіданні показав, що 12.01.2019 за вказівкою оперативного чергового Чернігівського відділу поліції він виїхав на місце ДТП в районі ЗСШ № 12 по вул. Доценка в м.Чернігові, де за інформацією був здійснений наїзд транспортного засобу на пішохода. По приїзду на місце події там знаходилися патрульні поліцейські, які повідомили, що потерпілу забрала карета швидкої. Транспортного засобу, яке скоїло наїзд на місці ДТП не було. Для проведення огляду місця дорожньо - транспортної пригоди патрульні поліцейські запросили двох понятих. На цій ділянці місцевості мається нерегульований пішохідний перехід, позначений відповідним дорожнім знаком. З пояснень патрульних поліцейських та наявності вибитого місця на снігу на проїзній частині він визначив місце наїзду на пішохода, яке знаходилося в межах нерегульованого пішохідного переходу. Після складання протоколу надійшла інформація, що підозрюваний автомобіль був затриманий по вул. Пухова біля кафе «Піцерія базис». Прибувши на місце за кермом автомобіля знаходився обвинувачений ОСОБА_7 .. На автомобілі були свіжі пошкодження правого крила та передньої правої частини автомобіля, дзеркало заднього виду було зірвано з кріплення. Безпосередньо обвинувачений не заперечував факт вчинення ДТП, казав, що зачепив пішохода по дотичній. Ним був складений протокол огляду транспортного засобу, де були зафіксовані пошкодження транспортного засобу.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показала, що 12.01.2019, близько 16 год. 40 хв. - 16 год. 50 хв., вона йшла по вулиці Доценка в м.Чернігові. Її увагу привернув автомобіль, який рухався по своїй смузі по вул. Доценка в напрямку вул. Пухова, верх - вниз, начебто наїхав на лежачого поліцейського. Проїзна частина була почищена від снігу, опадів не було, вся дорога була підсвічена. В цей час почула крик чоловіка, щоб затримали цей автомобіль і побачила, як чоловік підіймав жінку з проїзної частини. Автомобіль поїхав далі в напрямку вул. Пухова.

Колегія суддів не може погодитись із доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 стосовно недопустимості показань свідка ОСОБА_13 . Так, кримінальний процесуальний закон не дає вичерпного переліку підстав, за наявності яких докази мають визнаватися недопустимими, а натомість надає право суду вирішувати питання їх допустимості чи недопустимості у порядку, передбаченому статтею 89 КПК України, частина 2 якої передбачає визнання доказу недопустимим у разі встановлення його очевидної недопустимості. Підстав недовіряти показанням вказаного свідка, які узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження та встановленими судом обставинами, у суду немає. А посилання в апеляційній скарзі на те, що даний свідок не допитувався під час досудового розслідування не узгоджуються з вимогами ст.23 КПК України, згідно якої суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Також, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника стосовно дорожніх умов, обстановки та не встановлення об`єктивної можливості виявити пішохода. Так, місцевий суд зробив висновок що дорожні умови та обстановка дозволяли обвинуваченому ОСОБА_7 своєчасно виявити на проїзній частині пішохода ОСОБА_10 і вжити заходів до уникнення наїзду на неї на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, зокрема, показань потерпілої ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_16 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які вказували, що проїзна частина була почищена від снігу, опадів не було, вся дорога була підсвічена, а також протоколу огляду місця дорожньо - транспортної пригоди. При цьому, апеляційний суд враховує, що як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції ні обвинуваченим ні його захисником не заперечувались фактичні обставини ДТП, а взагалі заперечувалось участь обвинуваченого у дорожньо-транспортній пригоді.

Аналізуючи наведене, вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в повній мірі підтверджується показаннями потерпілої, свідків, показаннями самого обвинуваченого, з яких, попри невизнання ним вини, вбачається, що в проміжок часу, коли сталося ДТП він проїздив через місце ДТП на своєму автомобілі, які узгоджуються між собою та з висновками експертиз, протоколами огляду, а тому обґрунтовано визнані судом першої інстанції за достовірні.

Дії ОСОБА_7 судом вірно кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст.ст.65,66,67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, досудову доповідь інспектора Деснянського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області, згідно якої виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, залишення обвинуваченим місця ДТП, особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, його вік, сімейний стан: одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей - ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , майновий стан - офіційно працевлаштований, позивні характеристики за місцем роботи, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, наявність обставини, що його обтяжує - вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння і обґрунтовано призначив покарання у межах санкції ч.1 ст.286 КК України у виді 4 (чотирьох) місяців арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

З огляду на вимоги ст.65 КК України, колегія суддів дійшла висновку, що обрана судом першої інстанції міра покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, який вчинив суспільно - небезпечне діяння.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала з ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин.

Суд, вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди на користь потерпілої врахував, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена в повному обсязі, а тому він повинен відшкодовувати завдану потерпілій моральну шкоду, яку судом було зменшено, порівняно із заявленою, до суми 20000 грн., з чим погоджується і колегія суддів, оцінюючи глибину фізичних та душевних страждань, які зазнала потерпіла ОСОБА_10 , що вона має проходити довготривалий курс лікування, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках через заподіяння шкоди її здоров`ю.

Є необґрунтованим і посилання в апеляційній скарзі на безпідставне стягнення матеріальної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_7 в розмірі 58 030 гривень. Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_10 були подані оригінали документів (рахунків) на підтвердження зазначених витрат, зокрема витрати на лікування (а.с.48-51, 55-64, 65-84), а тому задоволення вказаних позовних вимог є аргументованим та підтверджується належними доказами.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника з приводу того, що надані потерпілій послуги згідно актів надання послуг не пов`язані з відновленням здоров`я. Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з наслідками ДТП у ОСОБА_10 виникли тілесні ушкодження, що відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, що значною мірою обмежило її можливості.

Також, є необґрунтованими доводи апелянта щодо безпідставності стягнення витрат на правову допомогу.

Главою 8 КПК України визначено процесуальні витрати у кримінальному провадженні, а ст. 120 КПК України до них віднесено витрати на правову допомогу, частиною 2 даної статті передбачено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, відповідач.

У разі ухвалення обвинувального вироку, відповідно до ст. 124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Надання адвокатом потерпілій-цивільному позивачу послуг у даному кримінальному провадженні підтверджується актами здавання-приймання виконаних адвокатських послуг разом із зведеними розрахунками гонорарів за договором про надання правової допомоги та квитанціями про оплату таких послуг, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення витрат на правову допомогу з обвинуваченого на користь потерпілої.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не встановлено.

Також, додатково підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої витрати на правову допомогу, як понесені потерпілою під час апеляційного розгляду в сумі 4000 гривень, що підтверджено документально.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м.Чернігова від 27 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Додатково стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 витрати на правову допомогу в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4