Справа № 569/5120/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2020 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
кримінальне провадження №0000121, внесене 04 лютого 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань
про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Бронники, Рівненського району, Рівненської області та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, із професійно-технічною освітою, неодруженого, раніше не судимого, колишнього військовослужбовця військової служби за контрактом осіб рядового складу електрика радіостанції взводу зв`язку роти зв`язку військової частини НОМЕР_1 , солдата,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рівне зазначене кримінальне провадження,
встановив:
Відповідно до пункту 17 частини першої статті 106 Конституції України, статей 2, 19, 20, 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», 02 квітня 2019 року громадянин України ОСОБА_3 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на 3 роки та цього ж дня, наказом командира військової частини НОМЕР_2 за № 24-РС останній прийнятий на військову службу за контрактом.
02 квітня 2019 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 за № 84 ОСОБА_3 , що прибув із ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження навчання та фахової підготовки, зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ), поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду курсанта 2 навчального взводу зв`язку 7 навчальної роти зв`язку 3 навчального батальйону зв`язку вищевказаної військової частини, із присвоєнням первинного військового звання «солдат».
Надалі, наказом першого заступника начальника Генерального штабу ЗСУ від 19.09.2019 за № 120-РС, солдат ОСОБА_3 , що пройшов навчання та закінчив фахову підготовку водіїв автотранспортних засобів категорії «С», призначений на посаду водія електрика радіорелейної станції взводу зв`язку роти зв`язку військової частини НОМЕР_1 .
На виконання вищевказаного наказу, 24 вересня 2019 року командир військової частини НОМЕР_2 своїм наказом № 244 (по стройовій частині) виключив солдата ОСОБА_3 із списків особового складу частини та направив останнього до нового місця служби військової частини НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_3 ) з дислокацією у АДРЕСА_1 .
25 вересня 2019 року наказом командира військової частини НОМЕР_3 за №234 солдат ОСОБА_3 , що прибув із військової частини НОМЕР_2 , зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду водія електрика радіостанції взводу зв`язку роти зв`язку військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до положень ч. 1 п. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.
Відтак, з моменту зарахування до списків особового складу військової частини ОСОБА_3 набув статусу військовослужбовця Збройних Сил України.
Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язаний захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.
Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України солдат ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», ч. 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указами Президента України від 1 березня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 02 березня 2014 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України та «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року Збройні Сили України приведені у повну бойову готовність, а в державі оголошено часткову мобілізацію, яка діє до даного часу.
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.
Окрім цього, ч. 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції Закону № 589-VII (589-18) від 19.09.2013; із змінами, внесеними згідно із Законом № 1275-VII (1275-18) від 20.05.2014) визначено, що у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України.
Вимоги ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 129, 130, 199, 216, 217 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язують забезпечувати у військовій частині постійну бойову готовність, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконувати службові обов`язки, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Разом із тим, солдат ОСОБА_3 у порушення вимог вищевказаного законодавства, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, з метою тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків вчинив злочин за наступних обставин.
Так, 20 грудня 2019 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) солдат ОСОБА_3 вибув у щорічну основну відпустку за 2019 рік, строком 20 календарних днів, у період часу із 21.12.2019 по 12.01.2020 включно, з якої мав прибути на службу у військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) до 08 год. 50 хв. 13 січня 2020 року.
13 січня 2020 року близько 08 год. 30 хв. солдат ОСОБА_3 повернувся на службу до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та згідно наказу командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині), солдат ОСОБА_3 приступив до виконання своїх службових обов`язків.
Однак, цього ж дня (13.01.2020) у солдата ОСОБА_3 , що знаходився у відпустці за місцем свого проживання у м. Рівному, Рівненської області, раптово винник злочинний умисел, а саме, без будь яких поважних на те причин, самовільно залишити військову частину, з метою ухилитися від військової служби та провести час на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби, в колі друзів військовослужбовця.
Реалізовуючи свій злочинний намір, солдат ОСОБА_3 13 січня 2020 року близько 14 год. 00 хв., без будь яких поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, з метою тимчасового ухилення від військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), про своє місце перебування останній своїх командирів (начальників) не повідомив та відправився проводити службовий час на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби за місцем свого постійного проживання по АДРЕСА_1 , що у місті Рівному.
В свою чергу, 24.01.2020 року наказом командира військової частини НОМЕР_3 за № 4-РС, водій електрик радіостанції взводу зв`язку роти зв`язку військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_3 увільнений від займаної посади та зарахований у розпорядження командира НОМЕР_6 окремого полку зв`язку із 24 січня 2020 року.
03 лютого 2020 року близько 08 год. 30 хв. солдат ОСОБА_3 добровільно прибув у військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та згідно наказу командира військової частини НОМЕР_3 за № 6-РС від 03.02.2020, солдат ОСОБА_3 поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду водія електрика радіостанції взводу зв`язку роти зв`язку військової частини НОМЕР_1 .
Відтак, у період часу із близько 14 год. 00 хв. 13 січня 2020 року до 08 год. 30 хв. 03 лютого 2020 року, солдат ОСОБА_3 без поважних на те причин, був відсутній у військовій частині НОМЕР_1 на службі та проводив службовий час на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби за місцем свого постійного проживання по АДРЕСА_1 .
Своїми умисними діями, які виразились у самовільному залишенні військової частини без поважних причин, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.
29 квітня 2020 року між прокурором у кримінальному провадженні прокурором військової прокуратури Рівненського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_4 , який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000121 від 04.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та обвинуваченим ОСОБА_3 укладена угода про визнання винуватості.
Згідно вказаної угоди ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України в обсязі підозри.
Також відповідно до вказаної угоди при узгодженні покарання враховано співпрацю обвинуваченого ОСОБА_3 зі стороною обвинуваче ння у кримінальному провадженні №0000121 від 04.02.2020 р. за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення обвинуваченим злочину внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, а також, те, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше не судимим, по місцю проживання характеризується позитивно, вчинив тяжкий злочин та його діями порушені лише інтереси держави.
Приймаючи до уваги вищевикладене, із урахуванням положень ст. ст. 50, 60, 69 Кримінального кодексу України, сторони узгодили покарання, яке слід призначити обвинуваченому ОСОБА_3 за вчинений злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України, а саме враховуючи наявність кількох пом`якшуючих обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, із врахуванням особи винного, який наразі проходить строкову військову службу,є раніше не судимим, по місцю проживання характеризується позитивно, слід застосувати ст. 69 КК України та перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, яке не зазначене в санкції статті і призначити основне покарання у виді арешту на гауптвахті терміном на 2 (два) місяці.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходив з наступного.
Відповідно до ст. 468 КПК Украни у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 та визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості .
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального кодексу України.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.
Речові докази у справі відсутні.
Витрати на залучення експерта відсутні.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не застосовувався.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 373, 374, 475 КПК України, суд,

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 29 квітня 2020 року, яка укладена між прокурором військової прокуратури Рівненського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 .
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням положень ч.1 ст. 69 КК України у виді арешту на гауптвахті терміном на 2 (два) місяці.
Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.
Речові докази у справі відсутні.
Витрати на залучення експерта відсутні.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не застосовувався.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1