Провадження №1-кс/127/5765/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

захисника ОСОБА_3 ,

заявника ОСОБА_4 ,

слідчого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 від 29.05.2020 року про відмову в задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0001570 від 04.04.2017,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до суду зі скаргою на постанову слідчого ВВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 від 29.05.2020року про часткову відмову у задоволенні клопотання по кримінальному провадженні № 0001570 від 04.04.2017.
Скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 27.05.2020 звернулась до слідчого ОСОБА_5 з клопотанням про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні № 0001570 від 04.04.2017, а саме призначити проведення будівельно-технічної експертизи. Однак, слідчий ОСОБА_5 постановою від 29.05.2020 відмовив у заявленому клопотанні. Скаржник вважає, що слідчий відмовляючи у задоволенні клопотання порушив загальні засади кримінального провадження, зокрема щодо верховенства права та всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин кримінального провадження. Враховуючи зазначене, ОСОБА_4 просить скасувати постанову слідчого ОСОБА_5 від 29.05.2020 про відмову у задоволенні клопотання 27.05.2020.
ОСОБА_4 в судовому засіданні скаргу підтримала та просила задовольнити.
Адвокат ОСОБА_3 просив скаргу задовольнити.
Слідчий ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що постанова про відмову у задоволені клопотання ОСОБА_4 про призначення будівельно-технічної експертизи є обґрунтованою та відповідає вимогам КПК України.

Слідчий суддя вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження встановив наступне.
Встановлено, що 27.05.2020 ОСОБА_4 звернулась до слідчого ОСОБА_5 з клопотанням про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні № 0001570 від 04.04.2017, а саме призначити проведення будівельно-технічної експертизи.
Слідчий ОСОБА_5 розглянувши клопотання ОСОБА_4 від 27.05.2020 винесла постанову від 29.05.2019 про відмову у задоволені клопотання.
Слідчий суддя звертає увагу, що інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 КПК України.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною 1 ст. 303 КПК України, зокрема п. 1 вказаної норми визначено можливість оскарження бездіяльності слідчого та прокурора у нездійсненні процесуальних дій, які вони зобов`язані вчинити у встановлений КПК України строк.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Разом з цим, ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (п. 1) визнала обов`язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Так, у п. 33 Рішення ЄСПЛ у справі «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27.10.1993 року та у п. 38. Рішення ЄСПЛ у справі «Ankerl V. Switzerland» від 23.10.1996 року закріплено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони.

Відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.
Дослідивши зміст оскаржуваної постанови слідчого ОСОБА_5 від 27.05.2020 було встановлено, що слідчим не було дотримано вимоги ч.5 ст. 110 КПК України при винесені постанови. Зокрема слідчий не зазначив, які мотиви прийняття постанови, а лише обмежився загальним висновком про недоцільність проведення експертизи, не обґрунтувавши такий висновок жодним чином.
Також, слідчий суддя вважає, що вимога про зобов`язання слідчого винести конкретне рішення в даному випадку суперечитиме практиці ЄСПЛ.
Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.80 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Здійснюючи судочинство, Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі "Педерсен і Бодсгор проти Данії" зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
Згідно ч. 1 ст. 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляє ухвалу згідно з правилами цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру;2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи зазначене, слідчий суддя вважає, що скарга ОСОБА_4 є обгрунтованою в частині невідповідності постанови слідчого ОСОБА_5 від 29.05.2020 про відмову у задоволені клопотання вимогам ст. 110 КПК України, а тому скарга підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 303, 305, 307, 309, 370, 372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.
Скасувати постанову слідчого Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 від 29.05.2020 року про відмову в задоволенні клопотання про призначення експертизи у кримінальному провадженні №0001570 від 04.04.2017.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала слідчого судді не підлягає апеляційному оскарженню.

Слідчий суддя