ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 635/2961/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/88/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.121 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційними скаргами прокурора, представника потерпілого, обвинуваченого та його захисника вирок Харківського районного суду Харківської області від 15 02 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вироком вказаного суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мерефа Харківського району Харківської області, громадянина України, з незакінченою вищою освітою, неодруженого, який на час вчинення злочину не працював, не військовозобов`язаний, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України і призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

У відповідності з вимогами ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати, пов`язані з залученням до участі у справі експертів, у розмірі 1731 грн.80 коп.

Вирішено питання щодо речових доказів в порядку ст.100 КПК України.

Позов прокурора Харківської місцевої прокуратури №6 Харківської області в інтересах Комунального закладу охорони здоров`я «Мереф`янська центральна районна лікарня» до ОСОБА_7 залишено без розгляду.

Позов ОСОБА_9 задовольнити частково, стягнуто з ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_9 відмовлено.

Вказаним вироком встановлено, що 06 04 2017 року приблизно о 07:00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи на подвір`ї квартири АДРЕСА_2 , зустрівся з ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , з якими у ОСОБА_7 склалися неприязні стосунки. При зустрічі зазначених осіб, між ними виникла сварка, під час якої між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 зав`язалась боротьба. Під час боротьби у ОСОБА_7 виник раптовий умисел на заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. Після чого, реалізуючи свій умисел, ОСОБА_7 зробив у бік ОСОБА_9 чотири постріли з невстановленої зброї, чим заподіяв потерпілому сліпе вогнепальне поранення в живіт, спину та ліву сідницю, які належать до легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, а також - вогнепальне кульове поранення, яке проникає до черевної порожнини, з пошкодженням по ходу ранового каналу правої долі печінки, яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Після травмування потерпілого конфлікт був припинений.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані судом за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. (а.с.231-234).

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити нове рішення, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді 7 років позбавлення волі. Крім того, просив задовольнити позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, покарання, призначене судом першої інстанції не відповідає тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Крім того, апелянт зазначив, що судом необґрунтовано задоволено цивільний позов лише частково, оскільки ОСОБА_9 , заявляючи цивільний позов, вказував, що протиправними, злочинними діями обвинуваченого ОСОБА_7 йому було завдано моральну шкоду, яка проявилася у душевних переживаннях, відчутті апатії та зневіри в людях, в судовій системі та органах прокуратури, що в сукупності негативно позначилося на його здоров`ї та емоційному стані, призвело до псування стосунків з оточуючими та погіршення життєвих зв`язків. Невизнання обвинуваченим своєї вини у скоєнні злочину протягом тривалого часу посилило душевні страждання позивача.

На вирок суду першої інстанції також була подана апеляційна скарга обвинуваченим ОСОБА_7 , який просив оскаржуваний вирок змінити, перекваліфікувавши його дії з ч.1 ст.121 на ст.124 КК України та змінити покарання відповідно до меж, встановлених відповідною статтею.

Такі вимоги обґрунтовані тим, що тяжкі тілесні ушкодження він заподіяв перебуваючи в стані необхідної оборони, але за наслідками цих дій ступінь захисту перевищила ступінь нападу. Зазначив. Що під вас вказаного конфлікту потерпілим нанесені йому легкі тілесні ушкодження, що підтверджується відповідним записом за №13 в реєстрі матеріалів досудового розслідування, наданим прокурором разом з обвинувальним актом, та з якого вбачається, що прокурором 23 05 2018 року винесено постанову про виділення матеріалів досудового розслідування по факту заподіяння йому тілесних ушкоджень в окреме провадження.

Крім того, на вказаний вирок подав апеляційну скаргу захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 , який також просив оскаржуваний вирок змінити, змінивши правову кваліфікацію кримінального правопорушення на ст.124 КК України та пом`якшити покарання в межах санкції вказаної статті.

В апеляційній скарзі захисник посилається на те, що ОСОБА_7 завдав потерпілому тілесних ушкоджень з метою самозахисту від фізичного насильства останнього, дана версія подій не була спростована стороною обвинувачення під час розгляду справи судом першої інстанції. Така позиція сторони захисту підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_12 та доданим до обвинувального акту реєстр матеріалів досудового розслідування, де вказано про винесення постанови про виділення матеріалів досудового розслідування в окреме провадження, висновком експерта №2918-ая/17 від 10 05 2017 року та висновком експерта №189 від 23 05 2017 року. Вказав, що судом першої інстанції, при ухваленні вироку, не було встановлено мотивів заподіяння ОСОБА_7 потерпілому тілесних ушкоджень.

На вищевказаний вирок була також подана апеляційна скарга прокурором, від якої останній в подальшому відмовився, надавши до апеляційного суду відповідну заяву.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали доводи поданих ними апеляційних скарг, просили задовольнити їхні вимоги у повному обсязі, заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого.

Прокурор заперечував проти задоволення вимог апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, вирішення питання щодо задоволення вимог апеляційної скарги представника потерпілого залишив на розсуд суду.

Представник потерпілого просив задовольнити вимоги поданої ним апеляційної скарги, заперечував проти задоволення вимог апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.

Потерпілий підтримав вимоги поданої в його інтересах апеляційної скарги, вважав, що підстав для задоволення вимог апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника немає.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, представника потерпілого, думку прокурора, вислухавши думку учасників щодо поданих іншими учасниками апеляційних скарг, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, враховуючи подані обвинуваченим заперечення на апеляційні скарги представника потерпілого та прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу представника потерпілого необхідно задовольнити частково, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.404 КПК України та за змістом роз`яснень, які міститься у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 15 05 2006 року «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку» суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги. При цьому, апеляційний суд не повинен наводити у своєму вироку доводи на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорені в апеляційній скарзі, і скасовує вирок цього суду лише в тій частині, у який визнав його незаконним чи необґрунтованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд судом першої інстанції проводився відносно обвинуваченого ОСОБА_7 в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив отримані у передбаченому КПК України порядку докази в даному кримінальному провадженні, оцінивши їх в сукупності, зробив правильний висновок, що незважаючи часткове визнання вини у вчиненому обвинуваченим ОСОБА_7 , винуватість останнього у вчиненні злочину, за який він засуджений, повністю та об`єктивно стверджується зібраними та перевіреними в ході судового розгляду доказами.

Статтею 124 КК України передбачено відповідальність за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця.

Обов`язковою умовою кваліфікації заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження за ст.124 КК України є перебування винного при вчиненні цього діяння у стані необхідної оборони, уявної оборони або в умовах необхідності затримання злочинця. Якщо буде встановлено, що винний не перебував у такій обстановці, вчинене ним за наявності підстав слід кваліфікувати за ст.121 КК України.

Судом першої інстанції на підставі досліджених доказів встановлено, що під час досудового розслідування здобуто докази, які чітко підтверджують факт вчинення обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення.

Надаючи оцінку доводам апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, колегія суддів виходить з наступного.

Так, в поданих апеляціях, обвинувачений та його захисник посилаються на те, що під час судового слідства свідок ОСОБА_11 (мати потерпілого) підтвердила наявність сварки з її боку з ОСОБА_7 та використання нею віника не за призначенням, а як інструмент фізичного насильства. Крім того, вказав, що потерпілий підтвердив, що почувши голос матері прийшов їй на допомогу.

Однак, такі посилання лише підтверджують наявність конфлікту між сторонами, однак, не підтверджують того, що потерпілий ОСОБА_9 в ході конфлікту становив для обвинуваченого ОСОБА_7 будь-яку загрозу та у останнього були підстави для самозахисту або необхідності відвернення посягання на нього з боку потерпілого.

Колегія суддів також не погоджується з апеляційними доводами обвинуваченого та його захисника щодо відсутності доказів на підтвердження того, що у нього був умисел на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, виходячи зі способу вчинення злочину, а також кількості здійснених пострілів та їх локації, які переконливо свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_7 усвідомлював можливість настання негативних наслідків своїх дій, у тому числі й ті, що фактично настали, тобто його умисел був спрямований на заподіяння значної шкоди здоров`ю потерпілого.

Разом з цим, матеріали справи не містять жодних відомостей щодо наявності будь-якої загрози з боку потерпілого ОСОБА_9 , а також спричинення останнім тілесних ушкоджень обвинуваченому ОСОБА_7 .

Обвинувачений та його захисник хоча і посилаються в поданих ними апеляційних скаргах на те, що під час конфлікту потерпілим нанесені обвинуваченому легкі тілесні ушкодження, у зв`язку чим було виділено в окреме провадження матеріали досудового розслідування по факту заподіяння ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, проте, ані до суду першої інстанції, ані до апеляційного суду не надано жодних відомостей про притягнення ОСОБА_9 до відповідальності за спричинення ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень.

Оцінюючи такі доводи обвинуваченого, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що в цій частині його показання не підтверджуються будь-якими об`єктивними доказами, які були досліджені в судовому засіданні та сприймаються судом як спосіб захисту та спроба уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.

Із зазначеним висновком суду першої інстанції погоджується суд апеляційної інстанції, при цьому визнає необґрунтованими вимоги апеляційної скарги про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч.1 ст.121 КК України на ст.124 КК України та в цій частині доводи апеляційної скарги, оскільки матеріали справи не містять відомостей, які б підтверджували завдання потерпілим ОСОБА_9 обвинуваченому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

Разом з тим, вивчаючи матеріали кримінального провадження та судового провадження, суд апеляційної інстанції встановив, що потерпілий ОСОБА_9 повідомляв незмінні та послідовні відомості, як відносно місця вчинення злочину, способу його вчинення та особи обвинуваченого ОСОБА_7 . Зазначенні відомості були належним чином перевірені на досудовому розслідуванні та перевірені судом першої інстанції. В матеріалах кримінального провадження відсутні докази і стороною захисту не надано доказів, які б спростовували показання останнього.

Отже, на думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, яким надана належна правова оцінка, а тому вимоги апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги представника потерпілого щодо необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш суворого покарання в межах інкримінованої йому статті, а саме у виді 7 років позбавлення волі, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді 5 років позбавлення волі, дотримався вимог ст.65 КК Країни та врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працевлаштований, має стабільний дохід, постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав: щиросердне каяття обвинуваченого, допомогу у розкритті злочину, відшкодування шкоди, завданої державі внаслідок лікування потерпілого, а також часткове відшкодування шкоди за позовом потерпілого. Крім того, судом першої інстанції враховано той факт, що вчиненню ОСОБА_7 злочину сприяли тривалі неприязні стосунки, які склалися між родинами ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Обставин, які б обтяжували відповідальність і які передбачені ст.67 КПК України, судом першої інстанції під час судового розгляду не встановлено.

Враховуючи вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді 5 років позбавлення волі із застосуванням положень ст.ст.75,76 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд.

Рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України суд, обґрунтував тим, що обвинувачений раніше не судимий, працевлаштований, має стабільний дохід, постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що у сукупності з обставинами вчиненого злочину та його ступені тяжкості, стало підставою для застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

У зв`язку з наведеним, покарання за вказаним складом злочину у виді 7 років позбавлення волі, що запропоноване представником потерпілого в апеляційній скарзі, є занадто суворим та не співмірним із скоєним ОСОБА_7 кримінальним правопорушенням та його наслідками.

Усі доводи потерпілої сторони, викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, колегія суддів вважає голослівними та до уваги не приймає, оскільки вони були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та, відповідно, не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного вироку та постановлення нового, як про це просить представник потерпілого.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту було представлено характеризуючі особу обвинуваченого ОСОБА_7 документи, серед яких: відомості та довідка, видані виконавчим комітетом Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області, з яких вбачається що ОСОБА_7 , разом із матір`ю зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та за час мешкання за вказаною адресою ніяких заяв та скарг в селищну раду від мешканців смт. Покотилівка не надходило, іншої будь-якої компрометуючої інформації селищна рада не має; довідка та характеристика ТОВ «Інвентум», з яких вбачається, що ОСОБА_7 працює на посаді підсобного робітника з 24 12 2019 року та проявив себе як сумлінний та відповідальний працівник, порушень трудової дисципліни не допускав, має здібності до навчання та отримання нових трудових навиків, має спокійний доброзичливий характер, підтримує дружні стосунки з усіма робітниками підприємства.

Отже, призначене районним судом покарання, на думку колегії суддів, у вищевказаному виді та розмірі є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню тяжкості вчинених злочинів, суспільній небезпечності кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації.

Таким чином, підстав для зміни вироку суду щодо ОСОБА_7 , в частині призначеного йому покарання, при перевірці кримінального провадження в апеляційному порядку колегія суддів не встановила. Покарання за вказаним складом злочину у виді 7 років позбавлення волі, що запропоноване представником потерпілого в апеляційній скарзі, є занадто суворим та не співмірним із скоєним ОСОБА_7 кримінальним правопорушенням та його наслідками.

Разом з тим, на думку колегії суддів, слушними є доводи апеляційної скарги представника потерпілого щодо необхідності збільшення визначеного судом розміру стягнення моральної шкоди, завданої цим злочином потерпілому.

Так, згідно ст.129 КПК України, ухвалюючи вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

З положень зазначеної статті вбачається, що в мотивувальній частині вироку суд на основі всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи має навести мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову або про покладення на засудженого, цивільного відповідача обов`язку відшкодувати шкоду, зазначивши, якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, з кого саме вони стягуються, на чию користь та в якому порядку проводити стягнення, зарахувати суми, добровільно передані цивільному позивачеві, вказати матеріальний закон на підставі якого вирішено цивільний позов, давши при цьому належну оцінку зазначеним обставинам.

Відповідно до положень ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно вимог ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Також, у ч. 1 ст.368, частинах 3,4 ст.374 КПК України передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, то на чию користь, в якому розмірі та порядку, а в мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, рішення про цивільний позов.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до положень ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як видно з матеріалів провадження, потерпілий заявив цивільний позов до ОСОБА_7 про стягнення на його користь як матеріальної шкоди у розмірі 909 грн. 84 коп. на витрати, які він зазнав внаслідок лікування, так і моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. (а.с.37-39).

В матеріалах справи міститься розписка потерпілого про те, що потерпілий ОСОБА_9 отримав від ОСОБА_7 1000,00 грн. в рахунок відшкодування завданої йому матеріальної шкоди та 15 000,00 грн. моральної шкоди (а.с.71).

Разом з цим, суд визнав заявлену суму завищеною та визнав за доцільне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди лише 5000,00 грн. (а.с.234, зворот).

Колегія суддів вважає, що, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_9 , суд першої інстанції правильно встановив, але недостатньо врахував перенесені ним фізичні та моральні страждання внаслідок одержаних ним тілесних ушкоджень.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 здійснив чотири постріли з невстановленої зброї, чим заподіяв потерпілому сліпе вогнепальне поранення животу, спини та лівої сідниці, які, згідно висновку експерта №2918-ая/17 від 10 05 2017 року, належать до легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, а також вогнепальне кульове поранення, яке проникає до черевної порожнини, з пошкодженням по ходу раньового каналу правої долі печінки, яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя (а.с.142-144).

Внаслідок вчиненого щодо потерпілого ОСОБА_9 злочину погіршився його психологічний та фізичний стан, змінився звичайний спосіб життя, зіпсувалися відносини з оточуючими, а тому доводи апеляційної скарги представника потерпілого щодо збільшення суми моральної шкоди є прийнятними.

Колегія суддів, виходячи із засад розумності, доведеності факту заподіяної моральної шкоди, а також справедливості та обґрунтованості позовних вимог, враховуючи наслідки злочину, а також особу обвинуваченого та обставини вчиненого ним злочину, вважає за необхідне збільшити розмір грошового стягнення із обвинуваченого в рахунок відшкодування завданої його діями моральної шкоди потерпілому ОСОБА_9 та визначає суму відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 у розмірі 50000 гривень, що буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості.

За таких обставин, колегія суддів на підставі положень ст.408 КПК України, з урахуванням того, що це не впливає на обсяг обвинувачення і кваліфікацію кримінального правопорушення, приходить до переконання про необхідність зміни вироку суду в частині задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди та часткового задоволення апеляційної скарги представника потерпілого.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України та призначене покарання у виді 5 років позбавлення волі із звільненням останнього від відбування покарання з покладенням певних обов`язків, відповідає меті, визначеній у ст.50 КК України та у відповідності до ст.65 КК України є достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових злочинів, а тому вимоги апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника щодо зміни кваліфікації дій ОСОБА_7 , а також представника потерпілого в частині призначення покарання, задоволенню не підлягають; вимоги апеляційної скарги представника потерпілого в частині вирішення цивільного позову - необхідно задовольнити у повному обсязі.

В решті вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Харківського районного суду Харківської області від 15 02 2019 року по справі щодо ОСОБА_7 , - в частині вирішення цивільного позову, - змінити.

На підставі п.3 ч.1 ст.408 КПК України збільшити суму, що підлягає стягненню з ОСОБА_7 в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_9 з 5000 грн. до 50000 (п`ятидесяти тисяч) грн.

Апеляційну скаргу представника потерпілого, - задовольнити частково.

Апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, - залишити без задоволення.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
____________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4