ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/873/20 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 619/808/20 Доповідач ОСОБА_2
Категорія : у порядку КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
прокурора - ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 25 березня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №80000097 від 17.01.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 25 березня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №80000097 від 17.01.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.
Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці та покладено обов`язки: прибувати до слідчого , прокурора, в суд за першою вимогою; з 20.00 годин по 06.00 годин наступного дня не залишати місце постійного проживання будинок АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду; повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання.
Прокурор у кримінальному проваджені Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 25 березня 2020 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що слідчий суддя не в повному обсязі дослідив докази, які мають істотне значення для висновків суду та підстави для застосування такого запобіжного заходу, як домашній арешт. Прокурор вважає встановленими ризики, передбачені п.п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Ризик переховування від органів досудового розслідування підтверджується тим, що ОСОБА_10 вчинив тяжкий умисний злочин, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років. Враховуючи, що Дергачівський район знаходиться поблизу з кордоном Р.Ф, підозрюваний може в будь-який момент виїхати за межі України. Крім того, може знищити сховати або спотворити будь-яку з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Ризик незаконного впливу на свідків підтверджується тим, що ОСОБА_10 отримано клопотання про застосування запобіжного заходу, в якому зазначено певні докази, які він може використати для незаконного впливу на свідків, у тому числі і на особу, яка брала участь в ході проведення оперативної закупки. Вважає, що вказане свідчить про неможливість застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, захисника, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 176 КПК України до підозрюваного може бути застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, прокурора.
Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Вирішуючи питання про обрання виду запобіжного заходу відносно ОСОБА_10 , слідчий суддя вважав обґрунтованою підозру, у вчиненні підозрюваним злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України. Враховуючи міцність соціальних зв`язків, відсутність тяжких наслідків, судимостей, даних про перебування на обліку у лікаря нарколога чи психіатра, відсутність наміру переховуватись від органів досудового розслідування та перешкоджати встановленню фактичних обставин справи та відсутність даних про наявність ризиків, зазначених прокурором, наявність постійного місця проживання та перебування, задовільну характеристику за місцем мешкання, а також не надання прокурором доказів, які б свідчили, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені ч.1 п.1-5 та ч.2 ст. 177 КПК України, суд прийшов к висновку про обрання ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Колегія суддів Апеляційного суду погоджується з таким висновком слідчого судді виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 176 КПК України до підозрюваного може бути застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, прокурора.

Згідно із ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язані оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого, його майновий стан, наявність у нього судимостей та інше.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо слідчий доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Відповідно до правової позиції, викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів. Під час обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини. Сама по собі наявність ризиків та обґрунтованої підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення не свідчить про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та неможливість застосування інших запобіжних заходів.

Відповідно до вимог пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо необхідності застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, строком на 2 місяці та покладенням на нього обов`язків: прибувати до слідчого , прокурора, в суд за першою вимогою; з 20.00 годин по 06.00 годин наступного дня не залишати місце постійного проживання будинок АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду; повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання. Такий запобіжний захід в повній мірі відповідає меті його застосування забезпеченню виконання підозрюваним покладних на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Надані слідчим та прокурором докази доводять обставини, що свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, яка підтверджена зібраними в ході досудового розслідування доказами, наданими до клопотання. Колегія судді погоджується з висновком слідчого судді, щодо недоведеності прокурором зазначених в клопотання ризиків. Будь-яких відомостей про можливість або вчинення підозрюваним вказаних у клопотанні дій, ні слідчим, ні прокурором не надано. При апеляційному розгляді прокурор пояснив, що підозрюваний активно співпрацює зі слідством, надає визнавальні показання.

Враховуючи дані про особу підозрюваного, його міцні соціальні зв`язки, відсутність судимості, наявність постійного місця реєстрації та проживання, задовільної характеристики, його співпраці зі слідством, а також викладених обставин у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час, з покладенням на підозрюваного обов`язків: не залишати місце свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , в період часу з 21-00 год. до 06-00 год. наступного дня; прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою; утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні в повній мірі відповідає меті його застосування забезпеченню виконання підозрюваним покладних на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Доводи прокурора стосовно необґрунтованості та незаконності ухвали слідчого судді не грунтуються на матеріалах справи. Колегія суддів зазначає, що сам по собі факт вчинення інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, на що посилався прокурор в апеляційній скарзі, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Крім того, прокурор не надав і апеляційному суду будь-яких даних про те, що підозрюваний, після застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, порушував умови і не дотримувався покладених на нього обов`язків.

Посилаючись на ризик знищення, приховування чи спотворення буд-яких речей чи документів, які мають суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, прокурор не зазначає жодного заходу, який підозрюваний міг би застосувати для цього, а враховуючи той факт, що відповідні докази перебувають у володінні органу досудового розслідування та мають зберігатись у передбачений законом спосіб, що виключає сторонній доступ до них, відсутня навіть вірогідність їх знищення чи спотворення останнім.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків слідчого судді та обраний судом запобіжний захід щодо підозрюваного відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 181 КПК України.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду залишенню без змін.

Керуючись ч.2 ст. 376,ст.ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 25 березня 2020 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді