Ухвала
Іменем України
14 липня 2020 року
м. Київ
справа № 577/1632/13
провадження № 51- 3237 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 листопада 2019 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 07 квітня 2020 року,
встановив:
Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 січня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст.122, ч.1 ст.296 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді обмеження волі на строк два роки шість місяців.
Ухвалою Апеляційного Сумської області від 09 квітня 2015 року зазначений вирок змінено та постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч.1 ст.122 КК до покарання у виді обмеження волі на строк два роки, за ч.1 ст.296 КК звільнено ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК, провадження по кримінальній справі за ч.1 ст.296 КК закрито у зв`язку із звільненням ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 листопада 2019 року залишено без задоволення заяву засудженого ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 січня 2015 року.
Сумський апеляційний суд ухвалою від 07 квітня 2020 року залишив без змін зазначену ухвалу місцевого суду, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 без задоволення.
До Касаційного кримінального суду Верховного Суду на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 листопада 2019 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 07 квітня 2020 року надійшла касаційна скарга захисника ОСОБА_4 , в якій він просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. На обґрунтування своїх вимог захисник вказує на те, що:
- судами не дотримано положення статей 17, 370,373, 459 КПК;
- судом першої й апеляційної інстанцій не враховано медичні документи, отримані від Київської клінічної лікарні № 12 та кафедри хірургічної стоматології від 25 квітня та 30 червня 2019 року, якими не підтверджено переломи скулової дуги і лівої орбіти у потерпілого ОСОБА_6 ;
- відсутність переломів у потерпілого також підтверджується лікарняним листом від 17 червня 2010 року та не має у матеріалах провадження належних рентген знімків про наявність у потерпілого переломів або встановлення у нього металевої пластини;
- під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000012 були створені штучні докази, які використані при проведенні експертиз та в подальшому стали підставою для кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч.1 ст.122 КК, та відповідно до положень пунктів 1,4 ч.2 ст. 459 КПК є нововиявленими обставинами;
- докази, які були надані стороною обвинувачення і досліджені судом апеляційної інстанції не доводять поза розумним сумнівом того, що ОСОБА_5 вчинено злочин, оскільки ці докази є лише похідними від доказу медичної документації потерпілого, яка здобута з істотними порушеннями вимог КПК, і яка не відповідає даним медичних документів, отриманих 25 квітня і 30 червня 2019 року;
- допущені судом першої інстанції порушення не були усунені апеляційним судом, який своїх висновків належним чином не мотивував, не навів вичерпних доводів щодо необґрунтованості апеляційної скарги, що є істотним порушенням вимог КПК.
Суд, перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Згідно із положеннями ч.2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ч.1, п.п.1, 4 ч.2 ст.459 КПК (в редакції станом на час розгляду справи) судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Як убачається з наданої копії ухвали Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 листопада 2019 року, заяву засудженого ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку щодо нього залишено без задоволення, оскільки суду не надано жодних належних та достатніх доказів, які б свідчили про наявність нововиявлених обставин, зокрема про штучне створення або підроблення доказів, а також тих, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухвалені судового рішення, і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку, що належить переглянути.
При цьому місцевий суд у своєму рішенні обґрунтовано вказав, що доводи наведені засудженим у заяві щодо обставин, за яких потерпілому ОСОБА_6 були заподіяні тілесні ушкодження та щодо їх тяжкості, були відомі під час розгляду справи Конотопським міськрайонним судом Сумської області та були предметом розгляду як суду першої, так і апеляційної інстанції, якими перевірялися всі доводи ОСОБА_5 щодо відсутності його вини у заподіянні потерпілому тілесних ушкоджень та щодо тяжкості заподіяних ОСОБА_6 тілесних ушкоджень (а. п. 42-43, 116-117, 121-122, 128, 134-135, 142 т. 1, а. п. 1-2, 40-43, 44-46 т.5, а. п.54-63, 64-70, 97-100 т. 5).

Крім того, суд зазначив в ухвалі про те, що до ухвалення вироку від 15 січня 2015 року судом першої інстанції за клопотанням захисника ОСОБА_7 була витребувана вся медична документація щодо лікування потерпілого, наявна у комунальному закладі «Конотопська центральна районна лікарня» та у Київській міській клінічній лікарні №12, та з урахуванням вказаної документації за клопотанням захисника ОСОБА_8 була призначена повторна судово-медична експертиза (а. п.141-149, 155-156, 166, 168-183, 184-196, 218-226, 300-303 т. 4).
На результати зазначеної експертизи захисник ОСОБА_4 посилається у своїй касаційній скарзі, а саме на висновок експерта № 953 від 11 серпня 2014 року, відповідно до якого, згідно наданих матеріалів справи у потерпілого ОСОБА_6 мали місце тілесні ушкодження, в тому числі перелом лівої скулової кістки і стінок лівої орбіти, які утворилися в межах двох трьох діб до моменту надходження потерпілого в Конотопську ЦРЛ 07 липня 2020 року, що на думку Суду, спростовує доводи касаційної скарги в цій частині.
Водночас, суд першої інстанції у оскаржуваній ухвалі вказав, що ухвала Октябрського районного суду м. Полтави від 09 серпня 2019 року не свідчить про штучне створення доказів вини ОСОБА_5 у кримінальному провадженні по обвинуваченню його у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК, оскільки, як убачається зі змісту цієї ухвали, суд першої інстанції приймав рішення про зобов`язання територіального управління Державного бюро розслідувань внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальні правопорушення, викладені у заявах ОСОБА_9 (матері ОСОБА_5 ) від 4 квітня 2019 року та від 8 травня 2019 року та розпочати досудове розслідування.
Врахувавши установлені в судовому засіданні обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у заяві про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення засуджений ОСОБА_5 не погоджувався з вироком щодо нього, а зазначені ним обставини, з огляду на положення ст.459 КПК не є нововиявленими, та мають характер повторного дослідження доказів у кримінальній справі та вимоги їх переоцінки щодо події злочину, винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК, що суперечить положенням п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК.

Ураховуючи зазначене, на думку Суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що викладені доводи у заяві засудженого про перегляд занововиявленими обставинами вироку щодо нього, є намаганням повторно оскаржити чинний вирок суду по суті, а не переглянути його за нововиявленими обставинами. При цьому, суд керуючись ч.5 ст. 9 КПК слушно врахував позицію Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, зазначив, що принцип остаточності судового рішення означає, що жодна сторона не має права ставити питання про перегляд судового рішення, яке набрало чинності, лише заради повторного судового розгляду й ухвалення нового рішення у справі.
Апеляційний суд Сумської області ухвалою від 07 квітня 2020 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишив без задоволення та на думку суду касаційної інстанції, обґрунтовано погодився з наведеними висновками суду першої інстанції в ухвалі від 25 листопада 2019 року про те, що:
- заявником не наведено обставин, які є підставами, передбаченими положеннями ст. 459 КПК, за наявності яких судові рішення підлягають перегляду;
- з огляду на положення ст.459 КПК наведені засудженим у заяві обставини не є нововиявленими, оскільки вони мають характер повторного дослідження доказів у справі та вимоги їх переоцінки щодо події злочину, винуватості ОСОБА_5 , що суперечить положенням п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК.

При цьому, суд апеляційної інстанції також погодився з висновком місцевого суду в частині відсутності обставин, які свідчать про штучне створення доказів вини ОСОБА_5 у кримінальному провадженні щодо нього з огляду на наявність ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 09 серпня 2019 року, та зазначив, що відповідно до вимог ч.3 ст.459 КПК, такі обставини повинні бути встановлені вироком суду, що набрав законної сили, а при неможливості ухвалення вироку підтверджені матеріалами розслідування, однак такі дані відсутні в матеріалах провадження та не зазначені в ухвалі від 09 серпня 2019 року.
Суд апеляційної інстанції вказав також в ухвалі про встановлення місцевим судом того, що до ухвалення обвинувального вироку від 15 січня 2015 року за клопотанням захисника ОСОБА_7 була витребувана з «Конотопської центральної районної лікарні» та Київської міської клінічної лікарні № 12 - медична документація щодо лікування потерпілого, на підставі якої за клопотанням захисника призначена повторна судово-медична експертиза.

Врахувавши положення ч.2 ст.459 КПК та перевіривши матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_5 щодо неналежності доказів на підтвердження спричинення потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості є необґрунтованими, оскільки ці обставини є фактичним оскарженням вироку суду, у зв`язку із тим, що засуджений піддає сумніву правильність дослідження та оцінки доказів по справі, а тому не можуть розцінюватися як нововиявлені обставини в контексті зазначеної норми КПК.
Враховуючи зазначені висновки суду першої та апеляційної інстанцій та встановлені судами обставини у провадженні, Суд вважає, що доводи касаційної скарги щодо не врахування судами даних медичних документів від 25 квітня та 30 червня 2019 року, щодо відсутності даних у лікарняному листі про наявність переломів у потерпілого і відсутність у матеріалах провадження належних рентген знімків, здобуття медичної документації потерпілого з істотними порушеннями вимог КПК, в цілому не спростовують правильність висновків суду першої й апеляційної інстанції в частині встановлення наявності обставин, передбачених ч.2 ст. 459 КПК.

Викладені в ухвалі апеляційного суду мотиви залишення без задоволення апеляційної скарги є обґрунтованими. Вважати ці висновки неправильними чи сумнівними підстав немає. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам чинного КПК.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що у поданій скарзі не наведено обставин чи інших доводів, які би свідчили, що у даному провадженні, було допущено істотне порушення кримінального процесуального закону, що перешкодило чи могло перешкодити судам ухвалити законні та обґрунтовані рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 листопада 2019 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 07 квітня 2020 року, відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3