Справа № 333/4477/17
Провадження № 1-кп/333/268/20
УХВАЛА
12 травня 2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за обвинуваченням їх у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

16.12.2019 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із Запорізького апеляційного суду надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186 КК України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим по вказаному кримінальному провадженню обрано суддю ОСОБА_1

24.12.2019 року у підготовчому судовому засіданні судом було прийнято рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 по 22.02.2020 року та прийнято рішення про відкладення розгляду справи, так як захисник останнього ОСОБА_11 не зміг з`явитися до суду, тому суд залучав для вирішення клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою через Регіональний центр з надання безоплатної вторинної допомоги, тобто на одну процесуальну дію, захисника ОСОБА_12

04.02.2020 року підготовче судове засідання було вирішено відкласти у зв`язку з тим, що одна з потерпілих ОСОБА_13 не була належним чином повідомлена про місце, дату та час проведення підготовчого судового засідання, тобто остання не отримала судову повістку, а номер мобільного телефону її не відповідав.

20.02.2019 року у підготовчому судовому засіданні судом було прийнято рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 по 19.04.2020 року та вирішено відкласти розгляд справи, так як захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 не з`явився до суду у зв`язку з участю в іншому судовому процесі, тому суд залучав для вирішення клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою через Регіональний центр з надання безоплатної вторинної допомоги, тобто на одну процесуальну дію, захисника ОСОБА_8

17.03.2020 року судове засідання не відбулося через неявку прокурора ОСОБА_3 , який до суду надав заяву із клопотанням відкласти розгляд справи на іншу дату через спалах гострої респіраторної хвороби COVID-19 та введення додаткових обмежувальних заходів на території м. Запоріжжя.

Ухвалою суду від 17.03.2020 року були задоволені клопотання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 щодо проведення судових засідань у режимі відеоконференції з приміщення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області.

23.03.2020 року судове засідання не відбулося через неможливість його проведення у режимі відеоконференції з приміщення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області, так як у вказаному суді у цей час слухалася інша справа.

30.03.2020 року судове засідання не відбулося через неявку у судове засідання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_11 , який надав до суду заяву щодо відкладення розгляду справи до моменту закінчення карантинних заходів на території м. Запоріжжя.

13.04.2020 року обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 через скасуванням усіх міжміських рейсів автомобільного та залізничного транспорту та відсутності свого приватного транспорту не змогли прибути у судове засідання. Враховуючи відсутність можливості провести судове засідання за допомогою відеоконференції, суд вирішив розглянути лише питання доцільності продовження ОСОБА_5 строку запобіжного заходу. Ухвалою суду від 13.04.2020 року клопотання прокурора було частково задоволено та ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою по 13.05.2020 року (включно).

27.04.2020 року судове засідання не відбулося через неявку у судове засідання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_11 , який надав до суду заяву щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з карантинними заходами в Україні.

12.05.2020 року у судове засідання захисник обвинуваченого ОСОБА_11 не з`явився до суду та надав заяву, в якій просив суд відкласти розгляд кримінального провадження або призначити на окрему процесуальну дію захисника через Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, враховуючи, що він не зможе прийняти участь, так як захищає права та інтереси ОСОБА_5 у Запорізькому апеляційному суді при розгляді апеляційної скарги останнього на ухвалу суду першої інстанції від 13.04.2020 року. Суд ухвалою призначив захисника ОСОБА_5 для окремої процесуальної дії розгляду питання доцільності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 через скасуванням усіх міжміських рейсів автомобільного та залізничного транспорту та відсутності свого приватного транспорту не змогли прибути у судове засідання. У зв`язку із складною епідеміологічною ситуацією та встановленням особливого режиму роботи суду, у судах м. Маріуполя Донецької області було припинено проведення судових засідань в режимі відеоконференції з іншими судами на період запровадження карантину. Тому, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 під час судового засідання перебували на телефонному зв`язку за допомогою месенджера «Viber» за відсутності іншої можливості бути в режимі відеоконференції.

Враховуючи фізичну відсутність обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у судовому засіданні, суд прийняв рішення про розгляд лише клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , з урахуванням того факту, що строк тримання під вартою у ОСОБА_5 закінчується 13.05.2020 року.

У судовому засіданні прокурор надав письмове клопотання про продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_5 на два місяці, в якому зазначив, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.186 КК України. Останній раніше судимий, обвинувачується у скоєнні злочинів, які відносяться до категорії тяжких. ОСОБА_5 зареєстрований за межами м. Запоріжжя, не має стійких соціальних зв`язків, не має законних джерел доходів, офіційно не працевлаштований, тому усвідомлюючи тяжкість вчинених злочинів, а також невідворотність покарання, може безперешкодно покинути межі м. Запоріжжя, Донецької області та перетнути кордон України, тим самим може переховуватися від суду. Прокурор у своєму клопотанні дійшов висновку, що на цей час існують ризики, передбачені п.п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховування від суду та вчинення іншого злочину. Інші, більш м`які запобіжні заходи до ОСОБА_5 застосувати неможливо, так як: під час особистого зобов`язання та домашнього арешту обвинувачений зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проте, в даному випадку у обвинуваченого відсутні стійкі соціальні зв`язки та постійна робота, тому є ризик переховування останнього; особи, які заслуговують на довіру та поручаються за виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, відсутні.

Прокурор ОСОБА_4 підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу та просив суд задовольнити його.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

ОСОБА_6 зазначив, що прокурор у судовому засіданні не довів ризики, передбачені ст.177 КПК України, а також, що більш м`який запобіжний захід ОСОБА_5 не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку останнього. Обвинувачений вже тривалий час утримується під вартою, має сім`ю, дружину, на утриманні неповнолітніх дітей, тобто міцні соціальні зв`язки. Тому, просить суд застосувати до ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід, а саме: домашній арешт.

Обвинувачений вказав, що прокурор жодним чином не обґрунтовує ризики, про які зазначає у своєму клопотанні. Він вже три роки перебуває під вартою, і цей факт є знижувальним критерієм у такому ризику як переховування від суду. Він дійсно порушив закон, але не при таких обставинах, які вказані в обвинувальному акті. Водночас, тримання під вартою для нього це дуже суворий запобіжний захід. При зміні запобіжного заходу він міг би влаштуватися на роботу та приносити користь не тільки своїй сім`ї, але й суспільству. У нього маються міцні соціальні зв`язки: він одружений, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, тому у клопотанні прокурора щодо його зв`язків надана неправдива інформація. Він мешкає на території України і жодних не має намірів покидати державу. Враховуючи вказані обставини, просить суд замінити йому запобіжний захід на особисте зобов`язання.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 просили відмовити у клопотанні прокурора та замінити ОСОБА_5 запобіжний захід на менш суворий.

Обвинувачений ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_10 питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 залишили на розсуд суду.

Розглянувши клопотання прокурора, заслухавши думки прокурорів, обвинувачених та їх захисників, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частина 2 ст. 331 КПК України передбачає, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18цього Кодексу.

За змістом ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винуватою, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор в обґрунтування свого клопотання під час судового засідання довів наявність фактів та інформації, зміст яких переконав суд у тому, що обвинувачений ОСОБА_5 міг вчинити злочини, зазначені в обвинувальному акту.

Тобто, на даному етапі судового розгляду підозра цілком обґрунтована, доводи обвинуваченого, заявлені на свій захист про недоведеність винуватості при обставинах, викладених у обвинувальному акті, обов`язково будуть перевірятися в ході судового розгляду у встановленому законом порядку.

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому суд, вважає, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При вирішенні питання про доцільність тримання обвинуваченого під вартою, суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченого (раніше тричі судимий за скоєння умисних, у т.ч. корисливих злочинів; звільнився у травні 2015 року, а обвинувачується, що скоїв злочин у липні 2017 року), його майновий стан (офіційно не працює, перебував на обліку у центрі зайнятості, відсутні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу), соціальні зв`язки (одружений, має на утриманні четверо дітей ОСОБА_14 , 2005 року народження, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , 2014 року народження і дитину дружини від першого шлюбу ОСОБА_17 ; мешкав до затримання в орендованій квартирі у м. Маріуполі, Донецької області, адресу якої обвинувачений не пам`ятає, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але там не проживав, позитивну характеристику, надану у серпні 2018 року дільничним офіцером поліції).

Суд повністю погоджується з позицією обвинуваченого, що згідно практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строків тримання під вартою, ґрунтується на презумпції, що з перебігом судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Водночас, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинувачених під час розслідування злочинів (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

За змістом обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні декількох тяжких корисливих злочинів, він раніше неодноразово судимий, тому у суду є певні переконання, що ризик продовження злочинної діяльності є очевидним та таким, що може справдитися із великим ступенем вірогідності. Такі висновки ґрунтуються, у тому числі, і на відомостях щодо відсутності офіційного та постійного місця роботи обвинуваченого, та, як наслідок, відсутності законних джерел доходу.

Під час вирішення питання про доцільність продовження строку запобіжних заходів суд враховує наявність соціальних зв`язків ОСОБА_5 , постійного місця проживання та стану здоров`я, однак ці обставини не спростовують висновки суду про можливе продовження обвинуваченим злочинної діяльності, а наявність у ОСОБА_5 дружини та дітей, на думку суду, не є тим дієвим запобіжником, який би мав утримати його від вчинення злочинів.

Таким чином, при аналізі пояснень учасників судового засідання, дослідженні матеріалів кримінального провадження, на думку суду продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість вчинити інший злочин.

Отже, враховуючи вказані обставини, клопотання прокурора необхідно задовольнити, а обвинуваченому ОСОБА_5 продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд виходить із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав інтересів як суспільства, так і потерпілих, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Під час розгляду питання про доцільність продовження запобіжного заходу ОСОБА_5 , суд розглянув можливість застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого альтернативного запобіжного заходу, у т.ч. домашнього арешту та особистого зобов`язання.
Водночас, в даному випадку, враховуючи особистість обвинуваченого, ризик вчинення ОСОБА_5 іншого злочину є настільки вагомим, що суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти забезпеченню обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є доцільним та відповідає принципу винятковості даного запобіжного заходу.

19.03.2020 року під час розгляду апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя про продовження тримання під вартою, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду визначила розмір застави у розмірі 34 000 грн. В даному випадку, у суду відсутні підстави для погіршення становища обвинуваченого, тому вважаю за необхідне вказаний запобіжний захід залишити як альтернативний.

Керуючись ст.ст. 331, 372, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням його в ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 12.06.2020 року (включно).

ОСОБА_5 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн.

У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_5 покладаються наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, один раз на тиждень у час, визначений вказаним суддею;

- не відлучатися з м. Маріуполю, Донецької області без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження;

- повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику обвинуваченого, а також надіслати начальнику ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Повний текст ухвали складено 12.05.2020 року.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1