Справа № 212/1180/20
У Х В А Л А

20 лютого 2020 року м. Кривий Ріг
Слідчий суддя Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 розглянувши матеріали скарги ОСОБА_3 на бездіяльність керівника Криворізької місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_5 , щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -
ВСТАНОВИВ:
18.02.2020 року до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла зазначена скарга ОСОБА_3 у якій він просить зобов`язати прокурора, керівника Криворізької місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_5 внести відомості за його заявою від 15.02.2020 року про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування відносно судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_6 за ч.1 ст.375 КК України.
В обгрунтування заявник вказує, що 15.02.2020 року електронною поштою він звернувся з письмовою заявою про кримінальне правопорушення №5 - (Н) до прокурора, керівника Криворізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 , у якій просив внести відомості до ЄРДР та розпочати досудове кримінальне провадження відносно судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_6 за ч.1 ст.375 КК України. Однак, станом на 17.02.2020 року, всупереч положенням ст.214 КПК України, його заява не зареєстрована в ЄРДР, заявнику не надано копії витягу з ЄРДР, копії постанови про початок досудового провадження, шляхом направлення копій документів на його електронну адресу.
У судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав доводи, викладені у скарзі і поданих ним письмових поясненнях по суті скарги, які долучені до матеріалів справи.
Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні проти поданої заявником скарги заперечив, просив відмовити в її задоволенні.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги з врахуванням наступних обставин.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Слідчим суддею встановлено, що 15.02.2020 року ОСОБА_3 надіслав електроною поштою на адресу Криворізької місцевої прокуратури №2 заяву про вчинене, на його думку, кримінальне правопорушення суддею Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу ОСОБА_6 , а саме, начебто, постановлення суддею завідомо неправосудного рішення у цивільній справі №210/6252/13-ц. Так, на думку заявника, 12.08.2019 суддя, розглянувши заяву представника АТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_7 про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчого документу, задовольнив вказану заяву, а отже представником АТ КБ «ПриватБанк» за попередньою змовою з судом першої інстанції було вчинено шахрайські дії з метою штучного поновлення пропущеного АТ КБ «ПриватБанк» строку для звернення з виконавчим листом до Металургійного відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального, управління юстиції у Дніпропетровській області. Так в ухвалі суду вказано, що «.. оригінал було втрачено...», однак оригінал виконавчого листа від 27 січня 2017 року наявний в матеріалах цивільної справи № 210/6252/13-ц на аркуші справи 234, про що свідчить також наявний відповідний запис в «описі» матеріалів цивільної справи. Крім цього судове рішення прийнято судом першої інстанції на підставі сумнівних - не належних та не допустимих доказів, що були надані позивачем та без належного повідомлення відповідача про час та місце судового розгляду, що є грубим порушенням конституційного та процесуального права відповідача на доступ до правосуддя.
Вказані факти та обставини підтверджені, на думку заявника, постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.02.2020 року, якою скасовано ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.08.2019 року у цивільній справі №210/6252/13-ц та відмовлено в задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчого документу. Апеляційним судом зазначено, що ухвала суду першої інстанції прийнята без врахування усіх наявних в матеріалах справи доказів, що на думку заявника свідчить про наявність в діях судді Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу ОСОБА_6 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України.
Листом Криворізької місцевої прокуратури №2 № 55-124-17 від 20.02.2020 заявника ОСОБА_3 було повідомлено про те, що прокуратурою розглянуло його звернення від 15.02.2020 щодо неправомірних на думку заявника дій судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_6 під час ухвалення судового рішення в цивільній справі. В зв`язку з тим, що викладені в заяві питання стосуються реалізація процесуальних прав відповідача (боржника) та незгоди з окремими рішеннями судді під час розгляду справи в порядку ЦПК України, з врахуванням права, учасників справи на апеляційний та у визначених законом випадках - касаційний перегляд судового рішення, відповідно звернення не містить об`єктивних даних про наявність ознак будь-якого кримінального правопорушення, передбаченого КК України, тому підстав для внесення відомостей до ЄРДР відповідно до вимог ст. 214 КК України немає.
Оцінюючи доводи ОСОБА_3 , що надані ним в обґрунтування поданої скарги та детально викладені у письмових поясненнях, слідчий суддя зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Генеральною прокуратурою України за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.
Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 06.04.2016, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 с. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; особа, яка подає заяву чи повідомляє про кримінальне правопорушення, під розпис попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення, крім випадків надходження заяви, повідомлення поштою або іншими засобами зв`язку.
Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до ЄРДР. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.
Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

На переконання ОСОБА_3 , ним у заяві від 15.02.2020 року наведено всі вищевказані відомості та дані, а отже заява має бути внесена до ЄРДР.

При цьому, слідчий суддя враховує вимоги ст.19 Конституції України, якою визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.2КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як випливає з положень принципу публічності, закріпленого у ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Положеннями ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого ним Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Визначення приводів і підстав як підстав для початку досудового розслідування також наведено і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 2010 р. № 6 "Про деякі питання, що виникають під час розгляду судами України скарг на постанови органів дізнання, слідчого, прокурора про порушення кримінальної справи".

Крім того, при розгляді заяв і звернень щодо суддів про вчинення кримінального правопорушення, органам національної поліції України та прокуратури при вирішенні питання про наявність в діях судді ознак складу злочину і внесенні їх до Єдиного реєстру досудових розслідувань слід брати до уваги і роз`яснення, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року "Про незалежність судової влади", якою визначено, що відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Згідно вимог чинного законодавства, законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися поза межами передбаченого законом процесуального контролю.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.
У Висновку № 3 (2002) згаданої Консультативної ради щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб, повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.
Тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості (пункт 66 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки).
У пункті 25 Київських рекомендацій ОБСЄ щодо незалежності судової системи в країнах Східної Європи, Південного Кавказу та у Середній Азії (від 23-25 червня 2010 року) зазначено, що процедура прийняття суддів до дисциплінарної відповідальності повинна стосуватися підтверджених випадків порушення правил професійної поведінки, які є значними, неприпустимими та, окрім цього, ганьблять репутацію суддівства. Дисциплінарна відповідальність суддів не може бути наслідком змісту їхніх рішень або вироків, включаючи відмінності в юридичному тлумаченні між судами; наслідком прикладів суддівських помилок чи критики суддів.
Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави вважати, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення щодо діяльності судді, а лише ті з них, які містять достатні відомості про вчинення ним кримінального правопорушення.
Для встановлення наявності підстав для кримінальної відповідальності за постановлення завідомо неправосудного судового рішення слід виходити з характеристики злочинної дії як дії вольового акту, тобто діяння має мати вольовий характер, має бути завідомим. «Завідомість» є характеристикою суб`єктивної сторони складу злочину яке кореспондується із поняттям неправосудності і вольовий момент умислу припускає бажання, тобто переслідування мети постановити неправосудний акт.
Обов`язковою ознакою неправосудності судового рішення в контексті ст. 375 КК України є його завідомість, яке кореспондується із поняттям неправосудності та визначає інтелектуальний момент умислу щодо акта, який постановляє суддя, тобто вказує, що суддя не помиляється. Саме завідомість у поєднанні із неправосудністю дає можливість розмежувати право судді на вирішення справи на власний розсуд відповідно до вимог закону, суддівську помилку, можливість притягнення до дисциплінарної відповідальності за постановлення судового рішення з істотними порушеннями процесуального законодавства та кримінальну відповідальність за постановлення завідомо неправосудного рішення.
Як вбачається з поданої скарги, вона не містить достатніх даних, які б свідчили про наявність в діях судді складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.375 КК України зі всіма його складовими.
Твердження ОСОБА_3 щодо постановлення суддею Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу ОСОБА_6 завідомо неправосудного судового рішення ухвали від 12.08.2019 р., що, на думку заявника, підтверджено судом апеляційної інстанції, оскільки вказану ухвалу скасовано, слідчий суддя вважає помилковим та оціночним судженням, яке не може бути свідченням завідомості неправосудності судового акту.
Слідчий суддя також враховує, що згідно зі ст. 129 Конституції України суддя при здійсненні правосуддя, є незалежним та керується принципом верховенства права. Відповідно до ст. 126 Конституції України забороняється вплив на суддю у будь-який спосіб.
Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.

Будь-який тиск на суд, втручання у здійснення правосуддя прямо порушує норми Конституції України, суперечить Основним принципам незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29.11.1985 року та 13.12.1985 року щодо гарантування засад незалежності судових органів.
Кримінальне переслідування судді є способом незаконного впливу на суд, намаганням протиправно використовувати суди для відстоювання інтересів певних груп чи осіб не процесуальним шляхом, поза межами процедури оскарження судових рішень, що є прямим порушенням вимог закону щодо незалежності судів та суддів. Така ситуація є загрозою для засад демократичного устрою, забезпечення прав та свобод людини і громадянина через можливе зниження їх рівня захисту судом, адже ухвалення позитивного рішення може бути тільки на користь однієї сторони судового процесу, а інша - завжди буде незадоволена результатом розгляду справи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.
Виходячи з наведеного, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення суддею Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_6 кримінального правопорушення, а отже в задоволенні скарги слід відмовити.
Доходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує також усталену практику Європейського суду з прав людини, висновки якого з цього приводу відображені, зокрема, в рішенні по справі «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року), відповідно до якого сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.214, 303, 304, 306 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність керівника Криворізької місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_5 , щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 15.02.2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та проголошено 24.02.2020 року о 08.40 годині.

Слідчий суддя: ОСОБА_1