У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретарі судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 120 151 000 100 052 41 від 28 травня 2015 року ОСОБА_9 , який брав участь у судовому провадженні, на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 11 вересня 2017 року стосовно
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ірпінь Київської області, громадянина України, працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого, -
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,
за участі прокурорів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
потерпілого ОСОБА_13 ,
захисника ОСОБА_14 ,
обвинуваченого, стосовно якого ухвалено виправдувальний вирок, ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_10 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 345 КК України та його виправдано, оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Як указано у вироку, ОСОБА_10 органом досудового розслідування обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, за тим, що 27.05.2015, приблизно о 18:30 год., він, знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Гатна, б. 8, вчинив злочин проти авторитету органів державної влади, а саме умисно наніс легкі тілесні ушкодження працівнику міліції у зв?язку з виконанням цим працівником службових обов`язків за наступних обставин.
Так, згідно наказу ГУ МВС України в м. Києві № 1233о/с від 08.12.2014, ОСОБА_13 призначено на посаду заступника начальника відділу карного розшуку Голосїївського РУ ГУ МВС України в м. Києві.
Відповідно до ст. 7 Закону України Про оперативно-розшукову діяльність до обов?язків підрозділів, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність відноситься: виконувати письмові доручення слідчого, вказівки прокурора та ухвали слідчого судді, суду і запити повноважних державних органів, установ та організацій про проведення оперативно-розшукових заходів.
На підставі ст. 9 Закону України Про міліцію працівник міліції має право за дорученням слідчого органу досудового розслідування, прокурора проводити або брати участь у проведенні процесуальних дій у кримінальному провадженні.
Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів від 23.12.1993, ОСОБА_13 є працівником правоохоронного органу.
27.05.2015, приблизно о 18:30 год., заступник начальника відділу карного розшуку Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві старший лейтенант міліції ОСОБА_13 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Гатна, б. 8, за дорученням слідчого та виконуючи свої службові обов`язки, забезпечував виконання ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27.05.2015 ОСОБА_15 шляхом проведення обшуку житлового приміщення за вказаною адресою.
У присутності понятих працівники правоохоронних органів, пред?явивши свої службові посвідчення, ознайомили з даною ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27.05.2015 ОСОБА_15 господарку вказаного житлового приміщення ОСОБА_16 , але отримувати та виконувати її вона відмовилася. Під час того, коли слідчий оголошував вищевказану ухвалу суду на територію об?єкту обшуку зайшов ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Прослухавши у присутності понятих дану ухвалу, ОСОБА_17 замкнула вхідні двері, що ведуть на подвір`я вказаного будинку, сіла у своє авто і поїхала у невідомому напрямі.
Згідно ч. 6 ст. 236 КПК України, слідчий під час проведення обшуку має право відкривати закриті приміщення, сховища, речі, якщо особа, присутня при обшуку, відмовляється їх відкрити або обшук здійснюється за відсутності осіб, зазначених у частині третій цієї статті.
Працівники міліції декілька разів попередили осіб, що заходилися на території вищевказаного будинку, що будуть заходити всередину приміщення всупереч замкнутим вхідним дверям з метою виконання ухвали суду. На вказані попередження ніхто з осіб, які перебували за вищевказаною адресою не відреагував, у зв`язку з чим ОСОБА_13 почав перелазити через паркан з метою надання доступу слідчому для проведення обшуку в даному житловому приміщенні. В цей момент ОСОБА_10 , який знаходився на подвір`ї даного будинку, наніс ОСОБА_13 удар рукою в область лівого плеча та лівого передпліччя. ОСОБА_13 , пред?явивши ОСОБА_10 своє службове посвідчення, черговий раз повідомив останньому, що виконує ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва. Ніяким чином не відреагувавши на дані пояснення, ОСОБА_10 наніс ОСОБА_13 ще один удар рукою в область лівого плеча та лівого передпліччя, внаслідок чого останній впав з паркану на землю та пошкодив собі праву руку.
Через деякий час, ОСОБА_13 знову вчинив спробу потрапити до вище вказаного будинку, але ОСОБА_10 підпер невідомим предметом вхідні двері з метою перешкоджання працівникам правоохоронних органів потрапити до вищевказаного житлового приміщення.
Після цього, ОСОБА_13 почав перелазити через паркан, на що ОСОБА_10 зреагував дуже агресивно, взяв у руки каністру зеленого кольору і почав кричати, що якщо хтось буде намагатися проникнути у його будинок він обіллє бензином і підпалить. Перелізши через паркан, ОСОБА_13 прибрав предмет, який підпирав вхідні двері, таким чином відкривши вхідні двері, що ведуть до подвір`я вказаного будинку, надавши можливість слідчому СВ Голосіївського ГУ МВС України в м. Києві виконати ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва.
Згідно висновку експерта КМБ СМЕ № 1520 від 29.05.2015 встановлено, що у ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :
- неоднорідний синець - по внутрішній поверхні правого плеча в нижній третині,
- дугоподібне садно - на долонній поверхні лівого передпліччя в середній третині.
Локалізація, морфологія вищевказаного ушкодження, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що воно спричинене тупим предметом та могло утворитись в термін, вказаний у постанові, тобто 27.05.2015, внаслідок не менше - 2-х травматичних впливів та відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 але більш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я).
Таким чином, як зазначено у обвинувальному акті, ОСОБА_10 своїми умисними діями, які виразились в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконання цим працівником службових обов?язків, скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України.
За результатами судового розгляду, з огляду на свідчення обвинуваченого, потерпілого, свідків та ретельного аналізу та оцінки інших доказів наданих стороною обвинувачення з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов висновку про ухвалення виправдувального вироку стосовно ОСОБА_10 , оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , який брав участь у судовому провадженні, в апеляційній скарзі до Апеляційного суду міста Києва, з доповненнями, просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, постановити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком 2 роки зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, прокурор послався на те, що рішення суду прийнято без повного та всебічного дослідження і аналізу всіх доказів у провадженні, без спростування пред`явленого обвинувачення, при цьому суд надав перевагу вибірковим доказам та не вказав, чому не взяв до уваги докази сторони обвинувачення.
А саме, як указує в апеляційній скарзі прокурор, показання потерпілого ОСОБА_13 враховані лише частково як такі, що співпадають з показаннями обвинуваченого ОСОБА_10 з висновком, що вони не підтверджують формулювання обвинувачення. У той же час, судом взяті до уваги показання доньки обвинуваченого - ОСОБА_18 , які, на переконання прокурора, не можна враховувати при ухваленні судового рішення, оскільки вони спрямовані не на встановлення об`єктивної істини в провадженні, а на безпосередній захист батька - ОСОБА_10 .
Безпідставно, як стверджує прокурор, судом першої інстанції відкинуті показання свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які вказували, що ОСОБА_21 , який знаходився за парканом домоволодіння по АДРЕСА_2 , повторно чув оголошення ухвали слідчого судді про проведення обшуку, що свідчить про обізнаності ним правомірності дій працівниками поліції щодо проведення обшуку, однак ОСОБА_10 свідомо чинив опір працівнику поліції ОСОБА_13 по перешкоджанню проведення обшуку.
Звертає прокурор увагу і на те, що судом не враховані дані протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.06.2015, де свідок ОСОБА_20 впізнала під № 2 чоловіка, який наносив удари потерпілому ОСОБА_13 , яким виявився ОСОБА_10 .
Отже, як зазначає прокурор, показання свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 узгоджуються з висновком експерта № 1520 від 29.05.2015 щодо заподіяння ОСОБА_13 тілесних ушкоджень саме в результаті дій ОСОБА_10 .
А тому, встановлені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження докази досліджені не повністю, належним чином не проаналізовані та їм не надано об`єктивної оцінки, що призвело до ухвалення судом необґрунтованого рішення.
Захисник ОСОБА_22 в інтересах ОСОБА_10 у своїх запереченнях просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Від інших учасників провадження апеляційних скарг не надходило.
Ухвалою судді судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва від 26.10.2017 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , який брав участь у судовому провадженні, на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 11.09.2017 стосовно ОСОБА_10 відкрито апеляційне провадження, а ухвалою від 27.10.2017 - закінчено підготовку та призначено розгляд провадження.
Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах ліквідовано Апеляційний суд міста Києва та Апеляційний суд Київської області і утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.
Приписами ч. 6 ст. 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів регламентовано, що у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно- територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті Голос України повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.
Згідно опублікованого в газеті Голос України № 185 (6940) повідомлення, Київський апеляційний суд розпочав свою роботу 03.10.2018.
На виконання вимог Закону України Про судоустрій і статус суддів кримінальні провадження, які оскаржені в апеляційному порядку, були перереєстровані в Київському апеляційному суді з проведенням їх автоматизованого розподілу між суддями цього суду.
На підставі протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 03.10.2018, апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , який брав участь у судовому провадженні, на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 11.09.2017 стосовно ОСОБА_10 передана на розгляд колегії суддів, у складі головуючого судді - ОСОБА_1 , суддів колегії - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які Указом Президента України за № 297/2018 від 28.09.2018 переведені на посаду суддів Київського апеляційного суду та продовжили розгляд провадження у тому ж складі суду, у відповідності до приписів ч. 3 ст. 319 КПК України.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення прокурорів на підтримку доводів апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення потерпілого ОСОБА_13 щодо законності рішення суду першої інстанції, пояснення захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційних вимог прокурора, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, допитавши обвинуваченого ОСОБА_10 , стосовно якого ухвалено виправдувальний вирок, потерпілого ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_23 , дослідивши докази в провадженні на задоволення клопотання сторони обвинувачення, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово ОСОБА_10 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.
Приписами ст. 370 КПК України задекларована законність, вмотивованість та обґрунтованість судового рішення.
Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні та достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Дані вимоги закону судом першої інстанції під час судового провадження та ухваленні вироку належним чином дотримані, оскільки висновки суду першої інстанції щодо недоведеності, що в діянні ОСОБА_10 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються сукупністю досліджених в судах першої та апеляційної інстанцій доказів.
Так, як пояснив суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 , він 27.05.2015 повернувся додому до будинку АДРЕСА_2 , де знаходився зі своїм неповнолітнім сином.
Через певний час він почув гавкіт собак, у зв`язку з чим вирішив з`ясувати, що сталося.
За парканом домоволодіння він побачив незнайомих людей у штатському одязі і свою дочку, яку хтось з присутніх грубо штовхнув.
Він- ОСОБА_10 запитав, що відбувається, а у відповідь почув образливі слова і вимоги відкрити двері паркану.
Один з чоловіків, що перебував за парканом домоволодіння, без будь-яких пояснень, металевим предметом почав ламати замок, це йому вдалося, але двері не відчинилися.
Він- ОСОБА_10 , не розуміючи, що відбувається, та з огляду на те, що невідомі особи були спортивної статури та агресивної поведінки, дійшов висновку, що це напад на житло, де він проживав з сім?єю, а тому він став кричати сусідам, щоб ті викликали працівників поліції.
У цей же час один з невідомих, як далі з`ясувалося ОСОБА_13 , почав робити спробу перелізти через паркан, при цьому висловлюючись на його- ОСОБА_10 адресу нецензурними словами.
Він- ОСОБА_10 , у свою чергу, відкинув руки ОСОБА_13 , які були на паркані, але останній продовжив спробу залізти на паркан.
Тоді він- ОСОБА_10 взяв каністру і загородив отвір, у який мав намір пролізти ОСОБА_13 .
Через певний час приїхала поліція.
ОСОБА_13 у цей час, перелізши через паркан, впав на подвір?я, а потім з внутрішньої сторони відкрив двері в паркані і впустив поліцію.
На подвір?я зайшли дійсно працівники поліції, що були у форменому одязі, яким ОСОБА_13 наказав його- ОСОБА_10 затримати.
Про те, що ОСОБА_13 працівник поліції він- ОСОБА_10 не знав.
ОСОБА_13 був, як і інші невідомі особи, під час всіх подій без форменого одягу, посвідчення ніхто йому- ОСОБА_10 не пред?являв, ніяких ухвал про обшук у його- ОСОБА_10 присутності не зачитували, умисно тілесних ушкоджень потерпілому як працівнику поліції, не наносив.
Всі події сприймав як напад на житло, яке він захищав.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_10 показав, що у будинку АДРЕСА_2 він проживає з дружиною, донькою та сином.
Його- ОСОБА_10 дружина є донькою ОСОБА_16 , якій на праві власності належить вказаний будинок//його частина.
У другій частині будинку проживав чоловік, якого він- ОСОБА_10 не знав. У нього інший вихід з будинку.
Будинок має три поверхи. Він відгороджений від вулиці високим парканом, у якому є хвіртка, що зачиняється на замок, а над нею є певній простір//отвір, що потім перекривається загальною стіною паркану.
27.05.2015 він- ОСОБА_10 прийшов додому з роботи у вечірній час. У будинку тоді перебував тільки його неповнолітній син - ОСОБА_24 , 12 років.
Вийшовши на балкон будинку, він перебуваючи вище над парканом, приблизно у 2-х м., почув крики своєї доньки ОСОБА_25 , яка перебувала зовні біля хвіртки, по замку якої стукав незнайомий чоловік у цивільному одязі викруткою та молотком (надалі ОСОБА_13 ), а донька йому перешкоджала у цьому, а той її грубо відштовхував.
Він- ОСОБА_10 , не знаючи, чому ОСОБА_13 , який у той час уже збив замок на хвіртці, так чинить, став йому кричати, що його не пропустить, на що ОСОБА_13 відповів, що все одно пройде на територію домоволодіння, при цьому останній за допомогою іншого чоловіка почав спробу проникнути у отвір над хвірткою у паркані.
Він- ОСОБА_10 , спускаючись з балкону, де він перебував, по драбині, що була приставлена до балкону, та опинившись у такий спосіб біля хвіртки, що була фактично під ним, прибрав руки ОСОБА_13 з паркану у отворі і штовхнув його зовні вниз і закрив цей отвір каністрою, що була поряд на території домоволодіння.
У цей час біля хвіртки зовні були його донька- ОСОБА_26 та двоє чоловіків, один з яких - ОСОБА_13 намагався пролізти у отвір, а другий йому в цьому допомагав - підсаджуючи. Згодом до них підійшли сусіди.
Чому ОСОБА_13 намагався проникнути у двір - йому- ОСОБА_10 не пояснював.
Все ж таки ОСОБА_13 проник у двір через отвір, впавши всередину двору, вибив серцевину замка хвіртки, відкрив її, а працівники поліції, що були у форменому одязі та приїхали до домоволодіння, його- ОСОБА_10 повідомили, що і ОСОБА_13 , який перелазив через паркан, також є працівником поліції, що він- ОСОБА_10 тільки тоді і усвідомив.
Його- ОСОБА_10 затримали та доставили у відділок, де і повідомили про причини проникнення на територію домоволодіння, а саме - обшук на виконання ухвали суду.
При його- ОСОБА_10 затриманні ні дружини, ні тещі- ОСОБА_16 вдома не було.
Під час всіх подій активні дії та агресію проявляв лише ОСОБА_13 , який переліз через паркан, інші особи лише йому в цьому допомагали і ніяких дій стосовно його- ОСОБА_10 доньки не вчиняли.
Діями ОСОБА_13 доньці - ОСОБА_18 спричинені тілесні ушкодження. Його син ОСОБА_27 від указаних подій дуже був наляканий, з цього приводу його водили до психолога.
Дійсно, під час всіх подій біля паркану він- ОСОБА_10 кричав, що підпалить каністру, але будь-яких дій у цьому напрямку не вчиняв, а тільки затуляв нею отвір. Каністра була старою та порожньої. Каністру працівники поліції не вилучали.
Вважає, що ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження від падіння у середину двору.
Від того, що він його руки зіштовхнув з паркану у отворі, на його- ОСОБА_10 переконання, ОСОБА_13 отримати тілесні ушкодження не міг.
Свої дії по опору ОСОБА_13 він- ОСОБА_28 припинив відразу ж коли приїхали працівники поліції у форменому одязі.
Дані показання ОСОБА_10 узгоджуються з такими доказами у провадженні.
А саме, як пояснила суду першої інстанції свідок ОСОБА_18 - дочка обвинуваченого ОСОБА_10 , при досліджуваних подіях невідомі у цивільному одязі без будь-яких пояснень намагалися зламати замок у хвіртці, а її батько- ОСОБА_10 казав, що поки не буде документів, він нікого не впустить.
ОСОБА_13 при подіях відштовхнув її- ОСОБА_18 від паркану та намагався перелізти через нього, щоб попасти у двір, а батько- ОСОБА_10 загородив йому каністрою прохід у двір через отвір над хвірткою.
Пізніше ОСОБА_13 сам упав у двір і відкрив хвіртку зсередини.
Свідок ОСОБА_29 суду першої інстанції показала, що була очевидцем того, як невідомі особи намагалися проникнути на подвір?я сусідського будинку по АДРЕСА_2 , де проживала її сусідка ОСОБА_16 .
Вони ламали хвіртку.
На її-свідка запитання що діється? і хто вони такі, була відповідь, що про це не потрібно знати.
Нікого в міліцейській формі не було. Серед присутніх була одна жінка.
Пізніше вона-свідок бачила, як невідомий чоловік ( ОСОБА_13 ) намагається перелізти через паркан, а ОСОБА_10 кричав, що приїде ОСОБА_30 ( ОСОБА_16 ) і тоді їх пустить.
Під час подій були крики та лайка між присутніми.
Вона-свідок не бачила, щоб ОСОБА_10 комусь наносив удари.
Незнайомі люди не були схожі на працівників міліції//поліції.
Аналогічні за змістом пояснення дав суду першої інстанції свідок ОСОБА_31 , який показав, що невідомі люди, які не були в міліцейській//поліцейській формі, ламали хвіртку і намагалися попасти на територію будинку де проживала ОСОБА_16 .
Потім незнайомий чоловік в цивільному одязі ( ОСОБА_13 ) намагався попасти на подвір?я через паркан, який кричав ОСОБА_10 - відкрити хвіртку, але мови про обшук не було, і невідомий чоловік не представлявся міліціонером//працівником поліції.
ОСОБА_10 стримував невідомого, відштовхував його з паркану, але не наносив ударів.
Пізніше чоловіку ( ОСОБА_13 ) вдалося перелізти через паркан і він впав у середину двору та відкрив з середини хвіртку, на якій попередньо зламали ручку.
ОСОБА_10 , коли уже побачив патрульну міліцію//поліцію, заспокоївся.
Крім того, коли невідомі збивали замок у хвіртці, дочка ОСОБА_10 - ОСОБА_32 просила їх дочекатися ОСОБА_16 , проте її відштовхнув чоловік, схопивши за руку, який потім ліз на паркан ( ОСОБА_13 ).
Коли вже приїхали працівники міліції//поліції у форменому одязі, він-свідок дізнався, що невідомі хотіли провести обшук у будинку ОСОБА_10 .
Отже з показань ОСОБА_10 та свідків не можна зробити висновку про те, що ОСОБА_10 усвідомлював, що вчиняє дії саме стосовно працівників міліції//поліції.
Як пояснив суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_13 , при означених подіях він брав участь у проведенні обшуку за дорученням слідчого у певному домоволодінні.
А саме, у присутності господарки домоволодіння ( ОСОБА_16 ), інших осіб, що мали відношення до будинку та понятих, слідчий ( ОСОБА_23 ) проголосила ухвалу суду про проведення обшуку у домоволодінні.
Дійсно всі учасники, що приїхали на обшук, були у цивільному одязі.
Спочатку ОСОБА_10 був у середині будинку.
Коли ж вирішили ламати двері у паркані, він- ОСОБА_13 виліз на паркан, але ОСОБА_10 , що говорив щось загрозливе, відштовхнув його і він- ОСОБА_13 упав.
Отже, з вказаних показань ОСОБА_13 в суді першої інстанції не видно, що ОСОБА_10 був присутній при оголошення ухвали суду про проведення обшуку у домоволодінні.
При цьому, ОСОБА_13 в суді першої інстанції не зміг з достовірністю вказати, чи казав він ОСОБА_10 , що є працівником міліції//поліції і що показував йому своє службове посвідчення, а тому і вирішив, що ОСОБА_10 міг неправильно оцінити обстановку, захищаючи своє домоволодіння.
Також у суді апеляційної інстанції ОСОБА_13 стверджував, що він у складі групи приїхав до будинку у приватному секторі Голосіївського району м. Києва для виконання ухвали слідчого судді про проведення обшуку.
ОСОБА_10 під час подій був за парканом приватного домоволодіння на драбині вище паркану.
Вони йому нібито представлялися працівниками міліції//поліції, у тому числі ще до того, які він- ОСОБА_13 ліз на паркан, щоб проникнути на територію домоволодіння.
Біля них перебували родичка ОСОБА_10 ( ОСОБА_18 ) та сусіди.
З ОСОБА_10 була словесна перепалка, зміст якої він не пам`ятає.
Коли він- ОСОБА_13 ліз на паркан, ОСОБА_10 , який знаходився вище його, не то відштовхнув, не то вдарив його рукою, від чого він- ОСОБА_13 впав зовні. Чи були у нього виявлені тілесні ушкодження - не пам`ятає.
Дійсно у якийсь час у ОСОБА_10 була в руках каністра та чи хотів він їх облити - не пам`ятає.
Водночас ОСОБА_13 в суді апеляційної інстанції категорично вказав на те,
що він був у цивільному одязі, не зміг стверджувати чи чув ОСОБА_10 ухвалу про обшук і був поряд з місцем, коли її оголошували, не пам`ятає чи пред`являв він ОСОБА_10 службове посвідчення, не впевнений чи міг ОСОБА_10 усвідомлювати, що дії учиняли працівники міліції//поліції.
Особисто у нього- ОСОБА_13 претензій до ОСОБА_10 - не має.
Отже і з показань потерпілого не видно, що ОСОБА_10 усвідомлював, що чинить дії//учиняє опір саме працівнику правоохоронного органу - ОСОБА_13 .
З показань свідка ОСОБА_23 в суді першої інстанції видно, що при досліджуваних подіях вона як слідчий оголошувала в присутності понятих ухвалу про проведення обшуку власниці будинку ОСОБА_16 , яка сказала, що заперечує проти обшуку та поїхала від будинку, навіть не заходячи на територію домоволодіння.
Вона- ОСОБА_23 , ОСОБА_13 та ще два оперативних співробітників, які залучалися для проведення обшуку, були без форменого одягу.
Вона-слідчий ОСОБА_23 оголошувала ухвалу про проведення обшуку і чоловіку, який був за парканом ( ОСОБА_10 ). Коли вона її оголошувала поряд з нею перебували дівчина і жінка ( ОСОБА_33 та ОСОБА_16 ).
ОСОБА_13 підручними засобами пошкодив замок у хвіртці паркану, але на територію пройти не зміг.
Коли ж ОСОБА_13 зробив спробу проникнути на подвір?я, перелізши через паркан, йому зашкодив ОСОБА_10 , нанісши удари руками біля двох разів.
ОСОБА_13 впав, тримаючись за голову.
У ОСОБА_13 з ОСОБА_34 була словесна перепалка.
Двері відчинили, коли приїхав патруль.
Комусь вона- ОСОБА_23 вручила ухвалу про обшук.
В суді ж апеляційної інстанції свідок ОСОБА_23 показала, що дійсно вони приїхали виконувати ухвалу слідчого судді за досліджуваних обставин, при цьому ніхто не був у форменому одязі, у тому числі і ОСОБА_13 .
Проте власниці будинку, яка приїхала, вони представилися як працівники міліції, зачитали ухвалу слідчого судді про проведення обшуку, власниця ознайомилася з ухвалою, але відмовилася від її отримання та поїхала від будинку.
Вони продовжували перебувати біля домоволодіння, не проникнувши до нього.
Коли з?явився ОСОБА_10 на подвір?ї вона- ОСОБА_23 не знає, але вони представлялися йому, вказуючи, що є дійсно працівниками міліції//поліції, але що їм відповідав ОСОБА_10 і чи він усвідомлював, що вони є працівниками міліції//поліції, - не пам`ятає.
ОСОБА_13 намагався перелізти через паркан на територію домоволодіння, оскільки не можливо було проникнути через хвіртку, а ОСОБА_10 , який був з іншого боку паркана, перешкоджав діям ОСОБА_13 , шляхом нанесення йому ударів, зокрема в голову, але куди точно - не пам?ятає.
Проникли на територію домоволодіння, коли зламали замок по прибуттю працівників ДСО на службовому автомобілі, які були у форменому одязі, які і затримали ОСОБА_10 .
Вважає, що ОСОБА_10 міг усвідомлювати, що вона та інші є працівниками міліції, оскільки вони представлялися і вказували, що мають законні підстави там знаходитися, але категорично про це ствердити не може.
ОСОБА_10 під час подій взяв металеву каністру та намагався перелити її місткість через паркан на ту сторону, де вони стояли.
Дівчина ( ОСОБА_18 ) під час подій перебувала зі сторони дороги.
Як пояснила суду першої інстанції свідок ОСОБА_20 , працівники, які проводили обшук були у форменому одязі, у тому числі і той, що перелазив через паркан ( ОСОБА_13 ).
ОСОБА_10 весь час погрожував особам, які мали намір провести обшук, він їх відштовхував, зокрема чоловіка, що перелазив через паркан, казав, що здійснить підпал та нацькує собак.
Проте вказані показання свідка ОСОБА_20 не узгоджуються з показаннями інших осіб у провадженні щодо перебування ОСОБА_13 та інших при намаганні проникнути на територію домоволодіння у форменому одязі.
Клопотання про допит свідка в суді апеляційної інстанції - прокурор зняв.
Згідно висновку експерта № 1520 від 29.05.2015, при судово-медичній експертизі ОСОБА_13 виявлено: неоднорідний синець - по внутрішній поверхні правого плеча в нижній третині; дугоподібне садно - на долонній поверхні лівого передпліччя в середній третині.
Вказані ушкодження спричинені тупим предметом (предметами), могли утворитися 27.05.2015 внаслідок не менш 2-х травматичних впливів та відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я) (а.с. 31-32 т. 1).
У той же час, зі слів ОСОБА_13 експертам, що відображені у висновку в розділі: обставини справи, слідує, що ОСОБА_10 вдарив його рукою в обличчя, збив з ніг, при падінні він ушкодив обидві руки, - що не узгоджується з висновком, у якому не відображені пошкодження на обличчі та ногах потерпілого, а також з поясненнями свідка ОСОБА_23 в цій частині.
Отже, як зробив висновок суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, у провадженні не встановлено і стороною обвинувачення не надано суду достатніх та переконливих доказів того, що тілесні ушкодження, які виявлені у ОСОБА_13 , були нанесені ОСОБА_10 , а не стали наслідком невдалого зіскоку (падіння) ОСОБА_13 з паркану при спробі проникнути на територію домоволодіння.
Інших доказів у провадженні стороною обвинувачення суду першої та апеляційної інстанцій не надано.
За наведеним слід дійти висновку, що достатніх та переконливих доказів, які би поза розумним сумнівом підтверджували вину ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, - не має, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, а тому стосовно ОСОБА_10 і ухвалено виправдувальний вирок, оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.
За викладеним, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 120 151 000 100 052 41 від 28 травня 2015 року ОСОБА_9 , який брав участь у судовому провадженні, залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 11 вересня 2017 року, яким ОСОБА_10 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 345 КК України та його виправдано, оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, - без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
С У Д Д І:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3