Справа №: 398/3091/19
провадження №: 1-кп/398/166/20
УХВАЛА
Іменем України

"23" квітня 2020 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого Управління Олександрійської єпархії Української православної церкви ОСОБА_4

особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 , його захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та його законного представника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олександрія об`єднане кримінальне провадження відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червона Кам`янка Олександрійського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з базовою загальною освітою, неодруженого, який не має на утриманні неповнолітніх чи малолітніх дітей, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у зв`язку із вчиненням ним суспільно-небезпечних діянь, що містять ознаки злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185 та ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України

В С Т А Н О В И В:

Згідно з обвинувальними актами ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що 10 червня 2019 року близько 23 год. 00 хв. він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України та 18 червня 2019 року близько 22 год. 00 хв. він вчинив незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану з проникненням у інше приміщення, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

У зв`язку з надходженням до суду висновку судово-психіатричного експерта №60 від 18 лютого 2020 року, згідно з яким ОСОБА_5 є неосудним, судом 23 квітня 2020 року постановлено ухвалу про зміну порядку розгляду цього кримінального провадження та продовження судового розгляду згідно з правилами кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Суд визнає доведеним, що ОСОБА_5 вчинив суспільно небезпечне діяння, що містить ознаки таємного викрадення чужого майна (крадіжки), тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за наступних обставин:

10 червня 2019 року близько 23 години 00 хв. ОСОБА_5 , перебував на ґрунтовій дорозі в салоні автомобіля марки «ВАЗ 11183», державний номер НОМЕР_1 , села Діброви Олександрійського району Кіровоградської області, куди приїхав разом з потерпілим ОСОБА_9 . Знаходячись в автомобілі ОСОБА_5 , побачив в підлокітнику автомобіля мобільний телефон марки «ALCATEL One Touch 5042D», який поклав туди потерпілий ОСОБА_9 . В цей час ОСОБА_5 , впевнившись, що його дії ніким помічені не були, шляхом вільного доступу з підлокітника автомобіля викрав належний потерпілому ОСОБА_9 зазначений мобільний телефон чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , вартість якого згідно з висновком експерта №605 від 16 липня 2019 року складає 501,44 грн. В подальшому ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальні збитки в загальному розмірі 501,44 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що в червні 2019 року близько 23-00 год. він перебував у місті Олександрія, після чого пішов до села Протопопівка. Стоячи на зупинці він зупинив таксі, яке їхало до села Косівка та попрохав підвести його. Він вийшов в с. Ново-Олександрівка. Коли він виходив з автомобіля, оскільки світло було вимкнуте, з підлокітника, який знаходився між переднім водійським та пасажирським сидіннями, викрав мобільний телефон «Алкатель». Водій викрадення не бачив та поїхав далі. На наступний день, він пішов на базар продати телефон, проте натрапив на працівників поліції. Вони його допитали, вилучили телефон, свою вину він визнає.

Крім того, факт вчинення даного суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_5 підтверджується наступними доказами дослідженими та перевіреними судом:

- протоколом огляду місця події від 11 червня 2019 року з фототаблицями, відповідно до якого за участю ОСОБА_5 , в приміщенні службового кабінету №4 Олександрійського РВП Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області, де останні добровільно видав мобільний телефон чорного кольору марки «ALCATEL» та повідомив, що викрав його 10 червня 2019 року близько 23 год. з салону автомобіля у незнайомого чоловіка, який підвозив його з с. Протопопівка до с. Олександрівка. В ході огляду вилучено мобільний телефон «ALCATEL One Touch 5042D», який поміщено до спеціального пакету Національна поліція України SNZ 1088304;

- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 11 червня 2019 року з фототаблицями, відповідно до якого в приміщенні Олександрійського РВП Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області, потерпілий ОСОБА_9 , серед чотирьох мобільних телефонів впізнав свій телефон, який був розташований під номером №4, по пошкодженням екрана у правому верхньому куті у вигляді здуття, при ввімкненні мається смуга фіолетового кольору;

- протоколом огляду речей від 11 червня 2019 року, відповідно до якого оглянуто мобільний телефон чорного кольору «ALCATEL», модель 5042D, ІМЕІ: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12 червня 2019 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_10 впізнав на фотознімку №3 особу, яка 12 червня 2019 року на центральному ринку м. Олександрії пропонувала йому придбати чорний мобільний телефон марки «ALCATEL». Відповідно до довідки до протоколу на фотознімку №3 зображений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- висновком експерта №605 від 16 липня 2019 року, відповідно до якого ринкова вартість мобільного телефону «ALCATEL One Touch 5042D, ІМЕІ: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , чорного кольору, станом на 10 червня 2019 року складає 501,44 грн.;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 20 серпня 2019 року за участю ОСОБА_5 та відеозаписі зазначеного слідчого експерименту, переглянутому в судовому засіданні, відповідно до якого ОСОБА_5 , розповів та показав, що в літку 2019 року близько 23-00 год. він перебував у місті Олександрія, після чого пішов до села Протопопівка. Він зупинив таксі, яке їхало до села Косівка та попрохав підвести його до с. Діброви. Він вийшов в с. Ново-Олександрівка. Коли він виходив з автомобіля, з підлокітника, який знаходився між переднім водійським та пасажирським сидіннями, викрав мобільний телефон «Алкатель». Водій викрадення не бачив та поїхав далі. На наступний день, він пішов на базар продати телефон, проте натрапив на працівників поліції.

Крім того, судом досліджено витяги з ЄРДР, постанови слідчого про залучення ОСОБА_5 захисника, повідомлення про підозру, відомості, що мають значення для вирішення долі речових доказів. Ці докази зокрема підтверджують достовірність, можливість використання та допустимість інших досліджених судом доказів.

Зазначені вище докази суд визнає належними, допустимими, достовірними, так як отримані у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку, в матеріалах кримінального провадження відсутні об`єктивні дані які б свідчили, що ці докази здобуті з істотним порушенням прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

Таким чином, оцінюючи у сукупності всі досліджені докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що зібраними по справі доказами повністю підтверджується факт того, що ОСОБА_5 здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинивши тим самим суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №60 від 18 лютого 2020 року обвинувачений ОСОБА_5 в момент скоєння правопорушень страждав і в даний час страждає емоційно-нестійким розладом особистості, декомпенсація (згідно МКХ-10, F-60.3). За своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та розумно керувати ними. У відношенні інкримінованих правопорушень слід вважати неосудним. Підпадає під дію ч. 2 ст. 19 КК України та потребує застосування примусових заходів медичного характеру в спеціалізованому закладі з наданням психіатричної допомоги з посиленим режимом нагляду. По завершенню лікування може предстати перед слідством та судом (т. 1 а. с. 206 209).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

З урахуванням викладено, суд визнає доведеним, що ОСОБА_5 , будучи неосудною особою, за наведених вище обставин, здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинивши тим самим суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Згідно з ч. 2 ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Статтею 92 КК України передбачено, що примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати, зокрема, госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Частина 4 статті 94 КК України передбачає, що госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду.

Обираючи вид примусових заходів медичного характеру, які необхідно застосувати до ОСОБА_5 , суд керується рекомендаціями комісії лікарів-експертів у галузі судової психіатрії, а також враховує характер і тяжкість захворювання, тяжкість вчиненого діяння, ступінь небезпечності останнього для себе та інших осіб.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що до ОСОБА_5 необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.

Крім того, згідно з обвинувальним актом ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що вчинив незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, поєднану з проникненням у інше приміщення, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, за наступних обставин:

18 червня 2019 року близько 22 години, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , знаходився поряд із храмом «Анастасії і Федора» Олександрійської єпархії, розташованим за адресою: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Користівське шосе, 1. Перебуваючи у вказаному місці у ОСОБА_5 раптово виник умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення, а саме на крадіжку належного Олександрійській єпархії майна з храму «Анастасії та ОСОБА_11 ». Реалізуючи даний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, в цілях власної наживи, скориставшись тим, що його злочинні дії не помічені сторонніми особами, ОСОБА_5 пройшов через незачинені ворота на територію храму та шляхом розбиття скла у вхідних дверях проник в середину храму, де в одній з кімнат знайшов на розносі для пожертв грошові кошти в сумі 250 грн., які поклав до задньої кишені штанів, тим самим приготував їх для подальшого викрадення. Після цього, ОСОБА_5 продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив почав шукати інші грошові кошти та цінні речі з метою їх викрадення. В подальшому ОСОБА_5 виявив урну в якій знаходились грошові кошти у сумі не менше 500 грн., які він також планував викрасти, однак на місце вчинення злочину прибули працівники охоронної фірми «Явір-2000» та настоятель храму ОСОБА_4 , які застали ОСОБА_5 на місці вчинення кримінального правопорушення, тим самим припинили та запобігли викраденню грошових коштів та спричиненню матеріальної шкоди на вказану суму. Таким чином, ОСОБА_5 з причин, що не залежали від його волі не вчинив усіх дій, які вважав за необхідні для доведення злочину до кінця.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину не визнав та пояснив, що 18 червні 2019 року близько 24-00 год. він стояв на зупинці та чекав автобус. Оскільки він запізнився, автобуса не було, йому захотілось їсти та він пішов до церкви, яка знаходиться по вул. Користівське шосе, має огорожу, але хвіртка була відчинена. По дорозі він помітив рукавички, надів їх, розбив вікно в дверях та заліз в церкву. В церкві він перебував приблизно 5 хвилин. Їжу не знайшов, проте знайшов 30 грн., які лежали на підносі. Потім побачив світло ліхтарів, помітив охоронців, які ходили біля вікна. Він підійшов до шафи, взяв зі столу вазу та прикинувся статуєю, проте охоронці його побачили. До церкви зайшли охоронці та батюшка, його вивели. Після цього охоронці викликали працівників поліції, які його затримали, доставили до районного відділення поліції, а з ранку відпустили. Батюшка працівникам поліції сказав, щоб його обшукали, він заперечив та добровільно віддав 30 гривень. Батюшка до когось подзвонив, увімкнув гучну мову та запитав чи були на підносі грошові кошти, йому сказали, що 30 гривень. Слідчий ОСОБА_12 йому сказав, що прокурор відмовляється підписувати підозру з зазначенням викрадення 30 грн., а тому просив зазначити хоча б 250 грн., дана розмова записана в нього на мобільний телефон. Він погодився зі слідчим, оскільки був наляканий, крім того слідчий здійснював запис на камеру. Ніяку урну з 500 грн. він не знаходив. Він був трохи на підпитку. Рукавиці після проникнення до церкви він зняв та поклав у кишеню.

В ході судового розгляду за клопотанням сторони обвинувачення допитано представника потерпілого та свідків.

Представник потерпілого Управління Олександрійської єпархії Української православної церкви ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що 18 червня 2019 року після 22-00 год. йому зателефонувала служба охорони «Явір», з якою укладено договір та повідомили, що до церкви було проникнення. Між дзвінком від служби охорони та фактичним його прибуттям до місця події пройшла година. По дорозі він викликав працівників поліції. Приїхавши до церкви він вирішив з охоронцями зайти до приміщення, в дверях було розбите скло, двері великі близько 3 метрів, решітка була вигнута, через двері і відбулося проникнення. Вони зайшли до приміщення, він увімкнув світло, почув шурхіт, та вони знайшли ОСОБА_13 (обвинуваченого), біля шафи, де зберігаються ікони, документи, вино. Обвинувачений в руках тримав звичайну вазу для квітів, на руках в нього були одягнені рукавиці. Вони його затримали, дочекались працівників поліції. На подвір`ї обвинувачений розповідав, що заліз поїсти. Тоді представник потерпілого запитав, чому він лізе красти, краще б пішов на роботу, на що обвинувачений сказав, що за 100 грн. працювати не буде. В церкві є декілька, як кімнат, там в одній вони зберігають їжу, в іншій збирають кошти, там було багато грошей, вони їх ще після трійці не рахували. Він запитав у обвинуваченого чи той щось вкрав, а обвинувачений показав зіжмакані грошові кошти, сказав, що це його особисті та поклав в кишеню. Потім приїхали працівники поліції, спочатку не могли встановити особу обвинуваченого, так як охоронцям він назвався одним прізвищем, йому іншим, а коли приїхав слідчий він його знав, тому одразу встановив, що це був ОСОБА_5 . Він коли проходив в церкві помітив, що на підносі немає грошей, там зазвичай вони залишають декілька купюр. Обвинувачений дістав з карману гроші та кинув на підніс. Грошей там було більше 200 грн., оскільки через декілька днів, вони знімали ці кошти, на підносі було більше 200 грн., а в карнавці більше 1000 грн. Таку суму за декілька днів неможливо назбирати, оскільки в них маленька церква, і люди кладуть невеликі кошти, крім того вона відкрита, якщо жертвують велику суму її кидають до закритої.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив, що працює в охоронній фірмі. В літку 2019 року, точної дати не пам`ятає, вночі, близько 24 години надійшов сигнал з «Пульта» про виклик до храму, розташованого по Користівському шосе. До групи входить він водій, і старший групи Нерубальский. Доїхали до храму за 2-3 хвилини. Почали оглядати об`єкт. Храм огороджений, але прохід вільний зі сторони центрального входу на кладовище, на подвір`я храму можливо зайти без перешкод. Храм має три входи. Зі сторони кладовища у вхідних дверях було розбите скло, а решітка була пошкоджена. Скло було видавлене в середину, тому вони зрозуміли, що в храмі хтось є. Вони перекрили виходи з храму і повідомили про проникнення до храму на «пульт». Їх керівництво повідомило представника церкви. До середини храму ніхто не заходив і не виходив. За 30 хвилин приїхав батюшка і вони разом зайшли до храму, де побачили обвинуваченого. Обвинувачений назвався іншим прізвищем, не ОСОБА_15 . В нього на руках були одягнені будівельні рукавиці. Він стояв біля Хреста, біля столу, з якого продають свічки. Він стояв спокійно, не тікав. Старший групи разом з батюшкою запитали, що він тут робить, на що той відповів, що хотів їсти. Вони викликали поліцію. Поліція приїхала за 15 хвилин. Почалися слідчі дії. В ОСОБА_5 виявили гроші, але він зазначив, що то його гроші. Він не бачив скільки в нього було грошей. Приїхало 4 поліцейські і проводили слідчі дії. В нього відбирали пояснення як у свідка. Поліція забрала ОСОБА_5 , батюшка замкнув храм і вони поїхали.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснила, що працює в церкві. Вночі їй зателефонував батюшка і запитав, чи були на підносі біля Хреста гроші, оскільки вона йшла остання і замикала храм. Того дня було свято і батюшка поспішав. Зазвичай гроші з карнавок для пожертв збирають після свят або раз на тиждень. Вона повідомила, що там гроші лежали, але яка там сума вона сказати не може, так як не перераховувала. Батюшка повідомив, що до храму заліз злочинець і на підносі відсутні гроші. Про те, що у ОСОБА_5 виявили гроші їй повідомив батюшка. Більше нічого не пропало. В храмі багато карнавок для пожертв. За її участі проводили слідчий експеримент. На даний час вона не може стверджувати, що на підносі була саме, така сума, яку вона зазначала на слідчому експерименті, так як не пам`ятає.

Судом неодноразово викликався в судове засідання свідок ОСОБА_17 , який жодного разу в судові засідання не з`явився та прокурор відмовився від його допиту.

На доведення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, стороною обвинувачення надано наступні докази, які досліджені судом безпосередньо в судовому засіданні за участю сторін:

- протокол огляду місця події від 18 червня 2019 року з фототаблицею, проведеного за адресою: АДРЕСА_3 . В ході огляду встановлено, що вхід до храму здійснюється через дерев`яні двостворчаті двері зі скляними вставками, у вигляді декоративного скла жовтого кольору. На момент огляду у лівій частині двостворчатих дверей, виявлено пошкодження у виді розбитого скла та відсутність фрагменту. В подальшому, на верхній частині пошкодженого фрагменту скла виявлено та вилучено сліди рук, які упаковано до експертного пакету №7122780. Подальшим оглядом встановлено, що за зазначеними дверима маються ще одні дерев`яні двері без пошкоджень. При вході до храму на дерев`яному столі виявлено рукавиці білого кольору, які упаковано до експертного пакету №7122981. Крім того, біля столу виявлено невідому особу чоловічої статі, який представився як ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 121 127);

- протокол проведення слідчого експерименту від 16 липня 2019 року, за участю представника потерпілого Управління Олександрійської єпархії Української православної церкви ОСОБА_4 та відеозаписі зазначеного слідчого експерименту, переглянутого в судовому засіданні, відповідно до якого представник потерпілого пояснив та показав, що йому близько 23 години зателефонували з охоронної фірми та повідомили, про проникнення до храму, запропонували приїхати. Він зателефонував на «102» та викликав поліцію. Коли приїхав, все було зачинено. Вони зайшли в приміщення храму і ввімкнули світло. За свічною лавкою обличчям до них стояв хлопчина, на руках в якого були одягнені будівельні печатки і він тримав в руках вазу. На запитання, що він там робить, той повідомив, що без адвоката спілкуватись не буде. Потім він перевірив, що зникло. З цією метою він зателефонував черговому і запитав, чи були кошти на розносі для пожертв, йому повідомили, що там лежали купюри по 20 і по 10 гривень, але рознос був порожній. Працівники поліції сказали хлопчині показати вміст кишень. Спочатку він витягнув з кишень купюри і повідомив, що то його гроші, а потім кинув і сказав, що то нам та нашим дітям на лікування. Ці кошти ніхто не перераховував. Працівники поліції записали покази всіх присутніх, забрали хлопчину і поїхали. Наступного дня він відчитався своєму архієрею про те, що трапилося і відправив фото хлопчини, що заліз до храму (а. с. 128 134);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12 липня 2019 року, за участю свідка ОСОБА_14 , відповідно до якого останній на фотознімку №2, впізнав чоловіка, який 18 червня 2019 року в нічний час перебував у храмі. Відповідно до довідки до протоколу на фотознімку №2 зображений ОСОБА_5 ( а. с. 135 137);

- протокол проведення слідчого експерименту від 21 серпня 2019 року, за участю свідка ОСОБА_16 та відеозаписі зазначеного слідчого експерименту, переглянутого в судовому засіданні, відповідно до якого остання пояснила та показала, що 18 червня 2019 року перебувала в храмі до 15 години, потім пішла додому. Того ж дня, близько 12 години ночі їй зателефонував настоятель храму отець ОСОБА_18 та повідомив про проникнення до храму. З розмови вона зрозуміла, що зникли гроші з розносу, що лежав біля хреста близько 250 грн. Після цього свідок показала місце знаходження розносу та інші місця, де знаходилися грошові кошти. На момент проведення слідчої дії в даних місцях також знаходились грошові кошти. Також свідок вказала, що це дійсно мало місце після свята «Трійці» та настоятель гроші з карнавок не забирав. Крім того, свідок повідомила, що наступного дня коли вона прийшла до церкви у дверях було розбите скло та відламані перемички. Під час проведення слідчого експерименту свідок показала місце для пожертв (а. с. 138 145).

Крім того, судом досліджено витяг з ЄРДР, протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення, повідомлення про підозру.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні належать, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Згідно з ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого та прокурора.

Статтею 22 КПК України встановлено, що одна із засад кримінального провадження змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Крім того, саме на прокурора та слідчого, відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно із ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_5 проник в середину храму, де в одній з кімнат знайшов на розносі для пожертв грошові кошти в сумі 250 грн., які поклав до задньої кишені штанів, тим самим приготував їх для подальшого викрадення. Після цього, ОСОБА_5 виявив урну, в якій знаходились грошові кошти у сумі не менше 500 грн., які він також планував викрасти, однак на місце вчинення злочину прибули працівники охоронної фірми «Явір-2000» та настоятель храму ОСОБА_4 , які застали ОСОБА_5 на місці вчинення кримінального правопорушення, тим самим припинили та запобігли викраденню грошових коштів та спричиненню матеріальної шкоди на вказану суму.

Згідно з абз. 2 п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06 листопада 2009 року №10 злочинне викрадення чужого майна шляхом крадіжки (ст. 185 КК України) слід відрізняти від такого адміністративного правопорушення, як дрібне викрадення чужого майна (стаття 51 КУпАП).

Відповідно до частини 3 статті 51 КУпАП викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно з пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно з ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатної особи в розрахунку на місяць становить 1 921 гривня.

На підставі вищевказаного податкова соціальна пільга у 2019 році дорівнювала 960,50 грн. (50% від прожиткового мінімуму для працездатної особи).

Тому, в 2019 році викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 192,10 грн. (0,2 від 50% 1 921 грн.). Якщо вартість викраденого майна перевищує 192,10 грн., за таке правопорушення настає кримінальна відповідальність.

Під час допиту в суді та в ході слідчого експерименту представник потерпілого Управління Олександрійської єпархії Української православної церкви ОСОБА_4 повідомив, що в момент затримання у ОСОБА_5 були виявлені грошові кошти, однак їх ніхто не перераховував. Під час допиту в суді зазначив, що грошей на підносі було більше 200,00 грн., оскільки через декілька днів, вони знімали ці кошти, то на підносі було більше 200,00 грн., а в карнавці більше 1 000,00 грн. Таку суму за декілька днів неможливо назбирати, оскільки в них маленька церква, і люди кладуть невеликі кошти, крім того вона відкрита, якщо жертвують велику суму її кидають до закритої. При цьому не зміг чітко вказати коли саме працівники церкви перераховували зазначені суми та чіткий розмір грошових коштів.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 теж підтвердив факт виявлення грошових коштів у ОСОБА_5 , проте повідомив, що точної суми не знає.

В ході слідчого експерименту свідок ОСОБА_16 повідомила, що зникли гроші з розносу, що лежав біля хреста, в сумі близько 250 грн. В судовому засіданні свідок зазначила, що на даний час вона не може стверджувати, що на підносі була саме, така сума, яку вона зазначала на слідчому експерименті, так як не пам`ятає.

Протокол огляду місця події від 18 червня 2019 року з фототаблицею, проведеного в храмі за адресою: АДРЕСА_3 , теж не містить відомостей про виявлення та вилучення грошових коштів.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не надано доказів, які б беззаперечно свідчили, що ОСОБА_5 з розносу для пожертв заволодів грошовими коштами в сумі 250 грн., які поклав до задньої кишені штанів, та в подальшому виявив урну, в якій знаходились грошові кошти у сумі не менше 500 грн., які він також планував викрасти.

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що положення підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті.

Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі «Тельфнер проти Австрії» від 20 березня 2001 року та «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 08 лютого 1996 року. При здійсненні своїх повноважень суди відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного (рішення ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії»).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд, серед іншого, з`ясовує чи мало місце суспільно небезпечне діяння.

Згідно з ч. 3 ст. 513 КПК України встановивши, що суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення не було вчинено або вчинено іншою особою, а також якщо не доведено, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, суд постановляє ухвалу про відмову в застосуванні примусових заходів медичного характеру та закриває кримінальне провадження.

Оскільки, стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_5 заволодів грошовими коштами в сумі 250 грн. та планував викрасти грошові кошти у сумі не менше 500 грн., тобто здійснив незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану з проникненням у інше приміщення, вчинивши тим самим суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, то суд приходить до висновку, що кримінальне провадження в цій частині підлягає закриттю.

Суд не вбачає підстав обирати ОСОБА_5 запобіжний до часу вступу ухвали в законну силу.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 2 ст. 19 ст. ст. 92 94 КК України, ст. ст. 372, 512 513 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Застосувати до неосудного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у зв`язку з тим, що суспільно небезпечне діяння не було вчинено.

Речовий доказ мобільний телефон марки «ALCATEL One Touch 5042D», переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_9 залишити останньому.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в 30-денний строк з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію ухвали негайно після її проголошення вручити ОСОБА_5 та прокурору.

Суддя ОСОБА_19