У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0004616, за апеляційною скаргою прокурора відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 липня 2019 року відносно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Мілан Італійської республіки, зареєстрований в АДРЕСА_1 , тимчасово перебуває в Центрі ресоціалізації та реабілітації наркозалежної молоді «Джерело» в АДРЕСА_2 раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 липня 2019 року ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.
Ухвалено застосувати відносно ОСОБА_6 примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження та обмеження дозвілля й встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього строком на 1 рік щодо заборони перебування із 22.00 год. до 06.00 год. поза межами свого місця мешкання та відвідування кафе (бари), інші розважальні заклади.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Узагальнені доводи апелянта.

Прокурор, не оспорюючи висновків суду в частині встановлених судом першої інстанції фактичних обставин вчиненого обвинуваченим ОСОБА_6 злочину та доведення його винуватості зазначає, що ухвала суду є незаконною і такою, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Суд, в порушення вимог кримінального процесуального закону, звільнив ОСОБА_6 від кримінальної відповідності на підставі ч. 1 ст. 97 КК України, згідно до якої неповнолітнього, який вперше вчинив злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, може бути звільнено судом від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання.
Проте, ОСОБА_6 вчинив злочин, який, відповідно до вимог ст. ст. 12, 24 КК України, відноситься до злочину середньої тяжкості, вчиненого умисно.
За наведеного. суд не мав права застосувати відносно ОСОБА_6 положення ч. 1 ст. 97 КК України, і, як наслідок, безпідставно звільнив останнього від кримінальної відповідальності, що суперечить вимогам ст. 105 КК України.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

25.11.2018 р. в період часу з 09.30 год., більш точного часу в ході судового розгляду не встановлено, неповнолітній ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщені спільної кухні на другому поверсі гуртожитку Миколаївського професійного суднобудівного ліцею імені Героя Радянського Союзу ОСОБА_9 , розташованого в м. Миколаєві по вул. Садовій, 46/3, побачив на столі мобільний телефон «Huawei Honor 7-А», належний неповнолітній ОСОБА_10 .
У ОСОБА_6 виник злочинний, протиправний, корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, реалізуючи який, він, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю уваги з боку власника та сторонніх осіб, таємно викрав мобільний телефон «Huawei Honor 7-А» вартістю 2 999 грн. у чохлі вартістю 299 грн. Утримуючи при собі викрадене майно з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим за власним розсудом, чим спричинив ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 3 298 грн.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Враховуючи, що ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості, на момент вчинення злочину був неповнолітнім, щиро розкаявся у вчиненому, сприяв у розкритті злочину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем навчання характеризується посередньо, добровільно відшкодував майнову шкоду в повному обсязі, схильний до вживання наркотичних засобів та алкоголю, проте з 02.12.2008 р. по теперішній час проходить курс лікування від наркоманії у закладі закритого типу Центр ресоціалізації та реабілітації наркозалежної молоді «Джерело», що свідчить про те, що подібна злочинна поведінка не є типовою для обвинуваченого та ця обставина певною мірою знижує суспільну небезпеку вчиненого злочину, суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та застосування до нього заходів виховного характеру у вигляді застереження, обмеження дозвілля й встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього строком на 1 рік, із забороною перебування з 22.00 год. до 06.00 год. поза межами свого мешкання та відвідування кафе (барів), інших розважальних закладів.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, обвинуваченого та його захисника, які залишили на розсуд суду питання стосовно розгляду апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Тільки таке рішення, що відповідає всім вимогам закону, здатне забезпечити досягнення завдань правосуддя та захистити права і законні інтереси усіх учасників процесу.
Згідно з вимогами ст. 485 КПК України, під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальних правопорушень, вчинених неповнолітніми, крім обставин, передбачених ст. 91 КПК України, окрім іншого враховуються повні і всебічні відомості про особу неповнолітнього, його вік, стан здоров`я та рівень розвитку, тощо, ставлення неповнолітнього до вчиненого ним діяння, умови життя та виховання неповнолітнього.
У ч. 3 ст. 497 КПК України, визначено, що під час судового розгляду суд за наявності підстав, передбачених частиною першою цієї статті, може прийняти рішення про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
В п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» № 5 від 16.04.2004 р. визначено, що при розгляді справ про злочини неповнолітніх суди повинні неухильно забезпечувати виконання вимог матеріального і процесуального законів, якими врегульовано порядок та умови притягнення неповнолітніх до кримінальної відповідальності і визначено гарантії їхніх прав та законних інтересів. При провадженні у таких справах судам потрібно керуватись як загальними положеннями Кримінального процесуального і Кримінального кодексів України, так і спеціальними нормами, які визначають попередній і судовий розгляд цих справ та особливості кримінальної відповідальності і покарання неповнолітніх.
Відповідно до ч. 1 ст. 97 КК України, неповнолітнього, який вперше вчинив злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливо без застосування покарання.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 2002 року народження, тобто є неповнолітньою особою, до якої можуть бути застосовані положення ст. 97 КПК України.
Разом з тим, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, який, з урахуванням положень ст. 12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості.
З суб`єктивної сторони цей злочин передбачає тільки прямий умисел, оскільки особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, таємно вилучає чуже майно, на яке вона не має ніякого права, передбачає спричинення майнової шкоди в певному розмірі і бажає спричинити таку шкоду.
Отже, ОСОБА_6 вчинив умисний злочин середньої тяжкості, а тому він не може бути звільнений від кримінальної відповідальності із застосуваннями примусових заходів виховного характеру.
Таким чином, оскільки судом застосовано закон, який не підлягав застосуванню, рішення суду не може вважатись законним.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Оскільки під час апеляційного розгляду встановлено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке неможливо усунути під час апеляційного перегляду судового рішення, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати ухвалу суду та призначити новий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції, під час якого суду необхідно врахувати виявлене порушення закону та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 415, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу прокурора відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 задовольнити.
Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 липня 2019 року відносно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ ____________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3