Номер провадження:1-кс/521/7760/19
У Х В А Л А
26 грудня 2019 року м. Одеса
Слідчий суддя Малиновського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна,
В С Т А Н О В И В:
17 грудня 2019 року до Малиновського районного суду м.Одеси надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна. В клопотанні представник власника майна адвокат ОСОБА_3 просить скасувати арешт, накладений слідчим суддею Малиновського районного суду м.Одеси згідно ухвали від 14.06.2016 року на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .
Відповідно до клопотання, 14 червня 2016 року слідчий суддя Малиновського районного суду м.Одеси, розглянувши клопотання прокурора Одеської місцевої пркоуратури №2 ОСОБА_5 про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0008329 від 29.09.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, постановив ухвалу про накладення арешту на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , не врахувавши ч.1 ст.172 КПК України, а саме: клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності -також захисника, законного представника.
Окрім цього, при постановлені оскаржуваної ухвали, не враховано п.3 ч.2 ст.173 КПК України, а саме: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Також, відповідно до ч.7 ст.173 КПК у разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надсилається їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.
Так, в теперішній час досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проводиться більше п`яти років, жодній особі у даному кримінальному провадженні не оголошено про підозру, ніяких слідчих дій в рамках кримінального провадження не проводиться.

Адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав клопотання та просив задовольнити в повному обсязі.
Прокурор неодноразово сповіщений належним чином, у судове засідання не з`явився, вимогу суду про надання матеріалів кримінального провадження виконано не було.
Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по них, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Стаття 170 КПК України регулює підстави для арешту майна, та зазначає яке саме майно може бути арештовано.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною 2 статті 170 КПК України також встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення (серед іншого): 1)збереження речових доказів.
В судовому засіданні достеменно встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , був засобом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України. Органом досудового розслідування було розпочато кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0008329 від 29.09.2014 року, та на даний момент не заявлено цивільного позову, жодні1й особі не повідомлено про підозру та ніяких слідчих дій в рамках вищевказаного кримінального провадження не проводиться.
Речовими доказами, відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально противоправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Згідно ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно п.2 ч.1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Під час вирішення питання про наявність підстав для застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка визначає, що ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини спрямована не тільки на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, але також зобовязує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист права власності. Зазначена правова позиція сформульована ЄСПЛ у справі «Броньовський проти Польщі» від 22 червня 2004 року. У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також Європейський суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття таких заходів.
Згідно ч. 1 ст. 318 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
На підставі вищевикладеного, слідчий суддя вважає за можливо задовольнити клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, який був накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 14 червня 2016 року, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .
Керуючись ст.ст.170, 173, 174, 370-372 КПК України, слідчий суддя
У Х В А Л И В:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна - задовольнити.
Скасувати арешт, накладений слідчим суддею Малиновського районного суду м.Одеси ОСОБА_6 згідно ухвали від 14 червня 2016 року на на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .
Виконання ухвали слідчого судді доручити слідчому та прокурору.
Копію ухвали надіслати прокурору та заявнику.
Ухвала слідчого судді набирає законної з моменту її оголошення.
Ухвала слідчого судді, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1