н/п 1-кс/953/146/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2020 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000138 від 11.06.2014 за ч. 5 ст. 191 КК України,

ВСТАНОВИВ:
20 грудня 2019 року до Київського районного суду м. Харкова із клопотанням звернувся ОСОБА_3 , в якому просив скасувати накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 18.11.2014 року арешт на домоволодіння, що складається з житлових будинків літ. «Б-1» житловою площею

37,3 кв. м., загальною площею 67,6 кв. м., літ. "Я-3" житловою площею 177,2 кв. м., загальною площею 379,6 кв. м. з надвірними будівлями, яке розташоване за адресою:

АДРЕСА_1 , та земельну ділянку кадастровий номер :07:006:0005 за адресою: АДРЕСА_1 , і тимчасову заборону відчуження зазначеного домоволодіння (номер запису про обтяження 33846745).

Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що арешт на зазначене домоволодіння був накладений слідчим суддею з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову в межах кримінального провадження № 0000138 від 11.06.2014 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України. Однак, ще у 2013 році на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 26.09.2013 р. було відкрито виконавче провадження щодо стягнення з боржника ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором, під час якого було звернуто стягнення на предмет іпотеки домоволодіння з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 . В ході проведення прилюдних торгів вказане домоволодіння було придбано ним ОСОБА_3 . Однак, наявний арешт домоволодіння перешкоджає йому в повній мірі реалізувати своє право власності, у зв`язку із чим він вимушений був звернутись до суду з цим клопотанням.

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, але його представник адвокат ОСОБА_5 подав заяву, в якій просив розглянути клопотання без їх участі, а також надав суду додаткові пояснення, в яких просив зняти арешт лише з домоволодінь та надвірних будівель, оскільки арешт на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , накладений не був.

Слідчий Київського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 про час та місце розгляду клопотання ОСОБА_3 був повідомлений належним чином, але в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, в якій просив розглянути клопотання у його відсутність, проти його задоволення заперечував, оскільки вказане домоволодіння є речовим доказом у кримінальному провадження, а санкція ст. 191 ч.5 КК України передбачає конфіскацію майна, яка забезпечена вказаним об`єктом нерухомості.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали справ вважає, що клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Слідчим суддею встановлено, що СВ Київського ВП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000138 від 11.06.2014 в межах якого 12.11.2014 гр. ОСОБА_4 , 1968 р.н., повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України.

ОСОБА_4 підозрюється у тому, що працюючи з 01.04.1997 на посаді старшого бухгалтера, а з 27.04.2004 по 07.11.2012 на посаді заступника головного бухгалтера АТ «Інвестор» (м.Харків, вул.Сумська,88), в обов`язки якої входило нарахування та виплата заробітної платні, складання та здача звітів по заробітній платні до відповідних установ, перерахування грошей с розрахункового рахунку АТ «Інвестор», складання бухгалтерських регістрів по обліку руху грошей, обліку заробітної платні, отримання за чеками грошей з банку на зарплату, командировки та господарські нужди, маючи доступ до грошей, які знаходяться на розрахункових рахунках АТ «Інвестор», в період з 01.08.2003 по 01.03.2012, за попередньою змовою з невстановленими особами, скоїла розтрату грошей АТ «Інвестор», чим останньому були спричинені матеріальні збитки в особливо великих розмірах на загальну суму 4 551 374, 28 грн.
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 18.11.2014 року було задоволено клопотання старшого слідчого ОВС СВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області майора міліції ОСОБА_7 у кримінальному провадженні

№ 0000138 від 11.06.2014 року про накладення арешту на домоволодіння, яке належало на праві власності підозрюваній ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлових будинків літ. «Б-1» житловою площею 37,3 кв. м., загальною площею 67,6 кв. м., літ. "Я-3" житловою площею 177,2 кв. м., загальною площею 379,6 кв. м. з надвірними будівлями, та тимчасово заборонено підозрюваній ОСОБА_4 відчужувати вказане домоволодіння.

Зазначений арешт був накладений з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

В судовому засіданні також було встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26.09.2013 року у справі № 643/8236/13-ц задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 97 244,80 доларів США, що станом на 26.09.2013 року за курсом НБУ складає 777277,66 грн (сімсот сімдесят сім тисяч двісті сімдесят сім грн. 60 коп.).

На виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 26.09.2013 року у справі № 643/8236/13-ц видано виконавчий лист № 643/8236/13-п від 26.09.2013 року.

На підставі виконавчого листа № 643/8236/13-п від 26.09.2013 року, виданого Московським районним судом м. Харкова, було відкрито виконавче провадження

№ 56317622.

В межах виконавчого провадження № 56317622, відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016, з метою реального виконання рішення суду, на реалізацію було передано предмет іпотеки, а саме:

- домоволодіння загальною площею 447,2 кв. м., яке складається з житлових будинків літ. «Б-1» загальною площею 67,6 кв. м., літ. «Я-3» загальною площею

379,6 кв. м. розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належало на праві приватної власності ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 07.07.2006 року, виданого Виконавчим комітетом Київської районної ради;

- земельну ділянку, на якій розташоване вищезазначене домоволодіння, загальною площею 0,0381 га для будівництва та обслуговування житлового будинку,

господарських будівель та споруд, кадастровий номер :07:006:0005, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , і належала на праві приватної власності ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку № 12 від 18.01.2007 серія ЯБ 992729.

Реалізація предмета іпотеки здійснювалась шляхом електронних торгів, які проводились Державним підприємством «СЕТАМ», реєстраційний номер лота 374861, дата проведення торгів 16.10.2019 року.

Відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 437627 від 16.10.2019 року переможцем визнано ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Станом на даний час власником домоволодіння загальною площею

447,2 кв. м., яке складається з житлових будинків літ. «Б-1» загальною площею

67,6 кв. м., літ. «Я-3» загальною площею 379,6 кв. м., яке розташоване за адресою:

АДРЕСА_1 , та земельної ділянки, на якій розташоване вищезазначене домоволодіння, загальною площею 0,0381 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :07:006:0005, яка розташована за адресою:

АДРЕСА_1 , є заявник, ОСОБА_3 . Це підтверджується свідоцтвом про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 23621 від 25.10.2019 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 186249351 від 25.10.2019 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 186251529 від 25.10.2019 року.

Відповідно до частини 6 статті 3 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV від 05.06.2003 (в редакції, яка була чинною станом на 16.10.2019 року, дату проведення прилюдних торгів): «У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки».

Із зазначеної норми випливає, що іпотека має пріоритет над іншими видами обтяжень, а іпотекодержатель має переважне право на задоволення своїх вимог перед іншими кредиторами.

Іпотека, яка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно раніше, має вищий пріоритет, ніж заборона відчуження або арешт майна, накладені судом, які були зареєстровані пізніше. У цьому разі заборона відчуження або арешт майна, накладені судом, не є перешкодою для реалізації майна, а покупець такого майна набуває право власності на нього вільним від зазначених обтяжень.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року по справі № 922/3537/17.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі Агосі проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

Враховуючи викладене вище, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для заявника, слідчий суддя вважає доведеним заявником, що на теперішній час, в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, що, відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України є підставою для задоволення клопотання та скасування арешту.

Також на теперішній час стороною обвинувачення не доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу є потреба, що право власності набуто ОСОБА_3 у незаконний спосіб, і що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, виправдовують на теперішній час такий ступінь втручання у права і свободи особи, як арешт вищевказаного майна.

На підставі викладеного, керуючись ст. 174, 372 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати арешт домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлових будинків літ. «Б-1» житловою площею 37,3 кв.м., загальною площею 67,6 кв.м., літ. «Я-3» житловою площею 177,2 кв.м., загальною площею 379,6 кв.м., з надвірними будівлями, що був накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 18.11.2014 р., дозволивши їх відчуження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1