ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/722/20 Справа № 195/990/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№0000225 від 09 травня 2018 року, за апеляційними скаргами : обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Преображенка, Томаківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, працюючого Фермерське господарство «Ісламов М.М.», маючого на утриманні двох дітей, 2008, 2013 року народження, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю учасників провадження:
прокурора: ОСОБА_10
обвинуваченого: ОСОБА_6 та захисників: ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в режимі відеоконференції.

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений просить скасувати вирок суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначає про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що вину визнавав частково. Ніякого умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому у нього, до виникнення конфлікту між ними, не було. Протиправні дії вчинялися ним спонтанно. Зазначене підтверджується висновком експерта від 25.05.2018 року та показами ОСОБА_6 , які суд безпідставно не врахував.

Суд при призначенні покарання не врахував його щире каяття, вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілого, надання медичної або іншої допомоги потерпілому після вчинення злочину. Також, суд не взяв до уваги, що в його сім`ї під опікою знаходиться теща, його дружина не працює, бо здійснює нагляд за хворою матір`ю, та сама має хронічне захворювання. Крім того, на його утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей.

Також, обвинувачений вказує на безпідставну відмову суду у проведенні повторної психолого-психіатричної експертизи на предмет визначення факту перебування (відсутності) у нього у період скоєння злочину стану сильного душевного хвилювання.

- захисник ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказує, що ОСОБА_6 вину визнавав частково та зазначав, що конфлікт був викликаний самою поведінкою ОСОБА_11 . Тілесні ушкодження ОСОБА_11 були нанесені лише з метою захисту матері від постійних знущань та спричинень їй тілесних ушкоджень потерпілим. Зазначене підтверджується висновком експерта від 25.05.2018 року та показами ОСОБА_6 , які суд безпідставно не врахував.

Суд при призначенні покарання не врахував його щире каяття, вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілого, надання медичної або іншої допомоги потерпілому після вчинення злочину. Обвинувачений публічно попросив вибачення у потерпілої ОСОБА_12 .

Цивільний позов та будь-які претензії по відшкодування матеріальної або моральної шкоди до обвинуваченого не заявлялися.

Крім того, захисник вказує на безпідставну відмову суду у проведенні повторної комплексної психолого-психіатричної експертизи, оскільки первинна експертиза не зробила висновок про наявність або відсутності у обвинуваченого під час скоєння ним злочину стану сильного душевного хвилювання, так як стан фізіологічного афекту є значно вужчим за обсягом поняттям. Зазначене може вплинути, як на кваліфікацію дій обвинуваченого, так і на міру покарання щодо нього.

- захисник ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає про неповноту судового розгляду.

Захисник вказує на те, що первинна експертиза не зробила висновок про наявність або відсутності у обвинуваченого під час скоєння ним злочину стану сильного душевного хвилювання, оскілки таке питання перед експертами не ставилося, а оскільки стан фізіологічного афекту є значно вужчим за обсягом поняттям, ніж стан сильного душевного хвилювання, суд безпідставно відмовив у проведенні повторної комплексної психолого-психіатричної експертизи.

- прокурор просить скасувати вирок суду в частині призначення ОСОБА_6 покарання через його невідповідність тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.121 КК України у виді 8 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що ОСОБА_6 не розкаявся у вчиненому та не визнав вину за спричинення тяжких наслідків у виді смерті.

Вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 1144 гривень за проведення експертизи по справі.

Окрім того, судом вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 08 травня 2018 року приблизно о 23.00 годині ОСОБА_6 знаходився на території домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить матері ОСОБА_6 ОСОБА_6 , де в ході конфлікту, викликаного тим, що ОСОБА_11 постійно вчиняє сварки з його матір`ю, які супроводжувалися спричиненням тілесних ушкоджень останній, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_11 .

Далі ОСОБА_6 , реалізуючи вищевказаний злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, близько 23.00 години 08 травня 2018 року, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин з потерпілим, умисно завдав не менше 7 ударів кулаками в область голови та не менше 6 ударів кулаками в область лівої кисті і лівого передпліччя ОСОБА_11 .

Своїми діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, від яких, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 помер.

Вислухавши суддю - доповідача, доводи обвинуваченого та його захисників, які просили скасувати вирок суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, думку прокурора, яка просила залишити без задоволення апеляційні скарги обвинуваченого та його захисників та ухвалити новий вирок, призначивши покарання обвинуваченому в виді 8 років позбавлення волі, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисників, прокурора не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На думку колегії суддів ,суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційних скарг сторони захисту щодо неповноти судового розгляду, оскільки всі докази заявлені сторонами кримінального провадження були безпосередньо досліджені у судовому засіданні та знайшли своє відображення у вироку суду.

При допиті у судовому засіданні першої інстанції обвинувачений не спростовував факту нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, які надалі було визнано тяжкими тілесними ушкодженнями, але обвинувачений заперечував свою винуватість в умисному нанесенні тяжких тілесних ушкоджень на ґрунті особистих неприязнених відносин з потерпілим. Вважав , що завдав тяжкі тілесні ушкодження у стані сильного душевного хвилювання.

Версію сторони захисту було належним чином перевірено судом та надана належна оцінка доказам та судом було відхилено доводи сторони захисту про знаходження обвинуваченого у стані сильного душевного хвилювання при нанесенні ним численних ударів потерпілому, оскільки вказане було спростовано належними та допустимими доказами у кримінальному провадженні.

Так, свідок ОСОБА_13 показувала, що її чоловік 08 травня 2018 року зранку дізнався він неї, що мати обвинуваченого в синцях. Приблизно біля 19.00 години обвинувачений повернувся додому та вони повечеряли та лягли спати, тобто обвинувачений не перебував у будь- якому емоціональному стані. Коли чоловік пішов з дому свідок не знала та тільки наступного дня обвинувачений розповів дружині, що вночі ходив до матері та між ним та ОСОБА_11 виник конфлікт.

Вказані покази не тільки не спростовані, а навпаки підтверджені показами безпосереднього свідка події - ОСОБА_6 , яка показала, що потерпілий ОСОБА_11 дійсно допомагав їй по господарству, іноді вони вживали з ним разом горілку та він завдавав їй ушкодження.

08 травня 2018 року ОСОБА_11 приніс горілку та вони разом розпивали, дивилися телевізор. Увечері приїхав син - обвинувачений у даному провадженні , вивів ОСОБА_11 з будинку та у дворі почали лаятися та битися, тобто між вказаними особами склалися неприязні стосунки. Інших осіб у дворі не було, що не заперечується і самим обвинуваченим, який вказував, що саме ним були спричинені наявні у потерпілого тілесні ушкодження.

Крім того, як убачається з показів свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , саме 08 травня 2018 року увечері до неї приїздив ОСОБА_6 та шукав ОСОБА_11 , що не спростовує того, що дізнавшись зранку від своєї дружини про наявність у матері синців, обвинувачений після закінчення свого робочого часу, тобто увечері вирішив знайти потерпілого та з`ясувати стосунки, що свідчить про мотив обвинуваченого, який він виношує якийсь час.

Про наявність численних гематом на обличчі потерпілого та вкрай тяжкий стан зазначав у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 , який був фельдшером швидкої допомоги,що не заперечувалося ані свідком ОСОБА_6 , ані обвинуваченим, що також знайшло своє підтвердження у протоколах огляду трупа від 09 травня 2018 року та 10 травня 2018 року ( п.п. 209-211 т.1, а.п. 8-9 т.2).

Не спростовувалися стороною захисту ані в суді першої інстанції, ані при апеляційному розгляді висновки судово- медичного експерта № 85-е-у від 29 травня 2018 року № 96-е-у від 29 травня 2018 року та № 89 -е-у- від 09 червня 2018 року , відповідно до яких при досліджені трупа ОСОБА_11 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді подряпин, синців, забійних ран, давність утворення яких може відповідати подіям 08 травня 2018 року.

Смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 об 11.10 годині від закритої черепно- мозкової травми у вигляді синців, саден і забійних ран на обличчі,закритого осколкового перелому кісток носу, крововиливів в товщі м`яких покривних тканин голови, крововиливів під оболонки та в речовину головному мозку, яка ускладнилася розвитком набряку головного мозку. Виявлені тілесні ушкодження в області голови утворилися від не менш ніж 7 разової ударної дії тупого твердого предмету або ударів об такі, ушкодження на правій кісті утворилися від не менш шести разової ударної дії тупого твердого предмету або при ударах об такі.

Таким чином, враховуючи локалізацію,характер та механізм утворення виявлених при дослідженні трупа ОСОБА_11 тілесних ушкоджень , експерти дійшли висновку про можливе їх утворення за умови та механізмі, на які вказував підозрюваний ОСОБА_6 в ході слідчого експерименту, а тому судом першої інстанції вказані докази були визнані належними та допустимими та такими, що доводили винуватість обвинуваченого в умисному спричинені потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Як убачається з апеляційних скарг та доводів апелянтів при апеляційному розгляді, неповнотою судового розгляду стороною захисту вважається саме незгода з висновками судової психолого- психіатричної експертизи та рішенням суду першої інстанції щодо відмови у проведені повторної психолого- психіатричної експертизи, оскільки стороною захисту саме оспорюються висновки суду щодо умисного спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, оскільки сторона захисту вважає що спричинення тяжких тілесних ушкоджень обумовлено станом душевного хвилювання обвинуваченого у зв`язку з віктимною поведінкою потерпілого.

Законодавець, до умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень з пом`якшуючими обставинами віднесено умисне тяжке тілесне ушкодження, заподіяне у стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства або тяжкої образи з боку потерпілого (ст. 123 КК України).

Відповідно кваліфікація умисного тяжкого тілесного ушкодження за ст. 123 можлива лише за умови, що: 1) воно заподіяне у стане сильного душевного хвилювання; 2) такий стан виник раптово; 3) це сталося внаслідок протизаконного насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Не можна погодитися з апеляційними скаргами сторони захисту про те, що судом першої інстанції не повно перевірено версію сторони захисту з приводу наявності у обвинуваченого стану сильного душевного хвилювання, оскільки судом у вироку надана оцінка цим доводам та колегія суддів погоджується з висновками суду про відсутність у обвинуваченого стану сильного душевного хвилювання.

Відповідно до висновку комплексної судово- медичної експертизи № 118 від 14.05. 2018 року, обвинувачений ОСОБА_6 в досліджуваній ситуації в стані фізіологічного афекту або іншому емоційному стані, що істотно вплинули на свідомість і поведінку, не перебував, оскільки в його поведінці не було потрібної сукупності ознак, характерних для зазначених психічних станів.

У іспитованого під час обурення поведінкою потерпілого не виникло суб`єктивно несподіваної настільки інтенсивної емоційної реакції, яка б супроводжувалася різко звуженою свідомістю, фрагментальністю сприйняття й порушеним усвідомленим вольовим контролем своїх дій.

Іспитований, ідучи до матері, готувався до можливого конфлікту з потерпілим через його обурливу поведінку, повно сприймаючи навколишню ситуацію, став виводити потерпілого з дому, вимагав покинути двір, став бити його коли той не слухався або вдарив іспитованого, під час завдання ударів потерпілому говорив з матір`ю , сказавши їй зайти в хату.

Крім того, після побиття потерпілого у іспитованого не було ознак фізичної а психічної астенії. Він пішов до матері в дім поговорити, потім пішов додому, розповів дружині про конфлікт, а тому експерти дійшли висновку, що посткримінальна поведінка обвинуваченого була мобілізована, цілеспрямована, усвідомлена ( а.п.50-53 т.2), що також вказує на відсутність у обвинуваченого стану фізіологічного афекту або іншого емоціонального стану,що істотно вплинуло на свідомість і поведінку обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для призначення повторної судової психолого- психіатричної експертизи, оскільки стороною захисту не наведено обґрунтованих підстав для призначення вказаної експертизи, враховуючи, що наявні в матеріалах кримінального провадження висновки комплексної судової психолого- психіатричної експертизи, відповідають вимогам кримінального процесуального закону та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз.
Зазначене стороною захисту в своїх апеляційних доводах про те, що стан фізіологічного афекту є значно вужчим за обсягом поняттям ніж стан сильного душевного хвилювання, не може бути визнано колегією суддів слушним, оскільки сильним душевним хвилюванням (фізіологічним афектом) є раптовий емоційний процес, викликаний поведінкою потерпілого, що протікає швидко і бурхливо, та певною мірою знижує здатність особи усвідомлювати свої дії і керувати ними.
Таким, що виник раптово, визнається стан сильного душевного хвилювання, процес виникнення і протікання якого характеризується неочікуваністю, миттєвістю, бурхливістю, швидкоплинністю.
Станом сильного душевного хвилювання вважають стан, який має кримінально-правове значення, оскільки особа значною мірою втрачає здатність усвідомлювати власні діяння та (або) керувати ними.
У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 7 лютого 2003 року № 2 зазначено, що суб`єктивна сторона вбивства або заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, відповідальність за які передбачено ст. 116 і 123 КК України, характеризується не лише умислом, а й таким емоційним станом винуватого, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати власні дії або керувати ними.
До ознак стану сильного душевного хвилювання належать такі: 1) цей емоційний стан чинить істотний вплив на психіку особи, унаслідок чого вона частково, але з різною глибиною, утрачає можливість усвідомлювати власні дії та (або) керувати ними; 2) він є ознакою суб`єктивної сторони складу окремих злочинів і має кримінально-правове значення, адже цей емоційний стан враховують під час призначення покарання (визначаючи його вид і розмір) та застосування інших заходів кримінально-правого впливу.
З огляду на характеристику різних емоційних станів, кримінально-правове значення вони матимуть лише тоді, коли спричинені протиправною чи аморальною поведінкою потерпілої особи або психотравмуючою ситуацією.
Таким чином, сильне душевне хвилювання як факультативна ознака суб`єктивної сторони складу злочину це емоційно-психічний стан особи, спричинений протиправною (аморальною) поведінкою потерпілої особи або психотравмуючою ситуацією, за яких особа частково втрачає можливість усвідомлювати власні діяння та (або) керувати ними, що може позначатися на кваліфікації злочину, визначенні виду або розміру покарання та застосуванні інших заходів кримінально-правового впливу. Стан сильного душевного хвилювання охоплює афект та афективні стани.

Ці питання були предметом дослідження комплексної психолого- психіатричної експертизи та знайшли свої висновки, як у зазначеній експертизі, так і у вироку суду.

Не можна погодитися з доводами сторони захисту про те,що судом першої інстанції необґрунтовано не визначено пом`якшуючою обставиною - щире каяття, оскільки у ході розгляду судом першої інстанції та апеляційному розгляді обвинувачений не визнавав своєї вини в повному обсязі висунутого обвинувачення, тоді як щире каяття, характеризуючи суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Будучи внутрішнім, морально-психічним процесом у свідомості особи, яка вчинила злочин, щире каяття підлягає встановленню у кожному конкретному випадку з урахуванням посткримінальної поведінки винного, правдивості його свідчень під час досудового слідства і розгляду справи у суді тощо.

Виражене словесно і закріплене письмово визнання особою своєї вини у злочині не завжди є проявом саме щирого каяття, оскільки може поєднуватись із критикою чинного законодавства, виправдовуванням своєї протиправної поведінки, а тому суд першої інстанції обгрунтовано зазначив у вироку про формальний характер каяття обвинуваченого, а тому обгрунтовано не визнав пом`якшуючою обставиною- щире каяття обвинуваченого.

Питання призначення покарання судом першої інстанції зазначено у вироку та судом обговорювалося призначення покарання із застосуванням пом`якшуючих обставин та предметом розгляду були всі обставини, зазначені стороною захисту в апеляційних скаргах.

Застосування вимог ст. 69 та 69-1 КК України при встановлених судом обставинах не убачається можливим, тому колегія суддів поважаючи дискреційні повноваження суду першої інстанції при призначені покарання погоджується з висновками суду щодо призначення покарання обвинуваченому майже в мінімальних межах санкції ч.2 ст. 121 КК України, а тому апеляційні вимоги як сторони захисту, так і прокурора не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги: обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, засудженим в той же строк - з моменту вручення копії ухвали.

Судді:

------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4