справа № 492/470/20
ВИРОК
Іменем України

03 червня 2020 року м.Арциз

Арцизький районний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника-адвоката ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Арциз Одеської області обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000102, внесеному 28 березня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Прямобалка Арцизького району Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого 07 серпня 2017 року Київським районним судом м.Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Кам`янське Арцизького району Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, працюючого за наймом, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, -

встановив:
26 березня 2020 року, приблизно о 20 год. 30 хв., більш точного часу в ході судового слідства встановити не представилося можливим, ОСОБА_6 , повторно, за попередньою змовою із ОСОБА_7 , перебуваючи на західній околиці с.Кам`янське Арцизького району Одеської області, переслідуючи прямий умисел, спрямований на таємне, незаконне заволодіння транспортним засобом у користувача всупереч його волі, з метою подальшого використання транспортного засобу в особистих цілях, підійшли до занедбаного нежитлового будинку АДРЕСА_3 , пройшли через подвір`я вказаного домоволодіння на присадибну ділянку домоволодіння АДРЕСА_4 , розташованого по вказаній вулиці, через яку проникли до подвір`я зазначеного домоволодіння, та підійшли до закритих на навісний замок дерев`яних дверей кухні, які ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , приклавши зусилля, одночасно вдвох штовхнули руками вперед, в результаті чого запираючий пристрій був пошкоджений та двері відчинилися. Пройшовши до кухні, в якій знаходився мотоцикл марки «ИЖ-Ю14К», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , 1984 року випуску, червоного кольору, вартістю 10000,00 грн., який належить ОСОБА_8 , перебуває у користуванні потерпілого ОСОБА_5 , підійшли до вищезазначеного мотоцикла іОСОБА_6 , упершись руками у кермо мотоциклу, а ОСОБА_7 упершись руками в заднє крило мотоциклу, незаконно, таємно, умисно, з метою використання зазначеного мотоцикла для задоволення особистих потреб,з мотиву подальшого користування, виштовхали його на АДРЕСА_1 , де ОСОБА_6 запустив його двигун шляхом з`єднання проводів стартера та акумулятора, від`єднавши їх при цьому від вказаних агрегатів (замкнувши контакти), після чого сів за кермо мотоцикла, а ОСОБА_7 сів на сидіння позаду, та проїхали на ньому до місця проживання сестри ОСОБА_6 ОСОБА_9 , тобто до будинку АДРЕСА_5 , тим самим розпорядилися вказаним мотоциклом на власний розсуд.

Вказані дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у приміщення; ОСОБА_7 - за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у приміщення.
09 квітня 2020 рокупрокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваними ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , за участю захисника-адвоката ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000102 в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості. На укладення вищезазначеної угоди про визнання винуватості потерпілий ОСОБА_5 надав письмову згоду прокурору.

Згідно з даною угодою прокурор та підозрювані дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій підозрюваних ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК України. Підозрювані ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнали свою винуватість у вчиненні зазначеного злочину та зобов`язалися беззастережно визнати обвинувачення в судовому провадженні. Також, сторонами угоди з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів; обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку; беззастережне визнання своєї винуватості, визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_6 , ОСОБА_7 повинні понести за вчинений ними злочин за ч. 2 ст. 289 КК України у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років без конфіскації майна із застосуванням до них дію ст. 75 КК України, звільнивши їх від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на три роки, поклавши на них обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України та отримана згода підозрюваних на його призначення. В угоді передбачені наслідки її укладення та затвердження, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, які роз`яснені підозрюваним.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним може бути укладена у провадженні щодо тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана правам та інтересам окремих осіб, у яких бере участь потерпілий, не допускається, крім випадків надання потерпілим письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Прокурор, захисник-адвокат в судовому засіданні вважали, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просили угоду затвердити і призначити обвинуваченим узгоджену в угоді міру покарання.

Потерпілий в судовому засіданні пояснив, що письмову згоду прокурору надав добровільно та просив укладену угоду між прокурором та обвинуваченими про визнання винуватості затвердити.

Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в судовому засіданні заявили, що вони цілком розуміють характер обвинувачення, щодо якого вони визнають себе винуватими; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до них у разі затвердження угоди судом; наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України; наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України. Просили вищевказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання.

Заслухавши прокурора, захисника-адвоката, потерпілого та обвинувачених, які просили затвердити угоду про визнання винуватості, перевіривши укладену між прокурором та підозрюваними угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України, КК України, суд встановив, що угода про визнання винуватості укладена у кримінальному провадженні щодо тяжкого злочину, внаслідок якого шкода завдана інтересам потерпілого ОСОБА_5 , який надав письмову згоду прокурору на укладення угоди; умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; сторони уклали угоду добровільно; фактичні підстави для визнання винуватості наявні; узгоджені сторонами вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України.

Дії підозрюваних ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у приміщення; ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у приміщення, який, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 погодилися на призначення узгодженої ними та прокурором міри та виду покарання. Характер взятих обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на себе за угодою зобов`язань свідчить про можливість їх виконання.

Підстав для відмови в затвердженні угоди, судом не встановлено.

Суд прийшов до висновку, що угода про визнання винуватості, укладена 09 квітня 2020 рокуміж прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваними ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , за участю захисника-адвоката ОСОБА_4 , відповідає вимогам ч. 2, ч. 4 ст. 469, ст. 472 КПК України, а тому є всі правові підстави для затвердження даної угоди судом і призначення обвинуваченим узгодженої сторонами міри покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років без конфіскації майна із застосуванням до них дію ст. 75 КК України, звільнивши їх від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на три роки, поклавши на них обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

Суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не обирати.

Відповідно до ч. 2 ст. 475 КПК України вирок на підставі угоди повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків з урахуванням особливостей, передбаченихч. 3 цієї статті, відповідно до якої у резолютивній частині вироку на підставі угоди повинні міститися відомості, передбачені ст. 374 КПК України.
Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо речових доказів, щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Суд вирішує питання про речові докази у справі згідно ч. 9 ст. 100 КПК України: кросівки білого кольору марки «Reebok», з малюнком на підошві у вигляді кубиків, які передані на відповідальне зберігання обвинуваченому ОСОБА_7 , підлягають поверненню власнику ОСОБА_7 ; кросівки чорного кольору марки «Reebok», з хвилястим горизонтальним малюнком, які передані на відповідальне зберігання обвинуваченому ОСОБА_6 , підлягають поверненню власнику ОСОБА_6 ; мотоцикл «ИЖ-Ю4К», 1984 року випуску, двигун № НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , червоного кольору, який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 , підлягають поверненню власнику.

Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Враховуючи, що речові докази, на які ухвалами слідчого судді Арцизького районного суду Одеської області від 31 березня 2020 року, 07 квітня 2020 року накладено арешт, підлягають поверненню власникам, суд прийшов до висновку про скасування арешту на вищевказані речові докази.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 100, 174, 314, 369-371, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд, -
ухвалив:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 09 квітня 2020 року між прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваними ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , за участю захисника-адвоката ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000102.

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю три роки.

В силу ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю три роки.

В силу ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_6 , ОСОБА_7 обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 03 червня 2020 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази: кросівки білого кольору марки «Reebok», з малюнком на підошві у вигляді кубиків повернути ОСОБА_7 ; кросівки чорного кольору марки «Reebok», з хвилястим горизонтальним малюнком повернути ОСОБА_6 ; мотоцикл «ИЖ-Ю4К», 1984 року випуску, двигун № НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , червоного кольору, повернути власнику, скасувавши арешт, накладений ухвалами слідчого судді Арцизького районного суду Одеської області від 31 березня 2020 року, 07 квітня 2020 року, на вказані речові докази.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченим та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя
Арцизького районного суду ОСОБА_1