Справа № 943/84/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/527/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 , захисника-адвоката ОСОБА_7 на вирок Буського районного суду Львівської області від 07 квітня 2020 року, відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

встановив:

вищевказаним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим за ст.126-1 КК України та призначено покарання у виді арешту строком на 3 (три) місяці.

На підставі ст.70 ч.4 КК України, шляхом поглинання покаранням за даним вироком, покарання за вироком Буського районного суду Львівської області від 11 березня 2020 року у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту.

Термін відбуття покарання ухвалено рахувати з моменту фактичного виконання вироку.

Вирішено питання з речовими доказами.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він впродовж з 13 серпня по 23 жовтня 2019 року, систематично вчиняв психологічне насильство відносно своєї колишньої дружини, ОСОБА_10 , а саме 13 серпня 2019 року, близько 09.30год., перебуваючи за місцем свого проживання АДРЕСА_1 , висловлювався в адресу останньої нецензурною лайкою, словесними образами, 14 жовтня 2019 року близько 21.00год., аналогічно вчинив відносно ОСОБА_10 психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, нецензурною лайкою в адресу потерпілої.

23 жовтня 2019 року близько 15.00 год., ОСОБА_8 , перебуваючи за вищевказаною адресою, вчинив дії психологічного насильства відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_10 , які виразились у словесних образах, нецензурною лайкою відносно потерпілої ОСОБА_10 .

Не погоджуючись з даним вироком заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 , захисник-адвокат ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок Буського районного суду Львівської області від 07.04.2020 року, визнати неналежним та недопустимим доказом допит свідка ОСОБА_11 , прийняти нову ухвалу, якою виправдати ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині, передбаченому ст. 126-1 КК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, покликається на те, що оскаржуваний вирок в частині визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначення покарання обвинуваченому є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом першої інстанції була допущена неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Адвокат ОСОБА_7 зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь які докази, які б беззаперечно підтвердили позицію обвинувачення, також прокуратурою не було надано жодних доказів, які би вказували на те, що обвинувачений систематично вчиняв психологічне насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_10 . Сторона захисту вказує на те, що потерпіла ОСОБА_10 оговорила обвинуваченого на ґрунті неприязних відносин з метою виселення останнього з будинку, де вони спільно проживають.

Захисник наголошує, що свідок ОСОБА_11 , як вбачається із відеозапису, лише підтверджує слова прокурора про вчинення насильства обвинуваченим ОСОБА_8 , але ніяким чином не розповідає сам конкретно про події, які мали місце 13.08.2019р., 14.10.2019р., 23.10.2019р. Крім того, свідку ОСОБА_11 не було роз`яснено ст. 63 Конституції України, а тому допит свідка ОСОБА_11 слід визнати недопустимим доказом.

Також, вказує, що свідок ОСОБА_8 особисто не був присутній при подіях 13.08.2019р., 14.10.2019р., 23.10.2019р., а взнав про них зі слів його матері. Таким чином, на думку захисника, всі наявні докази, які нібито доводять винуватість ОСОБА_8 , не можна брати до уваги, як переконливі докази вини ОСОБА_8 , оскільки жоден із них не являється прямим та переконливим доказом вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

В своїй апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок Буського районного суду Львівської області від 07.04.2020 року скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим за ст. 126-1 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту. На підставі ч.3 ст. 72 КК України вирок Буського районного суду Львівської області від 11.03.2020 року відносно ОСОБА_8 , за яким його засудженого за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень, виконувати самостійно.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що суди не мають права призначати покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України за наявності попереднього вироку, який не набрав законної сили. Так, попередній вирок Буського районного суду Львівської області від 11.03.2020 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу, станом на день постановлення оскаржуваного вироку цього ж суду від 07.04.2020 року не набрав законної сили, а тому судом першої інстанції незаконно призначено обвинуваченому покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України. Зазначених обставин суд першої інстанції не врахував, внаслідок чого допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що є підставою для скасування вироку суду першої інстанції.

Разом з тим, прокурор зазначає, що на дату подання апеляційної скарги, вирок Буського районного суду Львівської області від 11.03.2020 року відносно ОСОБА_8 , якого засуджено за ч.1 ст. 125 КК України із застосуванням ч.4 ст.70 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., набрав законної сили.

Прокурор вказує, що суд першої інстанції не повністю врахував та не надав об`єктивної оцінки всім обставинам, які мають значення при обранні покарання ОСОБА_8 . Так, судом першої інстанції не в повній мірі враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше двічі притягувався до кримінальної відповідальності та має непогашені судимості за вчинення умисних злочинів проти життя та здоров`я особи.

Крім цього, прокурор звертає увагу на те, що впродовж 2018-2020 років ОСОБА_8 9 (дев`ять) разів був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП за вчинення насильства в сім`ї, зокрема відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_10 , в тому числі двічі після вчинення інкримінованого йому злочину за ст.126-1 КК України.

Окрім того, прокурор покликається на те, що в ході перегляду судового рішення необхідно дати оцінку правильності призначеного покарання, з метою недопущення істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, в порядку ч.3 ст.404, ч.1 ст.405 КПК України, слід дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, зокрема дані, що характеризують особу обвинуваченого, перевірити документи, які стосуються його попередніх судимостей, оскільки такі досліджені судом першої інстанції не повністю.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечив апеляційну скаргу захисника, обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану захисником апеляційну скаргу повністю, та заперечили апеляційну скаргу прокурора, думку потерпілої ОСОБА_10 про законність судового рішення, перевіривши матеріали провадження та доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду І інстанції в межах апеляційної скарги.

На переконання колегії суддів, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, є обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, дослідженими й перевіреними в судовому засіданні, яким дана належна об`єктивна оцінка.

Доводи захисника про невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та відсутність в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ст.126-1 КК України є безпідставними, оскільки вони спростовуються рядом доказів, які визнані судом достовірними і належними.

Зокрема, незважаючи на те, що ОСОБА_8 своєї вини у вчиненому не визнав, його винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а також доказами, здобутими під час розгляду даного кримінального провадження в суді, а саме: показами потерпілої ОСОБА_10 , яка пояснила, що що ОСОБА_8 бувший чоловік, який неодноразово приходить до неї у житловий будинок, що в АДРЕСА_1 , вчиняє сварки під час яких висловлюється нецензурною лайкою, наносить побої. Так 13 серпня 2019 року, 14 жовтня 2019 року, в приміщенні будинку вчинив словесний конфлікт, викрикував, що це його будинок, виганяв її з хати, висловлювався нецензурною лайкою, це змусило її поміняти замки у вхідних дверях до її кімнати, однак він пролазив через вікно та продовжував вчиняти конфлікти, що також змусило її заґратувати вікна. Крім того, 23 жовтня 2019 року, ОСОБА_8 , близько 15.00год., в черговий раз вдерся до її кімнати, безпричинно шарпав її за одежу, вдаривши в живіт, при цьому висловлювався нецензурною лайкою. Очевидцем цього був її батько ОСОБА_12 , це все негативно відбивається на психологічному стані, порушення сну, підвищення артеріального тиску, постійного вживання заспокійливих препаратів, відчуття страху.

Свідок ОСОБА_11 допитаний 13.12.2019 року слідчим суддею Буського районного суду Львівської області в порядку ст.225 КПК України, показав, що був очевидцем конфлікту між його дочкою та ОСОБА_8 , під час якого 14 жовтня 2019 року останній голосно викрикував в її адресу нецензурною лайкою, вдаривши рукою в живіт. Такі конфлікти з вини ОСОБА_8 відбуваються систематично, 13 серпня 2019 року, 23 жовтня 2019 року. Це все негативно відбивається на її психологічному стані, дочка постійно ходить перелякана, боїться його, додавши що такі конфлікти тривають і по сьогоднішній день.

Аналогічними показами, даними в судовому засіданні в суді першої інстанції свідка ОСОБА_13 , який неодноразово був очевидцем конфліктів, образ в адресу його матері ОСОБА_8 .. Заявою ОСОБА_10 від 21.11.2019 року про притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за вчинення відносно неї насильницьких дій.

Показання потерпілого ОСОБА_10 та зазначених вище свідків послідовні, логічно пов`язані між собою, об`єктивно узгоджуються між собою, а відтак, на думку колегії суддів, правильно покладені місцевим судом в основу обвинувального вироку.

Щодо допиту свідка ОСОБА_11 13.12.2019 року під час досудового розслідування в судовому засіданні, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000361 від 21 листопада 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, то такий допит проводився у відповідності до вимог КПК України і жодних порушень прав цього свідка, чи будь-кого з учасників процесу не було. Жодних скарг від учасників процесу чи свідків на дії судді чи працівників суду не поступало. Відтак доводи захисника в цій частині є безпідставними. Допит свідка ОСОБА_11 проводився з дотриманням усіх вимог Закону. У вироку покази вказаного свідка висвітлені належним чином і повно у відповідності до вимог КПК України та вимог діловодства у судах.

Доводи захисника - адвоката ОСОБА_7 про невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та відсутність в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України - є безпідставними, оскільки вони спростовуються вищезазначеними показами потерпілої та свідків, які визнані судом достовірними, належними та допустимими, з чим погоджується і колегія суддів.

Що стосується доводів викладених в апеляційній скарзі прокурора, який не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, вважає що вирок підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, то слід зазначити наступне.

Вирок Буського районного суду Львівської області від 11.03.2020 року, яким ОСОБА_8 визнано винним за ст.125 ч.1 КК України та визначено покарання у виді штрафу 680 гривень, що становить сорок неоподаткованих мінімумів доходів громадян. На підставі ст.70 ч.4 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання покарання за даним вироком, покаранням, призначеним вироком Буського районного суду від 05 вересня 2019 року у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, призначено остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень, що становить п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Вказаний вирок набрав законної сили 11.04.2020 року.

Таким чином на момент розгляду апеляційним судом справи за апеляційними скаргами прокурора Львівської області ОСОБА_6 , захисника-адвоката ОСОБА_7 на вирок Буського районного суду Львівської області від 07 квітня 2020 року, відносно ОСОБА_8 , вирок Буського районного суду Львівської області від 11.03.2020 року набрав законної сили.

Відтак, на переконання колегії суддів, підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та призначення покарання зазначеного у вказаній апеляційній скарзі немає.

Покликання прокурора в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання не повністю врахував і не надав об`єктивної оцінки всім обставинам, які мають значення при обранні покарання ОСОБА_8 є безпідставними.

Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, реалізувавши принципи законності, справедливості та обґрунтованості, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого,який позитивно характеризується за місцем проживання, пенсіонер, інвалід 3-ї групи, на обліку нарколога, психіатра не перебуває, а також думку потерпілої, яка просила обрати суворе покарання за вчинене, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, обставини, що обтяжують покарання суд першої інстанції визнав вчинення злочину повторно, оскільки обвинувачений раніше судимий, за нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 , і визначив таке в межах санкції ст. 126-1 КК України, яке, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України є необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на вищевикладене та дані, що характеризують особу обвинуваченого, суд апеляційної інстанції не знаходить достатніх та обґрунтованих підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора про призначення ОСОБА_8 більш суворого покарання, яке судом першої інстанції призначено обвинуваченому ОСОБА_8 з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України.

Щодо клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 про передачу ОСОБА_8 на поруки громадської організації Товариство «Бужани», то колегія суддів не знаходить підстав для його задоволення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає вирок суду законним і обґрунтованим і не вбачає підстав для його скасування.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б мали наслідком скасування або зміну оскаржуваного вироку, апеляційним переглядом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, на переконання апеляційного суду, вирок суду першої інстанції ухвалений за результатом всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи, такий відповідає вимогам ст.370 КПК України, є законним й обґрунтованим, а отже підстав для задоволення апеляційних вимог захисника та прокурора не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

апеляційні скарги заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Буського районного суду Львівської області від 07 квітня 2020 року, відносно ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

Головуючий:

Судді: