КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 квітня 2020 року про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 квітня 2020 року призначено до судового розгляду кримінальне провадження за ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
та інших обвинувачених.
Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 на 60 діб до 31 травня 2020 року включно, але не більше дня завершення судового провадження.
Рішення суду про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 мотивовано тим, що обвинуваченому загрожує покарання за вчинення тяжкого, кримінального правопорушення, ОСОБА_9 офіційно не працює, не має постійних та законних джерел для існування, одружений має малолітній дітей.

Окрім того, в ухвалі суду зазначено, що ОСОБА_9 є громадянином Грузії, що дає йому право безперешкодно виїхати на територію даної країни, що свідчить про наявність ризику переховування від суду.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 квітня 2020 року про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору Менської місцевої прокуратури у задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_10 та задовольнити клопотання про скасування щодо нього запобіжного заходу.
Також апелянт вважає, що стороною обвинувачення не наведено жодних підтверджень про наявність ризиків незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Крім того, суд не вбачав підстав для визначення розміру застави з урахуванням положень п. 1 ч. 4 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу.

Суд, встановлюючи наявність лише двох із чотирьох заявлених прокурором ризиків, вірно зазначив у мотивувальній частині ухвали, що відповідно до ч. 1 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

На переконання сторони захисту невірним є висновок суду першої інстанції про наявність ризику переховування ОСОБА_11 від суду попри те, що самим же судом встановлено наявність у ОСОБА_11 міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, його сімейний стан, а саме: сім`ї та перебування на утриманні двох малолітніх дітей у місті Чернігів. Адже сама по собі наявність у ОСОБА_11 громадянства Грузії не свідчить про його намір не виконувати процесуальні обов`язки та переховуватись від суду. Тобто, висновок суду про наявність такого ризику не підтверджується об`єктивними даними.

Також в апеляції захисника зазначено, що протягом досудового розслідування, яке тривало більше 6 місяців ОСОБА_12 не вчиняв будь-яких дій з метою незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні, оскільки такий вплив можливо здійснити навіть перебуваючи під вартою, при бажанні та докладанні додаткових зусиль, зокрема через інших осіб чи в інший спосіб.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.
Висновок, викладений в ухвалі Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 квітня 2020 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону, а при розгляді питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд не порушив вимог кримінального процесуального закону.

Суд врахував тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винним у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України, відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи та наявність ризику ухилення від суду, тобто суд врахував наявність обставин, передбачених ст. 178 КПК України, та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
При цьому доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд врахував лише два із чотирьох заявлених прокурором ризиків, є неспроможними, оскільки чинним кримінальним процесуальним законом не передбачені кількість ризиків чи обставин, передбачених ст. 178 КПК України, які мають враховуватись судом при обранні виду запобіжного заходу чи продовженні строку тримання особи під вартою.
Виходячи з мети застосування запобіжного заходу, викладеної в ч. 1 ст. 177 КПК України, суд у кожному окремому випадку має встановити наявність ризиків та обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу чи вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу.
Колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризику ухилення ОСОБА_8 від суду, вважає таку обставину істотною для ухвалення рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.
При цьому колегія суддів вважає посилання захисника на те, що сама по собі наявність у ОСОБА_11 громадянства Грузії не свідчить про його намір не виконувати процесуальні обов`язки та переховуватись від суду є некоректним, позаяк в ухвалі суду першої інстанції не зазначено, що громадянство обвинуваченого свідчить про його наміри.
Так, суд першої інстанції, посилаючись на те, що обвинувачений ОСОБА_9 є громадянином Грузії, вказав на можливість обвинуваченого безперешкодно залишити територію України та виїхати на територію країни, громадянином якої він є.
При цьому доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_9 має в Україні постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, є одруженим та має на утриманні двох малолітніх, не можуть бути взятими до уваги з огляду на те, що такі обставини мають бути врахованими в сукупності з наявністю існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України, і наявність згаданих обставин не спростовують існування ризиків та обставин, врахованих судом при продовженні строку дії запобіжного заходу.
Зауваження в апеляції захисника про те, що ОСОБА_9 , перебуваючи під вартою не вчиняв будь-яких дій з метою незаконного впливу на потерпілого, свідка, інших підозрюваних, обвинувачених, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні, хоча, при бажанні та докладанні додаткових зусиль міг це зробити, є безпідставним, оскільки суд не визнавав продовження існування відповідного ризику.

Щодо незастосування до обвинуваченого застави, колегія суддів відмічає, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КПК України, разом з іншими особами і згідно з обвинувальним актом обвинувачені погрожували потерпілому ОСОБА_13 фізичною розправою, а також із застосуванням ножа заподіяли потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинила короткочасних розлад здоров`я, відтак у суду було право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 квітня 2020 року в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 403, 404, 405, 418 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а :

Ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 квітня 2020 року в частині продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа 11-кп/824/2349/2020 Категорія КК: ч. 4 ст. 187 КК України

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_14