Справа № 216/7288/19
Провадження № 1-кп/216/524/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.06.2020 місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 кримінальне провадження за № 0001298 від 19 липня 2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Києва, громадянки України, яка має середню освіту, не працює, незаміжня, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судима, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянки України, яка має середню освіту, не працює, незаміжня, неповнолітній дітей на утриманні не має, раніше не судима, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених чч. 2, 3 ст. 185 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,

обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

13 липня 2019 року у другій половині дня ОСОБА_5 , перебуваючи на вулиці Інгулецькій у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та переслідуючи корисливу мету, спрямовану на незаконне збагачення, діючи умисно та з корисливих мотивів, під час зустрічі із раніше знайомою їй ОСОБА_3 запропонувала останній вчинити таємне викрадення чужого майна, на що ОСОБА_3 надала свою добровільну згоду, таким чином вступивши з ОСОБА_5 у злочинний зговір, при цьому ролі між собою вони не розподіли.

Того ж дня, 13 липня 2019 року, приблизно о 17.00 годині ОСОБА_5 спільно із ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, прибули за місцем мешкання раніше знайомого ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 . Діючи зі спільною злочинною метою, ОСОБА_5 за попередньою змовою із ОСОБА_3 з корисливих мотивів, перебуваючи в гостях у ОСОБА_7 у приміщенні вказаного будинку, скориставшись тимчасовою відсутністю уваги власника майна, який у цей час заснув на дивані в приміщенні кімнати, шляхом вільного доступу таємно викрали належний потерпілому ОСОБА_7 телевізор марки «BRAVIS» вартістю 2 400 грн, який стояв на дерев`яній тумбі в приміщенні кімнати будинку. Після цього ОСОБА_5 спільно із ОСОБА_3 з викраденим майном з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись ним у подальшому на власний розсуд та обернувши на свою користь, чим завдали потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоди на вказану суму.

Крім того, 13 липня 2019 року приблизно о 23.30 годині ОСОБА_5 , діючи повторно та з корисливих спонукань, з метою таємного викрадення чужого майна прибула до будинку АДРЕСА_3 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, ОСОБА_5 через незачинені вхідні двері проникла до приміщення вказаного будинку, де, скориставшись відсутністю уваги з боку власника майна ОСОБА_7 , який у цей час спав на дивані в приміщенні кімнати будинку, таємно викрала належний останньому ефірний приймач Т-2 марки «Strong» вартістю 450 грн, який стояв на дерев`яній тумбі в приміщенні кімнати будинку, та мобільний телефон марки «Нокіа» вартістю 150 грн. Після цього ОСОБА_5 з викраденим майном з місця вчинення злочину зникла, розпорядившись ним у подальшому на власний розсуд та обернувши на свою користь, чим завдала потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоди на загальну суму 600 грн.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 винною себе у вчиненні злочину, в якому вона обвинувачується, визнала повністю і дала суду такі показання. 13 липня 2019 року у другій половині дня, після обіду, на вулиці Інгулецькій вона зустріла ОСОБА_8 ( ОСОБА_5 ), яка їй запропонувала зайти в гості до знайомого та вкрасти в нього телевізор. Оскільки грошей у неї не було, вона погодилась на пропозицію ОСОБА_5 , після чого вони разом пішли до будинку потерпілого. Спочатку вони попили з ним чаю, а потім, коли останній пішов спати, вони разом з ОСОБА_5 взяли його телевізор і відвезли на таксі до ломбарду, де заклали приблизно за 2 000 грн, поділили отримані гроші порівну, розійшлися по своїх справах і більше в той день не зустрічались. Отримані за телевізор потерпілого гроші вона витратила на власні потреби. Водночас зазначила, що в обвинувальному акті всі обставини викладено правильно, будь-яких заборонених методів під час досудового розслідування, у тому числі фізичного та психологічного тиску, до неї не застосовувалось.

Давши такі детальні показання, обвинувачена ОСОБА_3 просила не досліджувати зібрані в матеріалах справи докази, оскільки вона всі фактичні обставини кримінального провадження визнає повністю та не оспорює їх.

При ухваленні вироку обвинувачена ОСОБА_3 просила суд врахувати, що вона беззастережно визнає себе винуватою у вчиненні інкримінованого їй злочину за викладених вище обставин і кваліфікації, щиро кається в скоєному, усвідомила свій негативний вчинок, зробила відповідні висновки, обіцяє виправитись і не допускати в майбутньому подібної поведінки, у зв`язку з чим суворо її не карати.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 винною себе у вчиненні злочинів, в яких вона обвинувачується, визнала повністю і дала суду такі показання. 13 липня 2019 року у другій половині дня на вулиці Інгулецькій вона зустріла Настю ( ОСОБА_3 ), якій запропонувала піти в гості до знайомого та вкрасти в нього телевізор, на що остання погодилися, після чого вони разом пішли до будинку потерпілого. Спочатку вони попили з ним чаю, а потім, коли останній пішов спати, вони разом з ОСОБА_3 взяли його телевізор і відвезли на таксі до ломбарду, де заклали приблизно за 2 000 грн (трохи дешевше), поділили отримані гроші порівну, розійшлися по своїх справах і більше в той день не зустрічались. При цьому вона, у той же день ближче до 24.00 год., вдруге зайшла до потерпілого, який у той час спав, взяла його ТВ-тюнер Т2 та якийсь телефон кнопковий, які на наступний день продала на вулиці незнайомому чоловіку за 200 грн. Отримані за майно потерпілого гроші вона витратила на власні потреби. Також пояснила, що потерпілий запрошував її до себе в гості, а вона вже позвала з собою Настю. Вдруге потерпілий її до себе не запрошував, ОСОБА_3 про цей похід в гості до останнього не знала, викрадене вдруге майно та отримані за нього гроші вони не ділили. Водночас зазначила, що в обвинувальному акті всі обставини викладено правильно, будь-яких заборонених методів під час досудового розслідування, у тому числі фізичного та психологічного тиску, до неї не застосовувалось.

Давши такі детальні показання, обвинувачена ОСОБА_5 просила не досліджувати зібрані в матеріалах справи докази, оскільки вона всі фактичні обставини кримінального провадження визнає повністю та не оспорює їх.

При ухваленні вироку обвинувачена ОСОБА_5 просила суд врахувати, що вона беззастережно визнає себе винуватою у вчиненні інкримінованих їй злочинів за викладених вище обставин і кваліфікації, щиро кається в скоєному, усвідомила свої негативні вчинки, зробила відповідні висновки, обіцяє виправитись і не допускати в майбутньому подібної поведінки, у зв`язку з чим суворо її не карати.

Потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні не допитувався, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть останнього від 01 жовтня 2019 року (а.к.п. 160).

Ураховуючи зазначену вище позицію обвинувачених та відсутність у прокурора заперечень проти цього, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинувачених і дослідженням матеріалів, що характеризують їхні особи. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачені правильно розуміють зміст цих обставин, зокрема щодо часу, місця, обстановки, способу вчинення та наслідків, форми вини й мотивів кримінальних правопорушень, у вчиненні яких кожна з них обвинувачуються. У суду не виникло сумнівів у добровільності та істинності позиції обвинувачених, яким декілька разів було роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Обвинувачені систематично та послідовно протягом усього часу розгляду справи визнавали всі обставини справи й погоджувалися з кваліфікацією вчинених ними діянь, їх показання є чіткими, мають логічний характер, об`єктивно узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підстав для самообмови не встановлено, тому у суду не має сумнівів в їхньому волевиявленні. Про добровільність позиції обвинувачених та про розуміння ними правових наслідків також свідчать їхні письмові клопотання.

З огляду на наведене, оскільки фактичні обставини стороною обвинувачення встановлені правильно, повністю підтверджуються обвинуваченими та беззаперечно ними визнаються, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, передбачених чч. 2, 3 ст. 185 КК України, доведені в судовому засіданні поза будь-яким розумним сумнівом.

Ухвалюючи вирок, суд вважає, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 . Це діяння містить склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Ухвалюючи вирок, суд вважає, що мали місце діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 . Ці діяння містять такі склади злочинів:

- ч. 2 ст. 185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого за попередньою змовою групою осіб;

- ч. 3 ст. 185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у житло, вчиненого повторно.

Вирішуючи питання про види та розміри покарань, які мають бути призначені обвинуваченим ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , суд відповідно до статей 50, 65 КК України виходить із меж, установлених у санкціях частин статті, що передбачають відповідальність за вчинені злочини, враховує положення Загальної частини Кримінального кодексу України, ступінь тяжкості вчинених злочинів, особи винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинуваченою ОСОБА_3 вчинено кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

При цьому відповідно до матеріалів кримінального провадження та долученої до них досудової доповіді обвинувачена ОСОБА_3 раніше не судима, не працює, є домогосподаркою, незаміжня, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має статус одинокої матері, виховує малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позбавлена батьківських прав відносно малолітнього сина 2018 року народження, від якого вона письмово відмовилась і не забрала з пологового будинку, перебуває на обліку як родина, що опинилась у складних життєвих обставинах та отримує соціальні послуги, під наглядом лікаря-нарколога й лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно (а.к.п. 166-176).

Також у пункті 4 досудової доповіді міститься висновок органу пробації про те, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_3 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк і не становить високої небезпеки для суспільства (аркуші 33-38 судового провадження).

Разом з тим суд враховує, що завдана обвинуваченою ОСОБА_3 шкода потерпілому не відшкодована, зокрема внаслідок смерті останнього.

Обставиною, яка пом`якшує покарання згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченої ОСОБА_3 .

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Таким чином, при призначенні покарання суд враховує фактичні обставини справи, характер і ступінь тяжкості злочину, спосіб його вчинення й мотиви, обстановку вчинення злочину та його наслідки, ставлення обвинуваченої до скоєного, перед і пост кримінальну поведінку останньої й дані про її особу, зокрема, вік, стан здоров`я, відсутність попередніх судимостей, наявність статусу одинокої матері та перебування на її утриманні малолітнього сина, не перебування на обліках, позитивну характеристику за місцем мешкання, не відшкодування потерпілому завданої злочином шкоди через смерть останнього, наявність однієї пом`якшуючої обставини та відсутність обтяжуючих обставин, а також відповідний висновок органу пробації.

З огляду на наведене, ураховуючи всі зазначені вище обставини в їх сукупності, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку, що для досягнення мети покарання, виправлення обвинуваченої ОСОБА_3 та запобігання вчиненню нею нових злочинів останній необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, оскільки більш м`які види покарання не зможуть забезпечити досягнення його мети.

При цьому, зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого діяння та його наслідки, перебування на утриманні ОСОБА_3 малолітньої дитини, перед і пост кримінальну поведінку останньої, зокрема, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, повне та беззастережне визнання й усвідомлення обвинуваченою своєї винуватості у вчиненні вказаного злочину, дійсне щире каяття, засудження своєї злочинної поведінки, належне усвідомлення свого негативного вчинку та висловлення жалю з приводу цього, переконливе бажання виправитись і запевнення не допускати в майбутньому подібних вчинків, тобто наявність такої сукупності обставин, яка істотно знижує ступінь суспільної небезпеки обвинуваченої та із достатньою переконливістю свідчить про позитивну перебудову її свідомості й реальну можливість виправлення без відбування покарання, суд вважає за необхідне на підставі ст. 75 КК України звільнити останню від відбування призначеного покарання з випробуванням, але в умовах здійснення належного контролю за її поведінкою й виконанням покладених на неї судом обов`язків під час такого звільнення, а також застосуванням протягом іспитового строку соціально-виховних заходів, необхідних для її виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень у майбутньому.

Саме таке покарання, на переконання суду, буде справедливим та адекватним (пропорційним) характеру вчиненого діяння, його небезпечності й даним про особу винної, а також необхідним і достатнім для того, щоб обвинувачена ОСОБА_3 належною поведінкою протягом іспитового строку довела своє виправлення.

Обвинуваченою ОСОБА_5 вчинено кримінальні правопорушення, які згідно зі ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості та тяжким злочином.

При цьому відповідно до матеріалів кримінального провадження та долученої до них досудової доповіді обвинувачена ОСОБА_5 раніше не судима, не працює, є домогосподаркою, незаміжня (розлучена), позбавлена батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_10 , 2004 року народження, та ОСОБА_11 , 2013 року народження, під наглядом лікаря-нарколога й лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно (а.к.п. 161-165).

Також у пункті 4 досудової доповіді міститься висновок органу пробації про те, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_5 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк і не становить високої небезпеки для суспільства (аркуші 39-46 судового провадження).

Разом з тим суд враховує, що завдана обвинуваченою ОСОБА_5 шкода потерпілому не відшкодована, зокрема внаслідок смерті останнього.

Обставиною, яка пом`якшує покарання згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченої ОСОБА_5 .

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Таким чином, при призначенні покарання суд враховує фактичні обставини справи, характер і ступінь тяжкості злочинів, спосіб їх вчинення й мотиви, обстановку вчинення злочинів та їх наслідки, кількість епізодів злочинної діяльності, ставлення обвинуваченої до скоєного, перед і пост кримінальну поведінку останньої й дані про її особу, зокрема, вік, стан здоров`я, відсутність попередніх судимостей, офіційної роботи та власної родини, позбавлення батьківських прав відносно неповнолітніх дітей, не перебування на обліках, позитивну характеристику за місцем мешкання, не відшкодування потерпілому завданої злочином шкоди через смерть останнього, наявність однієї пом`якшуючої обставини та відсутність обтяжуючих обставин, а також відповідний висновок органу пробації.

З огляду на наведене, ураховуючи всі зазначені вище обставини в їх сукупності, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку, що для досягнення мети покарання, виправлення обвинуваченої ОСОБА_5 та запобігання вчиненню нею нових злочинів останній необхідно призначити покарання в межах санкцій частин 2 і 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі та визначити остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

При цьому, зважаючи на ступінь тяжкості вчинених діянь та їхні наслідки, перед і пост кримінальну поведінку останньої, зокрема, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, повне та беззастережне визнання й усвідомлення обвинуваченою своєї винуватості у вчиненні вказаних злочинів, дійсне щире каяття, засудження своєї злочинної поведінки, належне усвідомлення своїх негативних вчинків та висловлення жалю з приводу цього, переконливе бажання виправитись і запевнення не допускати в майбутньому подібних вчинків, тобто наявність такої сукупності обставин, яка істотно знижує ступінь суспільної небезпеки обвинуваченої та із достатньою переконливістю свідчить про позитивну перебудову її свідомості й реальну можливість виправлення без відбування покарання, суд вважає за необхідне на підставі ст. 75 КК України звільнити останню від відбування призначеного покарання з випробуванням, але в умовах здійснення належного контролю за її поведінкою й виконанням покладених на неї судом обов`язків під час такого звільнення, а також застосуванням протягом іспитового строку соціально-виховних заходів, необхідних для її виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень у майбутньому.

Саме таке покарання, на переконання суду, буде справедливим та адекватним (пропорційним) характеру вчинених діянь, їх небезпечності й даним про особу винної, а також необхідним і достатнім для того, щоб обвинувачена ОСОБА_5 належною поведінкою протягом іспитового строку довела своє виправлення.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлено.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Згідно із ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_5 слід стягнути на користь держави 628 грн 04 коп. документально підтверджених процесуальних витрат на залучення експерта (а.к.п. 43).

Запобіжні заходи обвинуваченим ОСОБА_3 і ОСОБА_5 у цьому кримінальному провадженні не обирались.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку ОСОБА_3 обчислювати з моменту проголошення вироку.

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених чч. 2, 3 ст. 185 КК України, та призначити їй таке покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку ОСОБА_5 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Речові докази залишити в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь держави 628 (шістсот двадцять вісім) грн 04 коп. процесуальних витрат на залучення експерта.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити обвинуваченим їхнє право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим і прокурору.

Суддя ОСОБА_1