Провадження №1-кс/522/2773/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 лютого 2020 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання представника потерпілого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0001038 від 12.08.2014 року проарешт майна,

учасники процесу:

потерпілий - ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:
Представник потерпілого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси із клопотанням про накладення арешту.

В обґрунтування необхідності накладення арешту, представник потерпілого посилається на те, що у провадженні Портофранківського ВП Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області знаходиться кримінальне провадження №0001038 за ознаками злочину передбаченого ч.4 ст.190 КК України.
В рамках вказаного провадження, ОСОБА_3 є потерпілим, а його представникам вручена пам`ятка про процесуальні права потерпілого.
З метою забезпечення збереження речового доказу, представник потерпілого просить накласти арешт на свідоцтво СХТ245556 від 21.07.2015 року, так як воно видано ОСОБА_5 незаконно і використовується останньою при експлуатації автомобіля «Jaguar» модель Х-ТУРЕ, рік випуску 2006, шасі НОМЕР_1 .
Крім цього, на вказаний автомобіль накладено арешт на підставі ухвали Одеського апеляційного суду від 23.01.2020 року.
З урахуванням вище викладеного представник просить накласти арешт і на свідоцтво.
У судовому засіданні потерпілий підтримав клопотання, просив накласти арешт.
Виклик власника майна не здійснювався на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України.
Дослідивши матеріали додані до клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку про наступне.
Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Згідно зі ст. 61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична чи юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_3 є потерпілим, копії цивільного позову та підтвердження процесуального статусу цивільного позивача, до матеріалів кримінального провадження не надано.

Відповідно до вимог ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 171 КПК України у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.
Згідно з ч. 3 ст. 171 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.
В даному випадку, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_3 є потерпілим, чинний кримінальний процесуальний кодекс не надає права потерпілому звертатися до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту, а тому підстав для повернення клопотання для усунення недоліків слідчий суддя не вбачає. Варто зазначити, що процесуальне право надане учасникам кримінального провадження не підлягає розширювальному тлумаченню. Обмеження у поданні до суду клопотань під час досудового розслідування, є об`єктивно необхідним і не може вважатися обмеженням доступу до правосуддя.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
В той же час, кримінальний процесуальний кодекс чітко розмежовує і врегульовує вимоги, порядок і правові підстави для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження. Крім цього, відповідно до ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється із додержанням принципу верховенства права, а принцип верховенства права - застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмежене. Ці обмеження повинні мати законну мету і бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 29 червня 2010 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3). У Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 Конституційний Суд вказав, що із конституційних принципів рівності та справедливості випливає вимога визначеності, ясності й недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).
У справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and others v. the United Kingdom) від 23 вересня 1998 року (п.54) ЄСПЛ наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право - писане чи неписане - було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, у разі потреби - з належною консультацією, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити така дія».
Прийняття рішення про застосування заходів забезпечення кримінального провадження за клопотанням особи, яка немає на це права, буде суперечити основному елементу принципу верховенства права стосовно правової визначеності, буде створювати двозначне трактування закону і викликати сумнів у об`єктивності та неупередженості суду в цілому.

Кримінальне процесуальне законодавство регулює порядок подання і розгляду клопотань про накладення арешту, і визначає коло осіб які мають процесуальні права на подання таких клопотань. В той же час, дії слідчого судді, у разі подання неправомочною особою такого клопотання, не врегульовано. Зважаючи на загальні засади кримінального провадження, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання, адже саме таке рішення відповідає системним вимогам процесуального законодавства.

Керуючись ст.ст. 170-175, 372, КПК України, слідчий суддя -
У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання представника потерпілого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0001038 від 12.08.2014 року проарешт майна - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів.

Слідчий суддя:
17.02.2020