Справа № 298/349/19
Провадження № 11-кп/4808/72/20
Категорія ч.3 ст.332 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_10 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2019 року про повернення обвинувального акту, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2019 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000296 внесеному до ЄРДР 11.09.2018 року про обвинувачення ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України повернуто прокурору прокуратури Закарпатської області, що затверджував обвинувальний акт.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції посилався на те, що формулювання обвинувачення, викладене слідчим, є неконкретним, таким, що позбавляє обвинувачених належно усвідомлювати його суть та захищатись від нього, не містить формулювання обвинувачення, яке відповідає правовій кваліфікації, оскільки в обвинувальному акті не вказані фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, які є складовими частинами складу злочину: не вказано місце, час та спосіб вчинення кримінального правопорушення обвинуваченими ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ; не зазначено мотив вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення. Також суд зазначив, що в порушення вимог ст. 109 КПК України, до Реєстру матеріалів досудового розслідування вибірково, тобто не в повному обсязі внесено процесуальні рішення і дії, прийняті під час досудового розслідування відповідно до КПК України. Крім того, в обвинуваченні ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за ст. 332 ч.3 КК України зазначено, що останні вчиняли свої умисні дії за попередньою змовою із ОСОБА_14 , проте будь-яке обвинувачення ОСОБА_14 не висувається, відсутні відомості про те, в якому статусі ця особа перебуває, не проведеного його допиту щодо обставин кримінального правопорушення, що свідчить про недотримання вимог ст. 291 КПК України, оскільки в разі виділення матеріалів кримінального провадження щодо інших осіб в інше провадження в обвинувальному акті мають зазначатися саме такі відомості з огляду на дотримання принципу презумпції невинуватості цих осіб.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду прокурор відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, яку до початку апеляційного розгляду доповнив. Просив скасувати ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2019 року та ухвалити нову ухвалу, якою призначити судовий розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000296, колегією суддів Мукачівського міськрайонного суду.

Зокрема прокурор вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам, дослідженим в ході підготовчого судового засідання, а ухвала прийнята з істотними порушеннями вимог ст.ст.291, 314 КПК України. Стверджує, що в обвинувальному акті чітко прописано формулювання обвинувачення із зазначенням всіх необхідних відомостей про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб), які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також форма вини, мотив і мета його вчинення, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення інкримінованого кожному із обвинувачених, які є членами організованої злочинної групи, а також роль кожного.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній, просив її задовольнити, ухвалу суду про повернення прокурору обвинувального акта скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_8 та захисник обвинуваченого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_15 неодноразово подавав заяви про те, що ні він, ні його підзахисний не можуть прибути в судові засідання через карантин та не заперечують проти розгляду апеляційної скарги прокурора без їхньої участі.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 3 п. 3 ст. 314 КПК України суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.

Відповідно до висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду України у справі № 5-328кс16 від 24.11.2016 р., аналіз ст. 291 КПК України свідчить про те, що закон вимагає обов`язкового відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); 3) формулювання обвинувачення.

При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Обставини, які, відповідно до ч. 1 ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

За змістом п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24 жовтня 2003 року № 8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справах «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000 р. та «Ващенко проти України» від 26.06.2008 р., зазначав, що обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51). Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Аналіз положень ст. ст. 291, 91 КПК України,ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дає підстави для висновку про те, що обвинувачений має бути повно і детально поінформований про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, а обвинувальний акт має містити формулювання конкретного і зрозумілого обвинувачення із зазначенням обставин, що підлягають доказуванню.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору, знехтував вказаними вимогами закону, оскільки, зробивши висновок про невідповідність обвинувального акта вимогам КПК, не навів конкретних і достатніх для цього підстав.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що обвинувальний акт містить всі відомості, які передбачені пунктами 1-9 ч. 2 ст. 291 КПК України. Зокрема, обвинувачення сформульовано відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КК України та містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення. В обвинувальному акті вказані об`єктивна та суб`єктивна сторони злочину, містяться всі встановлені законом дані, є зрозумілим за змістом, суперечностей при викладенні цих обставин не вбачається. Викладення обвинувачення у спосіб, як це наведено в обвинувальному акті не створює само по собі умови, що унеможливлюють якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення та не порушує право особи на захист.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, повертаючи обвинувальний акт прокурору, вийшов за межі повноважень, наданих йому кримінальним процесуальним законом на стадії підготовчого судового засідання, оскільки фактично вдався до оцінки висунутого обвинувачення, що має здійснюватися під час судового розгляду кримінального провадження.

Також, слід зазначити, що повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції не врахував положення ч. 2 ст. 337 КПК України, які наділяють прокурора правом під час судового розгляду змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення чи відмовитись від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

Крім того, колегія суддів вважає, що доданий до обвинувального акта реєстр матеріалів досудового розслідування відповідає вимогам ст. 109 КПК України. Відсутність в реєстрі інформації про всі процесуальні дії, проведені під час досудового розслідування та прийняті рішення, жодним чином не впливає на об`єм висунутого обвинувачення, а наявність чи відсутність доказів, які підтверджують це обвинувачення, є предметом судового, а не підготовчого провадження. Крім того, судом першої інстанції не зазначено які саме процесуальні рішення і дії, прийняті під час досудового розслідування не внесено до Реєстру матеріалів досудового розслідування.

Посилання у обвинувальному акті на те, що злочин ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вчинений за попередньої змовою із ОСОБА_14 , який не є обвинуваченим у переданому на розгляд суду кримінальному провадженні, не свідчить про неконкретність обвинувачення і не може бути підставою для повернення обвинувального акту з огляду на положення п.3 ч.3 ст. 314 та ч.2 ст. 291 КПК України.

Колегія суддів вважає, що перевірка дотримання принципу презумпції невинуватості певних осіб не відноситься до компетенції суду при проведенні підготовчого судового засідання та не відноситься до підстав для повернення обвинувального акту.

З огляду на викладені обставини, висновок суду першої інстанції про повернення обвинувального акту є безпідставним, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України і викладені в ньому відомості достатні для повного розуміння обвинуваченими суті висунутого проти них обвинувачення та дозволяють організувати ефективний та адекватний захист своїх інтересів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Таким чином, суд першої інстанції повинен, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створити сторонам умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних оправ та виконання процесуальних обов`язків, встановити обґрунтованість висунутого кримінального обвинувачення.

Разом з тим, безпідставне повернення судом першої інстанції обвинувального акту прокурору, виглядає як передчасна оцінка обґрунтованості обвинувачення, яка призводить, необґрунтованого затягування розгляду кримінального провадження та негативно впливає на виконання вимог щодо забезпечення розгляду кримінального провадження у розумні строки відповідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2019 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000296 внесеному до ЄРДР 11.09.2018 року про обвинувачення ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, скасувати та призначити розгляд кримінального провадження у Мукачівському міськрайонному суді Закарпатської області зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5