ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/188/20
Провадження № 1-кс/362/46/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 лютого 2020 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000183 від 14.02.2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ст. 356, ч.1 ст. 186 КК України,
в с т а н о в и в:
15.01.2020 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0000183 від 14.02.2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ст. 356, ч.1 ст. 186 КК України, обґрунтовуючи його тим, що ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14.02.2017 року у справі № 362/734/17 було задоволено клопотання старшого слідчого СВ Васильківського ВП майора поліції ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000183 від 24.06.2014 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 190, ст. 356 КК України та ч. 1 ст. 186 КК України, накладено арешт на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 452.2 кв.м. реєстраційний номер об`єкта №14305356 та № 214, та земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0057 площею 0.2498 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою накладення арешту було те, що приватний нотаріус ОСОБА_5 не мала жодних законних підстав для внесення до реєстру записів та оформлення договорів купівлі продажу нерухомості так-як на момент внесення нотаріусом запису про вчинення договору-купівлі продажу нерухомості в реєстрі обтяжень речових прав були наявні записи про іпотеку та накладання арешту на все майно ОСОБА_6 , державною виконавчою службою Шевченківського району.

На даний час, заявник є іпотекодержателем арештованого майна згідно Договору від 13.09.2016 року про відступлення права за договором іпотеки, який був укладений 29.12.2011 року між ОСОБА_6 та ПАТ «ФІНБАНК».

Даний факт вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Так, 02.03.2016 року між ПАТ ФІНБАНК та ТОВ «Фінансова компанія «АВІСТАР» був укладений договір про відступлення права вимоги за договором про надання невідкличної невідновлювальної кредитної лінії від 29.12.2011 року та договір відступлення прав за іпотечним договором від 29.12.2011 року, згідно з якими права вимоги за Кредитним договором та іпотечним договором перейшли до ТОВ «Фінансова компанія -АВІСТАР».

Надалі, між ТОВ «Фінансова компанія «АВІСТАР» та ТОВ Фінансова компанія ГровінгСтейт був укладений договір відступлення прав вимоги за Кредитним договором від 13.09.2016 р. та договір відступлення прав за договором іпотеки від 13.09.2016 року, згідно з якими права вимоги за Кредитним договором та іпотечним договором перейшли до ТОВ "Фінансова компанія ГровінгСтейт.

В той же час, між ОСОБА_3 та ТОВ Фінансова компанія «ГровінгСтейт було укладено та нотаріально посвідчено договір від 13.09.2016 року про відступлення права за договором іпотеки.

Тобто, на даний час, ОСОБА_3 є новим іпотекодержателем арештованого майна, що надає йому відповідні права відносно Предмета іпотеки.

Заявник вважає, що на даний час відпала необхідність у накладеному арешті, строки слідства вже давно сплили, справа підлягає закриттю, а тому арешт підлягає скасуванню.

У зв`язку з не погашенням суми боргу боржником заявник вирішив звернути стягнення на предмет іпотеки (земельну ділянку та житловий будинок) шляхом прийняття його у власність, про що повідомив боржника та власника майна.

Разом з тим накладений арешт перешкоджає реалізації своїх прав іпотекодержателю, який на даний час у відповідності до договору іпотеки та Закону України «Про іпотеку» вважається власником арештованого майна і користується всіма правами власника майна.

У судове засідання представник заявника не з`явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину неявки до суду не повідомив, що не перешкоджає його розгляд(а.с.20).

Слідчий в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляду клопотання у його відсутність, просив у задоволенні клопотання відмовити, оскільки майно перебуває у власності іншої особи, крім того, зазначив, що ними на даний час готується вручення підозри (а.с.66).

У судове засідання представник потерпілої ОСОБА_6 не з`явився, до суду подав заяву, в якій просив в задоволенні клопотання відмовити та розгляд клопотання провести у його відсутність. Вказавши, що Постановою Верховного Суду від 11.12.2019 року було визнано недійсним договір відступлення права вимоги від 13.09.2016 року, укладений між ТОВ Фінансова компанія «Гровінг Стейт» та ОСОБА_3 . Таким чином на сьогоднішній день ОСОБА_3 не є кредитором у відносинах з ОСОБА_6 , а тому не надає йому право звернення із таким клопотанням. Крім того, досудове розслідування кримінального провадження триває, а тому відсутні визначені кримінальним процесуальним законом підстави для скасування арешту майна (а.с. 21-24, 43).

Вивчивши матеріали клопотання, кримінальне провадження за № 0000183 від 24.06.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190, 356, ч.1 ст. 186 КК України, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.
Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ Васильківського ВП ГУ НП в Київській області перебуває кримінальне провадження № 0000183 від 24.06.2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ст. 356, ч.1 ст. 186 КК України.

Ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14.02.2017 року було задоволено клопотання старшого слідчого СВ Васильківського ВП ГУ Національної поліції в Київській області майора поліції ОСОБА_4 про арешт майна та накладено арешт на майно гр. ОСОБА_7 , а саме: житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта №14305356 та №214, та земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0057.

02.03.2016 року між ПАТ ФІНБАНК та ТОВ «Фінансова компанія «АВІСТАР» був укладений договір про відступлення права вимоги за договором про надання невідкличної невідновлювальної кредитної лінії від 29.12.2011 року та договір відступлення прав за іпотечним договором від 29.12.2011 року, згідно з якими права вимоги за Кредитним договором та іпотечним договором перейшли до ТОВ «Фінансова компанія -АВІСТАР» (а.с.4).

13.09.2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «АВІСТАР» та ТОВ Фінансова компанія ГровінгСтейт був укладений договір відступлення прав вимоги за Кредитним договором та договір відступлення прав за договором іпотеки від 13.09.2016 року (а.с.5).

13.09.2016 року між ОСОБА_3 та ТОВ Фінансова компанія «ГровінгСтейт» було укладено та нотаріально посвідчено договір від про відступлення права за договором іпотеки (а.с.6).

Заочним рішенням від 21.11.2017 року позов ОСОБА_6 до ТОВ Фінансова компанія «ГровінгСтейт», ОСОБА_8 , треті особи ПАТ «ФІНБАНК» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги було залишено без задоволення, яке було залишено без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 22.02.2018 року (а.с.44-52).

Постановою Верховного Суду від 11.12.2019 року касаційну скаргу ОСОБА_6 було задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГровінгСтейт», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Фінбанк», про визнання недійсним договору відступлення права вимоги задоволено та визнано недійсним договір відступлення права вимоги від 13 вересня 2016 року № 13/09/16, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГровінгСтейт» та ОСОБА_3 (а.с.53-65).

За статтею 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, котрий застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч.1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 11, 12 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, котрі були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального про вадження, в тому числі, предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. theUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, ст. 132 КПК України, ст. 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, що отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження «щодо особливих вказівок в ухвалі слідчого судді про арешт майна» слід звернути увагу на положення ст. 174 КПК, яка встановлює порядок скасування арешту майна підозрюваним, обвинуваченим, їх захисником або володільцем майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Зазначені учасники кримінального провадження мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, яке під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадженнясудом. Також арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи, що обов`язок доказування перед слідчим суддею наявності підстав для скасування арешту майна покладено на осіб, які звертаються з цим клопотанням, у зв`язку з чим вони повинні обґрунтувати необхідність скасування арешту майна.

Позиція заявника, що на даний час відпала необхідність у накладеному арешті, оскільки строки слідства вже давно сплили, справа підлягає закриттю, а тому арешт підлягає скасуванню є необґрунтовано, не знайшли свого підтвердження в доводах клопотання.

З тексту ухвали слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14.02.2017 року вбачається, що арешт на майно, а саме: житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , було накладено з метою недопущення його відчуження, оскільки вказане майно має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання про арешт майна потреби органу досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а сукупність отриманих судом даних, відповідно до ст. 170 КПК України, була достатньою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно.

Посилання заявника на те, що він є іпотекодержателем арештованого майна, не може бути підставою для скасування арешту майна, оскільки арешт накладений з метою недопущення подальшого відчуження майна у кримінальному провадженні, крім того, відповідно до постанови ВС вбачається, що визнано недійсним визнано недійсним договір відступлення права вимоги від 13.09.2016 року, укладений між ТОВ Фінансова компанія «Гровінг Стейт» та ОСОБА_3 , а тому він не може бути іпотекодержателем вказаного майна.

На даний час досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває, вказане нерухоме майно визнано речовим доказом, доводи клопотання не містять належного обґрунтування та доказів того, що на даній стадії розслідування вищезазначений захід забезпечення втратив свою актуальність та які б спростували висновки, викладені в ухвалі слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14.02.2018 року, що дає слідчому судді підстави дійти висновку, що необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні майно на теперішній час не відпала.
За встановлених обставин, клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000183 від 24.06.2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ст. 356, ч.1 ст. 186 КК України задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 171, 174, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000183 від 14.02.2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ст. 356, ч.1 ст. 186 КК України - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Текст ухвали виготовлено 10 лютого 2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_9