Постанова
іменем України
18 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 440/2156/18
провадження № 51-4761км19
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
захисникаОСОБА_5 ,
засудженоїОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
розглянув у судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_5 та засудженої на вирок Буського районного суду Львівської області від 13 червня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Тернопільської області, жительки АДРЕСА_1 ,
засудженої за вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі КК).
Оскаржені судові рішення

1. Буський районний суд Львівської області вироком від 13 червня 2019 року засудив ОСОБА_6 за частиною 2 статті 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
2. Суд визнав доведеним, що 12 серпня 2018 року близько 19:00 ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Vento», на 467 км автодороги Київ Чоп порушила вимоги пункту 1.5, підпунктів «б», «д» пункту 2.3, пунктів 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху, вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», а саме, виїжджаючи на головну дорогу з другорядної, не дала дорогу мотоциклу «ВМW S1000 RR» під керуванням ОСОБА_8 , який рухався по головній дорозі та мав перевагу в русі, внаслідок чого відбулося зіткнення вищевказаних транспортних засобів і водій мотоцикла загинув на місці дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП).
3. Львівський апеляційний суд ухвалою від 10 вересня 2019 року залишив вирок без змін.
Вимоги і доводи касаційної скарги

4. У касаційній скарзі захисник на підставах, передбачених частиною 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), просить скасувати оскаржені вирок і ухвалу та закрити кримінальне провадження.
5. Захисник вважає, що вину ОСОБА_6 в інкримінованому їй злочині не доведено поза розумним сумнівом, а висновки судів не відповідають встановленим фактичним обставинам справи. Під час розгляду справи суд першої інстанції не усунув протиріч у показаннях свідків, неправильно оцінив показання засудженої ОСОБА_6 та допустив інші порушення кримінального процесуального закону.
6. Також захисник оскаржує допустимість та достовірність висновку судової автотехнічної експертизи №4460 від 25 вересня 2018 року, оскільки його складено на підставі неправильних вихідних даних.
7. Адвокат стверджує, що всупереч вимогам пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14, судом не встановлено ступеня участі кожного водія у настанні ДТП.
8. Апеляційний суд, на думку захисника, не перевірив належним чином та не спростував доводів захисника, наведених в апеляційній скарзі, а ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам закону щодо обґрунтованості та вмотивованості. Також захисник вказує на те, що апеляційний суд ухвалою від 10 вересня 2019 року безпідставно відмовив йому у прийнятті доповнень до апеляційної скарги.
9. Засуджена в касаційній скарзі просить змінити судові рішення через суворість та із застосуванням положень статей 75, 79 КК звільнити її від відбування основного покарання з випробуванням.
10. ОСОБА_6 звертає увагу Суду на те, що при обранні їй судом міри покарання не було враховано ступеня її вини у вчиненому злочині, наявності в неї малолітньої дитини, розлучення з чоловіком, який не бажає брати участі у вихованні дитини, а також не взято до уваги всіх пом`якшуючих обставин, які відповідно до положень статті 66 КК необхідно було врахувати.
11. Також суди не зважили на те, що форма вини у скоєному ОСОБА_6 злочині є необережною, та не врахували причинного зв`язку наслідків, що настали, з діями водіїв обох транспортних засобів. Зокрема, на думку засудженої, суди обох інстанцій не дали жодної оцінки діям водія мотоцикла.

Позиції учасників касаційного розгляду

12. Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
13. У судовому засіданні захисник та засуджена підтримали доводи своїх касаційних скарг та просили їх задовольнити.
14. Прокурор вважав, що касаційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення без зміни.
Оцінка Суду

15. Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, засудженої і прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в касаційних скаргах, Суд дійшов висновку, що касаційні скарги захисника і засудженої належить задовольнити частково на таких підставах.
16. Відповідно до статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. На будь-яких інших підставах, зокрема неповноти судового розгляду, суд касаційної інстанції не вправі приймати рішення про скасування чи зміну оскаржуваних судових рішень.
17. Зі змісту касаційної скарги захисника випливає, що він посилається на неповноту судового розгляду і просить дати доказам у справі іншу оцінку, ніж ту, що дали суди попередніх інстанцій, тоді як за законом перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду не входить.
18. Разом із тим, у результаті перевірки матеріалів кримінального провадження Суд не встановив підстав для сумніву в тому, що висновок про доведеність винуватості засудженої у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК, зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК.
19. Апеляційний суд, переглянувши справу, переконливо спростував усі доводи, викладені в апеляційних скаргах сторони захисту, що стосуються порушень процесуального закону та доведеності винуватості. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 КПК.
20. Отже Суд відхиляє доводи захисника, наведені в касаційній скарзі, щодо невинуватості ОСОБА_6 .
21. Що стосується доводів у скарзі щодо несправедливості призначеного покарання, то Суд вважає, що такі доводи заслуговують на увагу.
22. Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості звільнення від покарання з випробуванням. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
23. Касаційний суд вважає, що суди попередніх інстанцій не обґрунтували належним чином, чому за обставин цієї справи неможливо досягнути мети покарання без ізоляції засудженої від суспільства.
24. Ураховуючи, що вчинений злочин є необережним, засуджена визнала свою вину, щиро розкаялась у скоєному, раніше не судима, позитивно характеризується за місцем роботи, має малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , Суд вважає, що її виправлення можливе без відбування основного покарання, проте в умовах здійснення контролю за її поведінкою.
25. Таким чином, оскаржений вирок належить змінити в частині застосування заходу примусу на підставі, передбаченій пунктом 3 частини 1 статті 438 КПК, і в порядку, визначеному статтею 75 КК, звільнити засуджену від відбування основного покарання з випробуванням.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 задовольнити, касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити частково.
Вирок Буського районного суду Львівської області від 13 червня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року щодо ОСОБА_6 змінити: на підставі статті 75 КК звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного їй покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, установивши засудженій іспитовий строк тривалістю 3 роки. На підставі частин 1 і 2 статті 76 КК покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3