ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/622/20 Справа № 192/497/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеокнференції, матеріали за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, -
за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,

встановила:
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого відділу Солонянського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області, погоджене з прокурором Солонянського відділу Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 у кримінальному провадженні, внесеному 28 березня 2020 року до ЄРДР №0000181, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, про арешт майна.
Рішення слідчого судді обґрунтовано наступним.
27 березня 2020 року о 23 год. ОСОБА_8 , керуючи мотоциклом «МТ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі по вул. Миронова в с. Військове, Солонянського району, Дніпропетровської області, поблизу цвинтаря, проявляючи крайню неувагу до дорожньої обстановки та її змін, не впорався з керуванням, виїхав на праве узбіччя, де допустив наїзд на фрагмент бетонної опори.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди, водій та пасажири мотоцикла ОСОБА_9 та ОСОБА_10 отримали тілесні ушкодження.
28 березня 2020 року до ЄРДР за №0000181 за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження, внесено відомості.
06 квітня 2020 року старший слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на мотоцикл «МТ», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який був у фактичному користуванні ОСОБА_8 , з метою збереження речових доказів.
Враховуючи, що будь-яких відомостей про повноваження прокурора ОСОБА_6 на погодження клопотання старшого слідчого про арешт майна матеріали досудового розслідування не містить, доказів про власника або володільця майна старшим слідчим в клопотанні не зазначено, слідчий суддя прийшов до висновку, що в задоволені клопотання слід відмовити.
Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та постановити нову, якою клопотання слідчого про накладення арешту задовольнити та накласти арешт на мотоцикл марки - МТ з державним реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 .
В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що вилучений в ході огляду мотоцикл є речовим доказом у кримінальному провадженні і має значення для досудового розслідування та судового розгляду в частині доведення обставин які підлягають доказуванню, тому незастосування заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати або знищення вказаного речового доказу.
Разом з цим, прокурор зазначає, що в ході досудового розслідування встановити власника мотоцикла «МТ» 1539 ДНШ, на цей час не виявляється за можливе, оскільки «Територіальний сервісний центр № 1242» зачинений у зв`язку із введенням карантину, та запити приймаються тільки поштою.
30.03.2020року за вих. № 45.9-2948 поштою було направлено запит у «Територіальний сервісний центр № 1242» для надання повної інформації стосовно мотоцикла «МТ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , але відповідь не отримана.
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.
В судових дебатах підтримав свою позицію.
Заслухавши суддюдоповідача, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально- протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як вбачається з наданих матеріалів, 28 березня 2020 року органом досудового розслідування внесено відомості до ЄРДР за №0000181 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження.
Згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28 березня 2020 року встановлено, що на мотоциклі марки МТ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , маються механічні пошкодження.
В цей же день вказаний мотоцикл долучено до провадження в якості речового доказу, який залишено на зберігання на території Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області.
На даний час встановити власника мотоцикла МТ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , не виявляється можливим, оскільки Територіальний сервісний центр № 1242 зачинений у зв`язку із введенням на території України карантину, та запити приймаються лише поштою.
30 березня 2020 року поштою до територіального сервісного центру було направлено запити щодо власника зазначеного мотоцикла, однак на цей час відповідь не отримана.
06 квітня 2020 року старший слідчий Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, за погодженням з прокурором Солонянського відділу Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2, звернувся до Солонянського районного суду Дніпропетровської області з клопотанням про накладення арешту на зазначений мотоцикл з метою запобігання зникнення, втрати, пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Вимогами ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України.
Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів та забезпечення можливості проведення судових експертиз.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку є необхідність в накладенні арешту на вищезазначений мотоцикл МТ, оскільки є підстави обґрунтовано вважати, що воно відповідає вимогам ст. 98 КПК України щодо речового доказу, достатніх для вжиття на цьому етапі досудового розслідування заходів забезпечення кримінального провадження, а арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.
Крім того, як вбачається з матеріалів клопотання, при внесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР, було визначено прокурорів, якій здійснюють процесуальне керівництво у даному провадженні. Серед який зазначено і прокурора ОСОБА_6 тому висновок слідчого судді про те, що вказаний прокурор не мав процесуальних повноважень на погодження клопотання слідчого про накладення арешту на майно, на думку колегії суддів, є необгрунтованими.
У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів вважає за необхідне вимоги апеляційної скарги прокурора - задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення клопотання слідчого про арешт майна.
Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 - задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання старшого слідчого відділу Солонянського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_11 , погоджене з прокурором Солонянського відділу Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 , та накласти арешт на мотоцикл МТ з державним реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , який знаходився у фактичному користуванні у ОСОБА_8 .
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4