Справа № 991/1645/20
Провадження1-кс/991/1679/20
26 лютого 2020 року м.Київ
Скаржник вважає, що рішення детектива НАБУ ОСОБА_5 про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні є передчасним та таким, яке винесене за відсутності очевидних та достатніх підстав вважати, що заяву подано особою, якій кримінальним правопорушенням не завдано шкоди (майнової, фізичної чи моральної).
Крім того, зазначає, що детектив НАБУ , посилаючись на ч.5 ст.55 КПК України відмовив у визнанні його потерпілим, не виконавши приписи ст. 92 КПК України щодо доведення виду та розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, зокрема, не допитавши заявника, не отримавши висновок експерта з приводу завдання моральної шкоди та її можливого розміру, зробив висновок про відсутність відомостей, які б підтверджували факт завдання йому моральної шкоди, та причинно-наслідкового зв`язку між діями колишнього директора ДБР, в яких заявник вбачає ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України та можливого заподіяння моральної шкоди.
Однак, на думку скаржника, такі твердження детектива не відповідають дійсності, оскільки повідомлення про кримінальні правопорушення, подане адвокатським об`єднанням «Головань і Партнери» в інтересах ОСОБА_4 та відповідне клопотання представника останнього адвоката ОСОБА_6 містило достатньо відомостей про факти протиправної поведінки співробітників ДБР та інших осіб, які на думку заявника є результатом зловживання впливом щодо директора ДБР третіми особами та відповідно директором ДБР щодо своїх підлеглих з питань, що стосуються здійснення досудових розслідувань у кримінальних провадженнях, досудове слідство в яких здійснюють слідчі центрального апарату ДБР та учасником яких є ОСОБА_4 . Разом з цим, скаржник зазначає, що кримінальні провадження, в яких досудове розслідування здійснюють слідчі центрального апарату ДБР, системно використовуються службовими особами ДБР задля його дискредитації, як опозиційного політика, штучного формування в суспільстві негативної думки про начебто його причетність до вчинення злочинів, в тому числі, через численні публікації та інтерв`ю колишнього директора ДБР ОСОБА_7 , незаконне розголошення даних досудового розслідування в мережі Інтернет та публічні виклики на численні допити в порушення приписів Кримінального процесуального кодексу України.
Скаржник вважає, що мотивом для відмови у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні є небажання детектива НАБУ виконувати приписи ст. 220 КПК України та розглядати клопотання його представника щодо проведення певних слідчих (розшукових) дій від 27.12.2019 № 19-526-0812, яке подане до НАБУ 02.01.2020 та ін..
Особа, яка подала скаргу, ОСОБА_8 у судове засідання не прибув. Представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні скаргу підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених в ній. Просив долучити до матеріалів скарги клопотання про долучення та дослідження доказів з метою спростування тверджень детектива НАБУ в постанові про відмову у визнанні потерпілим та задля захисту прав та інтересів особи, якій кримінальним правопорушенням завдано шкоду.
Слідчий суддя заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали скарги, дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно вимог п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим, - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим.
Так, процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК України є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані.
Разом з тим, у постанові детектива НАБУ від 04.02.2020 відсутні данні про проведення слідчих дій, щодо перевірки доводів ОСОБА_4 про спричинення йому матеріальної шкоди, тобто детективом не повною мірою перевірялись обставини, які мали значення для вирішення питання про визнання або відмову у визнанні заявника потерпілим. Так, в постанові детектива відсутні дані про те, чому саме він прийшов до такого висновку і які обставини він при цьому встановив.
Крім того, детективом не наведені правові підстави, які виключають визнання особи потерпілою, та мотиви прийняття такого рішення. Вказана постанова містить лише перелік статей Кримінального процесуального кодексу України. Водночас, правового обґрунтування відсутності підстав щодо задоволення клопотання про визнання ОСОБА_4 потерпілим оскаржувана постанова не містить.
Таким чином, постанова детектива ОСОБА_5 від 04.02.2020 не відповідає вимогам частини 5 ст. 110 КПК України, згідно до якої постанова слідчого складається, зокрема, з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, та мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування і посилання на положення Кримінального процесуального кодексу.
У п. 4 Узагальнень про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, які містяться у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 9-49/0/4-17 від 12.01.2017 зазначено, що процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди.
При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані. За умови встановлення того, що зазначені вимоги є недотриманими, слідчі судді приймають рішення про скасування постанов.
Таким чином, неналежне мотивування постанов про відмову у визнанні потерпілим, з одного боку, не відповідає вимогам процесуального законодавства, а з іншого - не дає слідчому судді змоги перевірити правильність прийнятого слідчим, прокурором рішення про наявність чи відсутність шкоди для конкретної особи у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення.
За такого, слідчий суддя дійшов висновків, що скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова - скасуванню.
З огляду на зазначене, керуючись ст. 55, 303-307, 309, 395 КПК України, слідчий суддя
Скаргу ОСОБА_4 на постанову детектива Національного бюро Другого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_5 від 04.02.2020 про відмову у визнанні потерпілим задовольнити.
Скасувати постанову детектива Національного бюро Другого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_5 від 04.02.2020 про відмову у визнанні потерпілим.
Ухвала оскарженню не підлягає
Слідчий суддя ОСОБА_1