Справа № 211/7780/19
Провадження № 1-кд/211/2/20
У Х В А Л А
іменем України
23 січня 2020 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Попасне, Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, який не одружений, не працює, останнє зареєстроване місце проживання в Україні за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 13.11.2018 року Ленінським районним судом м. Володимира за п. «г», ч.4 ст.228.1, п. «г», ч.4 ст.228.1, ч.3,ст.30, ч.5, ст.228.1, ст.69 КК РФ до покарання у вигляді 11 років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму, на даний час відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 6 УФСВП Росії по Володимирській області»,-
за участю: прокурора - ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,
Міністерство юстиції України звернулося до суду з клопотанням про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність і законодавством України відносно громадянина України ОСОБА_3 в обґрунтуванні клопотання вказали, що ОСОБА_3 було засуджено вироком Ленінського районного суду м. Володимира від 13.11.2018 року до покарання у вигляді 11 років позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених п.«г»,ч.4,ст.228.1, п. «г», ч.4 ст.228.1, ч.3,ст.30, ч.5, ст.228.1,ст.69 КК РФ Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є карним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.
ОСОБА_3 на даний час знаходиться в ФКУ «Виправна колонія № 6 УФСВП Росії по Володимирській області», кінець строку відбуття покарання 20.07.2028 року. Останнє відоме місце проживання ОСОБА_3 в Україні: АДРЕСА_1 . З метою забезпечення виконання в Україні покарання, призначеного громадянину України російським судом та посилаючись на ст. 9 Конституції України, ст.ст. 9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, ст.ст. 606-610 КПК України, заявник просить визначити за Кримінальним кодексом України правову кваліфікацію діяння, у вчиненні якого ОСОБА_3 визнано винним вироком Ленінського районного суду м. Володимира від 13.11.2018 року, визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_3 згідно з Кримінальним кодексом України, вирішити питання про виконання вироку Ленінського районного суду м. Володимира від 13.11.2018 року в частині стягнення з ОСОБА_3 процесуальних витрат
В судове засіданні представник Міністерства юстиції України не з`явився, в клопотанні просив розглядати справу за його відсутності.
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти часткового задоволення клопотання, зазначивши, що воно є обґрунтованим та відповідає вимогам закону та висловив свою думку про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України. Проте зазначив, що КК України та КПК України не передбачено покладення на засуджених осіб обов`язку відшкодування витрат держави на винагороду праці адвоката.
Захисник ОСОБА_5 просила суд привести вирок суду Російської Федерації відносно громадянина ОСОБА_3 у відповідність і законодавством України, зазначила що права ОСОБА_3 не порушуються, щодо процесуальних витрат - на розгляд суду.
Заслухавши думку прокурора, захисника, дослідивши матеріали клопотання, суд вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 9 Конвенції про передачу засуджених (Страсбург, 21 березня 1983 року), до якої Україна приєдналася на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік» № 337/95-ВР від 22.09.1995 р., що компетентні органи держави виконання вироку: а) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно з положенням статті 10; або: в) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин згідно положення статті 11.
Відповідно до ч.1 ст.602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний, виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
За ч.1 ст.610 КПК України, клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідальність із законодавством України відповідно до частини третьої статті 609 цього Кодексу, розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України, протягом одного місяця з моменту його надходження. Судовий розгляд здійснюється за участю прокурора.
Згідно з розпорядженням, вирок набрав законної сили 03 грудня 2018 року.
Під час відбування покарання на території Російської Федерації, засуджений написав заяву, яка додається до клопотання, в якій просив розглянути питання про передачу його для подальшого відбування покарання в Україну.
Як вбачається з довідки ФКУ «Виправна колонія № 6 УФСВП Росії по Володимирській області», станом на 02.07.2019 р. відбута частина покарання складає -01 рік 11 місяців 11 днів, не відбута частина - 09 років 18 днів.
В матеріалах клопотання також міститься довідка від 02.07.2020 про стан здоров`я засудженого, згідно якого останній перебуває у ФКУ «Виправна колонія № 6 УФСВП Росії по Володимирській області» з діагнозом «Здоровий». Захворювання, які входять до переліку медичних протипоказань до відбуття покарання в окремих місцевостях Російської Федерації, відсутні.
Відповідно до характеристики ОСОБА_3 має задовільну поведінку, дисциплінарних стягнень не має.
Також в матеріалах справи мається копія паспорту громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , довідка Державної міграційної служби України, де зазначено, що ОСОБА_3 є громадянином України.
Таким чином, на розгляд суду були надані всі необхідні документи згідно зі ст.6 Конвенції про передачу засуджених від 21.03.1983 р. та ст. 610 ч.2 КПК України.
На запит суду виконавчим комітетом Довгинцівської районної в місті Кривий Ріг ради була надана довідка, згідно якої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 15.08.2013 року по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Також була надана довідка з Адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області про те що громадянин ОСОБА_3 зареєстрований за адресою - АДРЕСА_2 (після перейменування «Сечових Стрільців»). Вказана у довідках адреса ОСОБА_3 відноситься до Довгинцівського району м. Кривий Ріг.
Відповідно до ст.11 Конвенції, при застосуванні процедури зміни вироку, суд змінює кваліфікацію дій засудженого відповідно до Кримінального кодексу України та визначає покарання.
За ч.4 ст.610 КПК України, при визначенні строку покарання у вигляді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків:
- якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;
- якщо строк покарання призначений вироком суду іноземної держави, є меншим ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті КК України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
Вирішуючи клопотання Міністерства юстиції та визначаючи строк позбавлення волі, суд, як це визначено у ч. 3 ст. 603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи та приймає до уваги наступне.
Пункт «г» ч. 4 ст. 228.1 (злочин від 25 червня 2017р.), пункт «г» ч. 4 ст. 228.1(злочин від 26 липня 2017р.) Кримінального кодексу Російської Федерації відповідає ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України (незаконний збут наркотичних засобів, вчинений за попередньо. змовою групою осіб у великих розмірах), за якою передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.
За вказаним кримінальним законом засудженому ОСОБА_3 слід визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років за вчинення закінчених злочинів.
При цьому, суд враховує, що відповідно до положень ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, замінюючи вирок, компетентний орган не повинен посилювати кримінальне покарання засудженій особі. Тому положення ч. 2 ст. 307 КК України в частині конфіскації майна не можуть бути застосовані, оскільки не передбачені вироком відносно ОСОБА_3 та санкцією ч. 4 статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації.
Ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації відповідають ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 307 Кримінального кодексу України (відповідно закінчений замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинені організованою групою, а також якщо предметом таких дій були наркотичні засоби в особливо великих розмірах). Санкція даної статті передбачає основне покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.
В даному випадку засудженому ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України слід визначити покарання з врахуванням положень ч. 3 ст. 68 Кримінального кодексу України, згідно з якими за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Таким чином, за вказаним кримінальним законом ОСОБА_3 з врахуванням положень ст. 68 Кримінального кодексу України слід визначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 8 років, що відповідає вимогам до визначення строку покарання у виді позбавлення волі, передбаченим п. 1 ч. 4 ст. 610 КПК України.
При цьому, суд враховує, що відповідно до положень ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, замінюючи вирок, компетентний орган не повинен посилювати кримінальне покарання засудженій особі. Тому положення ч. 3 ст. 307 КК України в частині конфіскації майна не можуть бути застосовані, оскільки не передбачені вироком відносно ОСОБА_6 та санкцією ч. 4 статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації.
Частині 3 ст. 69 Кримінального кодексу Російської Федерації відповідає ч.1 ст.70 Кримінального кодексу України, згідно якої призначається покарання за сукупністю злочинів, коли остаточне покарання призначається шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України.
У відповідності до ч. 2 ст. 70 Кримінального кодексу України при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б один із злочинів є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. Якщо хоча б за один із вчинених злочинів призначено довічне позбавлення волі, то остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається шляхом поглинення будь-яких менш суворих покарань довічним позбавленням волі.
Згідно ч. 2 ст. 63 Кримінального кодексу України позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.
Таким чином, за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України шляхом часткового складання призначених покарань слід визначити остаточно покарання засудженому ОСОБА_3 у виді позбавлення волі строком на 11 (одинадцять) років без конфіскації майна.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 слід рахувати з 13.11.2018 року із зарахуванням часу утримання під вартою з 21.07.2017р по 12.11.2018р.
Водночас, розглядаючи клопотання Міністерства юстиції України в частині заявленої вимоги щодо вирішення питання про виконання вироку Ленінського районного суду м. Володимира від 13.11.2018року про стягнення з ОСОБА_3 процесуальних витрат, суд вважає, що дані вимоги не підлягають задоволенню. Згідно з вироком Ленінського районного суду м. Володимира від 13.11.2018року процесуальні витрати стягнуті з ОСОБА_3 за надання йому юридичної допомоги оплата послуг адвоката у випадку його участі за призначенням. Відмовляючи у задоволенні клопотання в цій частині суд зазначає, що Кримінальним Кодексом України, санкцією ч.2,ч.3. ст. 307 КК України, КПК України не передбачено покладення на засуджених осіб обов`язку відшкодування витрат держави на винагороду праці адвоката. Таким чином, клопотання в цій частині задоволенню не підлягає.
З урахуванням викладеного, суд вважає клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Ленінського районного суду м. Володимира Россійської Федерації від 13.11.2018 року, яким ОСОБА_3 засуджено за п. «г», ч.4 ст.228.1, п. «г», ч.4 ст.228.1, ч.3,ст.30, ч.5, ст.228.1, ст.69 КК Россійської Федерації у відповідність із законодавством України таким, що підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 12 березня 1983 року), ст.ст. 369-372, 602, 610 КПК України, суд,-
Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України задовольнити частково.
Вирок Ленінського районного суду м. Володимира Російської Федерації від 13.11.2018р., відносно громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , привести у відповідність із законодавством України.
Засудженому ОСОБА_3 на підставі вироку Ленінського районного суду м. Володимира Російської Федерації від 13.11.2018р., визначити покарання за ч. 2, ст. 307, Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років без конфіскації майна (злочин від 25.06.2017р.).
Засудженому ОСОБА_3 на підставі вироку Ленінського районного суду м. Володимира Російської Федерації від 13.11.2018р., визначити покарання за ч. 2, ст. 307, Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років без конфіскації майна (злочин від 26.07.2017р.).
Засудженому ОСОБА_3 на підставі вироку Ленінського районного суду м. Володимира Російської Федерації від 13.11.2018р., визначити покарання за ч. 2, ст.15, ч.3.ст. 307 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років без конфіскації майна.
На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 70 Кримінального кодексу України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань визначити остаточне покарання засудженому ОСОБА_3 у виді позбавляння волі строком на 11 (одинадцять) років без конфіскації майна.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з 13.11.2018 року.
Зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_3 строк його утримання під вартою з 21.07.2017р. по 12.11.2018р. за правилами ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України.

В іншій частині клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом семи днів.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1