ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 654/374/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/615/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія:ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року Херсонський апеляційний суд колегію суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участі прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0001947 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 березня 2020 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Чулаківка, Голопристанського району, Херсонської області, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-19.03.2012 року вироком Голопристанського районного суду Херсонської області за ч.2 ст.185 КК України;

-03.07.2013 року вироком Голопристанського районного суду Херсонської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 березня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 та ч.2 ст. 190 КК України та призначено йому покарання:

-за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

-за ч. 2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Згідно ч.1, ч.3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язок:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

- повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Питання про запобіжний захід вироком не вирішувався.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він :

02 грудня 2019 року близько 13.00 год. перебуваючи в будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , переслідуючи прямий умисел та корисливий мотив, шляхом вільного доступу, таємно для оточуючих, повторно, незаконно заволодів чавунною плитою, що належить ОСОБА_9 , вартістю 547 грн. 25 коп., після чого розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальні збитки на вказану суму.

Він же, 30 грудня 2019 року близько 12.00 год., перебуваючи на АДРЕСА_3 , переслідуючи прямий та корисливий умисел, повторно, шляхом зловживання довірою, який виразився у повідомленні потерпілій неправдивих відомостей щодо своїх намірів, заволодів велосипедом марки «Салют», що належить ОСОБА_10 , вартістю 1870 грн. 55 коп., після чого розпорядився цим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальні збитки на вказану суму.

Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та за ч.2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок та призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 185 КК у виді 2 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 190 КК України у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ч 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Доведеність винуватості та кваліфікацію дій обвинуваченого прокурор не оспорює.

Вказує, що призначене судом покарання із застосуванням ст. 75 КК України не відповідає тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Надавши перевагу загальносоціальним даним про особу обвинуваченого, суд у порушення вимог закону не врахував, що ОСОБА_7 неодноразово вчиняв ряд умисних злочинів проти власності та реально відбував покарання у місцях позбавлення волі.

ОСОБА_7 бажання виправити ситуацію не виявив, шкоду заподіяну злочином не відшкодував, викрадені речі повернуті потерпілим працівниками поліції, а тому висловлене в суді каяття є удаваним, спрямованим на уникнення покарання.

Вказує, що наведені у вироку відомості про особу обвинуваченого, не дають підстав для висновку про можливість його виправлення без реального відбування призначеного покарання.

Інші учасники судового провадження вирок не оскаржували.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.
Прокурор підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Обвинувачений заперечив проти задоволення апеляційних вимог прокурора.

Потерпілі в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду, заяв чи клопотань про відкладення судового розгляду на адресу суду не подавали.

Їх неприбуття відповідно до положень ч.4 ст. 405 КПК України не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Мотиви Суду.
В апеляційній скарзі прокурором не оспорюються висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за встановлених і викладених у вироку обставин та кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України, а тому вирок в цій частині згідно ч.1 ст. 404 КПК України в апеляційному порядку не перевіряється.

Вид та міру призначеного покарання за ч.2 ст. 185 та ч 2 ст. 190 КК України в апеляційній скарзі також не оспорюється.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_7 вид та міру покарання суд першої інстанції вказав, що враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які є злочинами середньої тяжкості, негативну характеристику обвинуваченого, те, що він має непогашену судимість за корисливий злочин, щире каяття та відшкодування завданої матеріальної шкоди в повному обсязі, зміст досудової доповіді, і дійшов висновку, що йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статей КК України, за які його засуджено, але без ізоляції від суспільства та зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Проте свій висновок про можливість застосування положень ст. 75, 76 КК суд взагалі не мотивував.

Ті ж самі обставини, які були враховані судом при визначенні виду та міри покарання, не можуть одночасно слугувати підставою для висновку про можливість звільнення обвинуваченого від реального відбування призначеного покарання.

Суд фактично не врахував, що ОСОБА_7 вчинив два епізоди середньої тяжкості злочинів проти власності в період непогашеної та незнятої судимості за попереднім вироком.

Ці відомості характеризують обвинуваченого, як особу схильну до скоєння кримінальних правопорушень.

За місцем проживання ОСОБА_7 характеризується негативно, як особа, що зловживає алкогольними напоями, не працює, законного джерела доходів не має, суспільно- корисною діяльністю не займається.

Не можна погодитися із висновком суду і щодо наявності щирого каяття як обставини, що пом`якшує покарання.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Позиція обвинуваченого щодо розкаяння, на переконання колегії суддів, має бути послідовною протягом як досудового розслідування так і судового розгляду.

Під час судового розгляду обвинувачений вказав на те, що вину визнає, та розкаюються у вчиненому.

Проте будь-яких відомостей про те, що обвинувачений вчинив дії спрямовані на відшкодування заподіяних збитків під час досудового розслідування чи судового розгляду матеріали провадження не містять.

Натомість речі, якими заволодів обвинувачений, потерпілим повернуті поліцейськими, після того як вони добровільно були видані особами, які їх придбали.

Отже слід дійти висновку, що вказівка обвинуваченого на його каяття, носить лише формальний характер, а отже не може бути визнана як обставина, що пом`якшує покарання.

Наведені у вироку відомості про особу обвинуваченого, його поведінка після скоєного злочину, яка не була направлена на реальне усунення наслідків своїх дій, а також висновок досудової доповіді органу пробації, яким встановлено високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, дають підстави для висновку про те, що вирок суду в частині призначеного покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням, не можна визнати законним та обґрунтованим, оскільки застосування положень ст. 75 КК України не сприяє меті покарання виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових злочинів, а тому вирок в цій частині підлягає скасуванню на підставі п.2 ч.1 ст. 413, ст. 414, п.4 ч.1 ст. 409 КПК України з ухваленням в цій частині нового вироку.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні середньої тяжкості злочинів проти власності, враховуючи кількість епізодів злочинної діяльності, те, що він визнав свою вину, враховуючи дані про його особу, а саме те, що він негативно характеризується за місцем проживання, сім`ї та утриманців не має, не працює, законного джерела доходів не має, не вжив заходів щодо усунення негативних наслідків своїх дій, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, приймаючи до уваги досудовому доповідь органу пробації, згідно якої існує високий ризик повторного вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до висновку, про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 185 та ч.2 ст. 190 КК та в межах апеляційних вимог прокурора з реальним його відбуванням, яке буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також у повній мірі відповідатиме вимогам ст. 50,65 КК України.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 413,414,409,420 КПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 березня 2020 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування - скасувати, ухвалити в цій частині новий вирок.

ОСОБА_7 призначити покарання:

-за ч.2 ст. 185 КК України у виді двох років позбавлення волі;

-за ч.2 ст.190 КК України у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді двох років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обчислювати із дня затримання ОСОБА_7 у порядку виконання цього вироку.

В іншій частині вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом 3-х місяців може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду.

Судді: ( три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4