ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/143/20 Справа № 208/1047/17 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 (приймає участь в режимі

відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0002672 за апеляційними скаргами першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_13 , прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_8 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 вересня 2019 року щодо
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 27.03.2015 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.4 ст.296 КК України до 3 років позбавлення волі;
- 15.11.2017 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.1 ст.286, ст.69 КК України до штрафу в розмірі 850 грн, на підставі ч.1 ст.71 КК України до 3 років позбавлення волі, покарання у вигляді штрафу виконувати самостійно,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_13 просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_12 покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років 6 місяців; на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 15.11.2017 року, більш суворим покаранням, призначеним цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років 6 місяців; в іншій частині вирок залишити без змін.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_12 засуджений вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 27.03.2015 року та вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 15.11.2017 року.
У цьому кримінальному провадженні злочин, передбачений ч.1 ст.115 КК України, ОСОБА_12 вчинив 27.09.2016 року, тобто до ухвалення вироку Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 15.11.2017 року.
Проте суд першої інстанції, призначаючи остаточне покарання за сукупністю злочинів, не взяв до уваги те, що ОСОБА_12 вчинив злочин не до ухвалення вироку Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 27.03.2015 року, а до ухвалення вироку Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 15.11.2017 року, яким при цьому було враховано вирок від 27.03.2015 року.
Таким чином, неправильне призначення покарання судом за сукупністю злочинів призвело до неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, а саме положень ч.4 ст.70 КК України.
В апеляційній скарзі прокурор, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_12 винним за ч.1 ст.115 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років; на підставі ч.4 ст.70 КК України покаранням, призначеним за цим вироком, поглинути покарання призначене вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 15.11.2017 року, та остаточно призначити ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_12 покарання недостатньо враховані ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, а також характер суспільної небезпеки правопорушення.
Також судом не враховано те, що обвинувачений під час судового розгляду свою вину не визнав у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, намагаючись, таким чином, уникнути передбаченої законом відповідальності за вчинене, пом`якшити покарання.
Крім того, судом недостатньо враховано наявність обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_12 , дані, які характеризують обвинуваченого, а саме, що ОСОБА_12 раніше неодноразово судимий, а також позицію потерпілого, який наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_12 за ч.1 ст.115 КК України.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час судового слідства були досліджені показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , при цьому доводи обвинуваченого ОСОБА_12 щодо його невинуватості у вчиненні інкримінованого йому злочині судом не були взяті до уваги.
Вказує на те, що суд у вироку послався на покази потерпілого ОСОБА_8 , який є рідним братом ОСОБА_17 , та відповідно до яких, його брат вживав спиртні напої, але не зловживав ними, однак суд не взяв до уваги лист з психонаркодиспансеру від 07.11.2016 року, в якому зазначено, що ОСОБА_17 перебував на обліку у лікаря нарколога.
Зазначає, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_12 є сфабрикованим, що випливає з телефонних розмов між свідком ОСОБА_18 та потерпілим ОСОБА_8 від 30.09.2016 року, та які судом не взято до уваги.
Також суд у вироку послався на покази свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 (група швидкої допомоги), які виїздили на виклик свідка ОСОБА_14 , однак не взяв до уваги їх покази та документи, які були складені фельдшером ОСОБА_20 в ході огляду трупу в якості доказів. При цьому працівниками швидкої допомоги потерпілому ОСОБА_17 було поставлено діагноз Біологічна смерть, та в медичній картці зазначено, що видимих слідів насильницької смерті немає, а тому яким чином в подальшому у потерпілого з`явились садна в області носу невідомо.
Крім того, судово-медичний експерт ОСОБА_22 зазначила дві попередні причини смерті.
Вказує на те, що водієм швидкої допомоги ОСОБА_21 в шести метрах від трупу був виявлений мобільний телефон, який він в подальшому передав працівнику патрульної служби ОСОБА_23 . Таким чином, це спростовує той факт, що на момент огляду трупу та складання протоколу від 28.09.2016 року о 08.25 годин мобільного телефону біля тіла потерпілого бути не могло, бо він був у слідчого ОСОБА_24 ще з ночі, коли він приїхав за викликом патрульного ОСОБА_23 .
Звертає увагу на те, що судом не надана належна оцінка показам ОСОБА_25 , який є батьком загиблого, які стосувалися здоров`я його сина та наявності травм на його тілі, а також факту падіння ОСОБА_17 з дерева, де він отримав травму.
Також свідок ОСОБА_25 в протоколі огляду трупу від 28.09.2016 року вказаний як учасник цієї слідчої дії, однак на запитання захисту, чи був він присутній при огляді трупу на зупинці, повідомив, що участі в огляді трупу на місці не приймав.
Зазначає, що суд безпідставно посилався як на доказ на покази свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , які були на місті виявлення трупу ОСОБА_28 разом з ОСОБА_29 , а також на протоколи проведення з ними відтворення подій, оскільки органи досудового слідства їх не перевіряли на причетність до скоєння злочину. Вони протягом усього досудового та судового слідства давали різні покази, які мають суттєві розбіжності, але слідством не було проведено жодного перехресного допиту для встановлення істини по справі.
Посилається на те, що на досудовому слідстві не було проведено відтворення обстановки подій за участю ОСОБА_12 .
Суд безпідставно не взяв до уваги покази лікаря рентгенолога ОСОБА_30 , який описував знімок ОСОБА_12 , де був перелом лодижки, та відповідно до історії хвороби ОСОБА_12 не міг при такому переломі стрибати, бо в нього був лангет на нозі.
Також, суд безпідставно взяв до уваги покази свідка ОСОБА_16 щодо наданих нею органам досудового розслідування чоловічих туфель, які начебто належать ОСОБА_12 , та які він у неї сховав, оскільки як виявилось ці туфлі обвинуваченому не належать.
Крім того, свідок ОСОБА_16 є наркозалежною, на запитання сторони захисту чи вживає вона наркотики - не відповіла, а тому захисником було заявлено клопотання щодо надання запиту до наркологічного диспансеру на предмет отримання даних чи перебуває цей свідок на обліку у лікаря нарколога, однак судом було безпідставно відмовлено у задоволенні цього клопотання.
Звертає увагу на те, що після судового засідання ОСОБА_16 прийшла до матері ОСОБА_12 на роботу та попросила вибачення за те, що вона оговорила її сина, та розповіла, що їй на досудовому слідстві працівники поліції обіцяли дати дозу наркотиків, а потім самі її і шантажували, що вона їх дуже боїться.
Вказує на те, що суд не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_31 та ОСОБА_32 , які є працівниками КП «Дніпродзержинський спец комбінат» КМР, та які були допитані в судовому засіданні, і які надали журнал виклику доставки трупів в установу, згідно якого вони виїздили 28.09.2016 року о 09.00 годин за викликом і доставили труп ОСОБА_17 о 10.00 годин.
Крім того, судом не взято до уваги покази свідка ОСОБА_23 щодо передання йому водієм швидкої допомоги ОСОБА_33 мобільного телефону потерпілого, який він в подальшому передав слідчому ОСОБА_34 .
Зазначає, що суд проігнорував покази слідчого ОСОБА_35 щодо його виїзду на зупинку, де знаходився труп ОСОБА_28 , та складання протоколу огляду трупу, який вона просила визнати недопустимим доказом.
Відповідно до показів слідчого ОСОБА_35 , він із слідчою групою приїхали на місце виклику о 01.00 годині ночі, де він сфотографував труп ОСОБА_17 та поїхали шукати медичного експерта, про мобільний телефон в протоколі огляду трупу зазначено не було. Тільки з ранку о 08.25 годин слідча група повернулася на місце виклику для здійснення огляду трупа ОСОБА_17 .. При цьому відсутні фотографії проведення огляду трупа, однак слідчому нічого не заважало їх зробити зранку, скласти окрім протоколу огляду трупу і протокол огляду місця події.
Також спростовуються покази свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_36 в частині того, що ОСОБА_12 на ОСОБА_17 справив свою нужду, оскільки його одяг був сухим.
Звертає увагу на те, що працівниками слідчої оперативної групи поліції, по їх прибуттю на місце події, не було складено протоколи огляду трупу та огляду місця події за участю судово-медичних експертів та експертів - криміналістів, та за участю прокурора.
Вказує на те, що слідчим не було призначено трасологічну експертизу для визначення ймовірних слідів волочіння або їх відсутність, дактилоскопічну експертизу.
Зазначає, що згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи речових доказів № 6-мк, на одязі потерпілого біля комірця виявлено слід з взуття, яке не відповідає тим відбиткам взуття, яке належить ОСОБА_12 .
Посилається на те, що ОСОБА_12 о 23.00 годин з ОСОБА_18 та ОСОБА_15 був в кафе Дідова Хата, що зафіксовано камерами відеоспостереження, а тому це спростовує факт того, що о 23.00 годин, коли настала смерть ОСОБА_17 , ОСОБА_12 не було на місці зупинки, де було виявлено труп.
Крім того, суд проігнорував наявність судово-медичних експертиз, які суперечать одна одній та покази експертів, які їх проводили.
Звертає увагу на те, що суд не розглянув клопотання захисника від 31.01.2018 року і доповнене клопотання від 22.05.2018 року щодо здійснення перевірки та по результатам притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб за скоєння кримінального правопорушення, які допустили безпідставне та необгрунтоване притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_12 ..
Окрім того, судом не взято до уваги те, що органом досудового слідства не було складено протокол огляду місця події, що є порушенням ст.237 КПК України, та що прокурор не був присутній при огляді трупа, хоча, його участь є обов`язковою, що також є порушенням ст.238 КПК України.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_12 покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 12 років; на підставі ч.4 ст.70 КК України, покаранням призначеним за цим вироком поглинути покарання призначене вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 27.03.2015 року, та остаточно призначити ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги наявність ще однієї, окрім вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, обставини, що обтяжує покарання, а саме, вчинення злочину щодо особи, яка перебуває в безпорадному стані, оскільки його брат перебував в тому стані, в якому не міг будь-яким чином протидіяти протиправним діям обвинуваченого.
Крім того, суд не врахував особу обвинуваченого, який за невеликий період вчинив три злочини, при чому всі в стані алкогольного сп`яніння.
Вказує на те, що також наявна така обставина, що обтяжує покарання - рецидив злочинів, оскільки на момент вчинення ОСОБА_12 злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, не набрав законної сили вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 27.03.2015 року, яким ОСОБА_12 засуджено за ч.4 ст.296 КК України.
Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 вересня 2019 року ОСОБА_12 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років 6 місяців; на підставі ч.4 ст.70 КК України, покаранням, призначеним за цим вироком, поглинуто покарання, призначене за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.03.2015 року, та остаточно ОСОБА_12 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років 6 місяців; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
Цим же вироком з ОСОБА_12 стягнуто на користь потерпілого ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 5090 грн та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 100 000 грн.
За обставин, викладених у вироку, 27.09.2016 року ОСОБА_17 перебував у гаражі № НОМЕР_1 раніше знайомого йому ОСОБА_12 , розташованому по вул.Енергетиків у м. Кам`янське, де вживав спиртні напої. Приблизно о 19.00 годин на запрошення ОСОБА_12 до вказаного вище гаражу прийшов малознайомий йому ОСОБА_14 . Приблизно о 19.30 годин 27.09.2016 року, коли ОСОБА_12 у гаражі був відсутній, ОСОБА_17 у присутності ОСОБА_14 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, впав на підлогу у зазначеному гаражі з тумбочки та заснув. 27.09.2016 року, приблизно о 20.00 годин, коли ОСОБА_12 повернувся в гараж, ОСОБА_14 запропонував відвезти ОСОБА_17 додому, оскільки останній самостійно пересуватись не міг у зв`язку з перебуванням у стані сильного алкогольного сп`яніння. ОСОБА_12 везти ОСОБА_17 додому відмовився, після чого самостійно поклав ОСОБА_17 в багажник належного йому автомобіля «Ауди А8» транзитний номер НОМЕР_2 та приблизно о 20.30 годин відвіз його на колишню зупинку громадського транспорту, розташовану по вул. Вокзальній в м.Кам`янське неподалік від перехрестя з вул. Проїзний тупик, залишивши непритомного на бетонному покритті, після чого поїхав. Впродовж вечора 27.09.2016 року ОСОБА_12 разом з раніше знайомим йому ОСОБА_15 вживали спиртні напої, у ході розпиття яких ОСОБА_12 повідомив ОСОБА_15 про ОСОБА_17 , якого він залишив у стані сильного алкогольного сп`яніння на вказаній вище занедбаній зупинці громадського транспорту. Приблизно о 00.00 годин, за пропозицією ОСОБА_15 , на належному йому автомобілі «Тойота Кемри» д.н. НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_14 , разом з ОСОБА_12 , з метою перевірки стану здоров`я ОСОБА_17 та надання, за необхідності, йому допомоги, вони утрьох приїхали на вищезазначену зупинку громадського транспорту по вул. Вокзальній, де на бетонному покритті спав ОСОБА_17 . О 00.03 годин 28.09.2016 року, з метою надання медичної допомоги ОСОБА_17 у зв`язку із станом сильного алкогольного сп`яніння, ОСОБА_14 викликав карету швидкої медичної допомоги, після чого він, ОСОБА_15 та ОСОБА_12 стали чекати приїзду медичних працівників на вищезазначеній зупинці. У цей час ОСОБА_12 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, відчуваючи особисту неприязнь до ОСОБА_17 , який спав на бетонному покритті в положенні лежачи на спині, підійшов до нього та справив на голову останнього природню нужду. Від дій ОСОБА_12 ОСОБА_17 почав прокидатись та, піднявши корпус тіла, присів на бетонному покритті, виконуючи на адресу ОСОБА_12 образи, висловлюючись нецензурною лайкою, у зв`язку з чим у ОСОБА_12 виник злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_17 . Приблизно о 00.05 годин 28.09.2016 року, з метою реалізації вказаного злочинного умислу, ОСОБА_12 , знаходячись на колишній зупинці громадського транспорту, розташованій по вул. Вокзальній у м.Кам`янське неподалік від перехрестя з вул. Проїзний тупик, стоячи навпроти ОСОБА_17 , який продовжував сидіти на бетонному покритті, та відчуваючи до нього особисту неприязнь, правою ногою умисно наніс удар в область грудної клітини останнього, у зв`язку з чим ОСОБА_17 опустив корпус тіла та знову ліг на спину вздовж стіни будівлі зазначеної зупинки. Продовжуючи свої злочинні дії та бажаючи настання смерті ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , діючи умисно, відштовхуючись правою рукою від будівлі зупинки та надаючи своєму тілу прискорення, стрибав обома ногами на грудній клітині останнього на менше 5 разів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій. Побачивши карету швидкої медичної допомоги, яка рухалась у їх бік по проїжджій частині, ОСОБА_12 припинив свої злочинні дії та повернувся до автомобіля ОСОБА_15 28.09.2016 року о 00.16 годин медичними працівниками карети швидкої медичної допомоги була констатована біологічна смерть ОСОБА_17 .
Згідно із висновком судово-медичної експертизи №1204-Е від 12.10.2016 року смерть ОСОБА_17 настала від тупої травми грудної клітини з переломами ребер, розривом стінки лівого шлуночку серця, яка ускладнилась тампонадою серця, про що свідчать виявлені при дослідженні переломи ребер по передній поверхні з обох сторін, згорток крові вагою 310 гр., який наповнює форму серця в серцевій сорочці, розрив стінки лівого шлуночку серця з масивним крововиливом, крововиливи під плеврою легенів в області коренів з переходом на діафрагмальну поверхню, крововилив в області верхньої частини аорти, рідка темно-червона кров в порожнинах серця та великих судин. Вказана тупа травма грудної клітини відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та в даному випадку викликала смерть.
Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи №36 від 13.02.2017 року, смерть ОСОБА_17 настала від закритої тупої травми грудної клітини з двобічними переломами ребер, масивними крововиливами в навколоаортальну клітковину та в області грудного відділу аорти, розривом лівого шлуночку серця, з подальшим крововиливом в порожнину серцевої сорочки та стисненням серця (тампонада кров`ю). Характер тілесних ушкоджень свідчить про те, що всі пошкодження, виявлені у потерпілого ОСОБА_17 , виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), якими могли бути рука, нога, взута у взуття, а також інший тупий твердий предмет, визначити конкретні характерологічні ознаки травмуючої поверхні якого (яких) не представляється можливим. Характер та локалізація тілесних ушкоджень, виявлених в області грудної клітки (віддалені переломи ребер, прямий (у місці контакту тупого твердого предмету) перелом одного ребра, крововилив в парааортальній клітковині) вказує на те, що в даному випадку мало місце не менше 2-х ударів тупим твердим предметом в область грудної клітини потерпілого.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційних скарг прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, і потерпілого, та частково підтримав доводи апеляційної скарги першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_13 , обвинуваченого та його захисників, які підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , просили закрити кримінальне провадження та заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурорів та потерпілого, потерпілого та його представника, які підтримали апеляційну скаргу потерпілого та заперечували проти задоволення апеляційних скарг захисника обвинуваченого і першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_13 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурорів та потерпілого підлягають частковому задоволенню, а апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Доводи захисника щодо невинуватості ОСОБА_12 в умисному вбивстві ОСОБА_17 , не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та дослідженим судом першої інстанції доказам, яким у вироку судом надано належну оцінку.

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого йому злочину, підтверджується наступними доказами:

- показами свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , наданими ними в судовому засіданні, відповідно до яких вони розповіли про обставини вчинення обвинуваченим умисного вбивства ОСОБА_17 , та щодо механізму нанесення потерпілому обвинуваченим тілесних ушкоджень, а саме, що ОСОБА_12 ногами наносив удари ОСОБА_17 в область грудної клітини та стрибав на ньому;
- показами потерпілого ОСОБА_8 , який є рідним братом ОСОБА_17 , та який в судовому засіданні повідомив, що про обставини вбивства його брата ОСОБА_12 йому стало відомо від свідка ОСОБА_14 , та розповів щодо обставин вчинення цього злочину, які йому стали відомі від вказаного свідка;

- показами свідка ОСОБА_25 , який є батьком загиблого, та який в судовому засіданні зазначив, що в протоколі огляду трупу стоїть його підпис, можливо підписав цей протокол у морзі;
- показами свідків ОСОБА_37 та ОСОБА_20 , які були в складі бригади швидкої медичної допомоги та восени 2016 року вночі виїжджали на виклик, в якому було повідомлено, що в районі першої лікарні лежить чоловік. Коли приїхали на місце, то вони провели огляд цього чоловіка та діагностували його смерть;

- показами свідка ОСОБА_38 , який є лікарем-рентгенологом, та який в судовому засіданні повідомив, що він описував знімок травми ноги ОСОБА_12 , відповідно до якого там був перелом лодижки, при цьому зазначив, що самого хворого він не бачив, а просто приходив та описував знімки. За яких обставин був зроблений знімок, йому невідомо;
- показами свідка ОСОБА_16 , наданими нею в судовому засіданні щодо подій, які відбулись в жовтні 2016 року, а саме, що ОСОБА_39 привезла ОСОБА_12 , який був у стані алкогольного сп`яніння, до неї додому, де він ліг спати. Вона прийшла додому приблизно о 15.30 годин, та побачила, що за хатою ОСОБА_39 розмовляла з ОСОБА_12 .. Потім ОСОБА_39 забрала пакет, замила туфлі, поклала їх у коридорі, після чого поїхала з ОСОБА_12 на таксі. Того дня вона бачила ОСОБА_12 , він нормально пересувався, не кульгав. Вона не знає, навіщо ОСОБА_39 привозила сина до них, раніше вона його у них не залишала;
- показами свідка ОСОБА_40 , який в судовому засіданні повідомив, що в день події був черговим слідчим (дату не пам`ятає). Вночі від чергового отримав повідомлення, що на вулиці неподалік від міської лікарні №1 знаходиться труп чоловіка. Він виїхав на місце у складі слідчо-оперативної групи. На місці побачив, що на зупинці лежить чоловік без ознак життя. Для огляду трупа він викликав судово-медичного експерта, але за якихось причин експерт не змогла вночі приїхати. На місці залишилися працівники поліції, а вони поїхали за експертом та приїхали вранці, де він складав протокол огляду місця події та трупу. Огляд робився з судово-медичним експертом, також запросили понятих. Фотографії робилися під час огляду трупу. На момент початку огляду особу чоловіка не було встановлено, тому зазначалось - невстановлена особа. Йому подзвонив один з працівників та сказав, що особа трупа встановлена, що батько побачив фотографію трупа та впізнав сина. На момент складання протоколу огляду місця події на місце батько потерпілого не доїхав, у зв`язку з чим він у подальшому підписував протокол огляду у приміщенні Заводського відділення поліції;
- показами свідка ОСОБА_23 , який в судовому засіданні повідомив, що він працює у Кам`янському відділі поліції. В ніч з 27.09.2016 року на 28.09.2016 року він знаходився на чергуванні. Рапорту щодо виклику та виявлення трупу на зупинці біля 1-ї лікарні не пам`ятає, можливо писав. Особисто виїжджав на труп, з ним була слідчо-оперативна група, також на місці була швидка медична допомога. Лікар знайшов телефон, віддав їм. В що був вдягнутий труп чоловіка не пам`ятає, оскільки було темно, тілесних ушкоджень не бачив. Вони деякий час охороняли місце події, а слідчо-оперативна група проводила слідчі дії. На місці події була вилучена банківська картка.
Також вина обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні цього злочину підтверджується письмовими доказами:
- протоколом огляду трупу від 28.09.2016 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого на зупинці автотранспорту по вул. Вокзальній неподалік від перехрестя з вул. Проїзний тупик в м. Кам`янське оглянуто труп чоловіка (зафіксовано положення трупу, одяг трупу, стан трупних явищ). З місця події вилучено: мобільний телефон «Nokia 1280» IMEI НОМЕР_4 із сім-карткою оператора мобільного зв`язку Київстар НОМЕР_5 , гаманець чорного кольору із банківською карткою ПАТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_6 , візитку, календарик, папірець із рукописними записами (т. 1 а.п. 8-9);
- картою виїзду швидкої медичної допомоги №6 від 28.09.2016 року, відповідно до якої 28.09.2016 року о 00.16 годин медичними працівниками на місці скоєння кримінального правопорушення було діагностовано біологічну смерть потерпілого (т. 1 а.п. 24);
- лікарським свідоцтвом про смерть №1204 від 28.09.2016 року, відповідно до якого смерть ОСОБА_17 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 від тампонади серцевої сорочки, травми серця з крововиливом в навколосерцеву сумку (гемоперикард), ушкодження внаслідок контакту з тупим предметом (т. 1 а.п. 10);
- висновком судово-медичної експертизи №1204-Е від 12.10.2016 року, відповідно до якого смерть ОСОБА_17 настала від тупої травми грудної клітки, при цьому вказана травма виникла внаслідок травматичної дії в область передньої поверхні грудної клітки з напрямком спереду-назад, можливо з подальшим стисканням. Давність її виникнення незадовго до моменту смерті. Виявлені пошкодження у вигляді саден в області носу, в поперековій області зліва відносяться до легких тілесних пошкоджень, які мають незначні скороминущі наслідки, виникли внаслідок дії тупого твердого предмета, предметів, незадовго до настання смерті та в причинному зв`язку з настанням смерті не знаходяться. Враховуючи ступінь вираженості трупних явищ на момент огляду трупа на місці його виявлення та під час розтину експерт вважає, що смерть ОСОБА_17 настала близько 00.00 год. 02.00 год. 28.09.2016 року (т. 1 а.п. 145-150);
- протоколами проведення слідчого експерименту за участі свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 від 07.10.2016 року з фототаблицею до них, відповідно до яких свідки на місці вчинення кримінального правопорушення розповіли про обставини вчинення злочину, а також вказали механізм заподіяння ОСОБА_12 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_41 (т. 1 а.п. 136-143, 128-135);
- висновком додаткової судово-медичної експертизи №1204-Е-Д від 18.10.2016 року, відповідно до якого смерть ОСОБА_17 настала від тупої травми грудної клітки, при цьому вказана травма грудної клітки виникла внаслідок травматичної дії в область передньої поверхні грудної клітки з напрямком спереду-назад, можливо з подальшим стисканням. Давність її виникнення незадовго до моменту смерті. Виявлені пошкодження у вигляді саден в області носу, в поперековій області зліва відносяться до легких тілесних пошкоджень, які мають незначні скороминущі наслідки, виникли внаслідок дії тупого твердого предмета, предметів, в поперековій області ймовірно при сковзанні, незадовго до настання смерті та в причинному зв`язку з настанням смерті не знаходяться. Враховуючи ступінь вираженості трупних явищ на момент огляду трупа на місці його виявлення та під час розтину експерт вважає, що смерть ОСОБА_17 настала близько 00.00 год. 02.00 год. 28.09.2016 року. Враховуючи ступінь вираженості запальної реакції в області пошкоджень експерт вважає, що після їх отримання потерпілий жив не великий проміжок часу, який може вимірюватись десятками хвилин. Враховуючи характер та розташування пошкоджень експерт вважає, що потерпілому було нанесено не менше 2-х травматичних дій в область передньої поверхні грудної клітки, 1-ї в область спинки носу, 1-ї в поперекову область зліва. При розтині трупа пошкоджень, які були характерні для виникнення при падінні потерпілого з висоти особистого зросту, не виявлено. Не виключено, що садна в поперековій області могла виникнути внаслідок падіння потерпілого на задню поверхню тіла з послідуючим сковзанням. З урахуванням характеру та розташування пошкоджень наявні на трупі ОСОБА_17 тілесні ушкодження могли виникнути при взаємному розташуванні потерпілого та нападника та за механізмом, які відображено у протоколах слідчих експериментів за участі свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (т. 1 а.п. 152-155);
- висновком комісійної судово-медичної експертизи №36 від 13.02.2017 року, відповідно до якого згідно даних первинної судово-медичної документації у ОСОБА_17 мала місце закрита тупа травма тіла, при цьому термін виникнення тілесних ушкоджень може відповідати даті, вказаній в матеріалах кримінального провадження, тобто, могли бути спричинені в ніч з 27.09.2016 року на 28.09.2016 року. Характер тілесних ушкоджень (садна, переломи ребер з крововиливами в оточуючі м`які тканини) свідчить про те, що всі пошкодження, виявлені у потерпілого ОСОБА_17 , виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), якими могли бути рука, нога, взута у взуття, а також інший тупий твердий предмет, визначити конкретні характерологічні ознаки травмуючої поверхні якого (яких), в даному випадку, не представляється можливим, так для цього нема об`єктивних судово-медичних даних, тому що вона (контактуюча поверхня) не відобразилася на пошкодженнях. Наявність крововиливу в навколо аортальній ділянці, переломів ребер, розташованих, як справа, так і ліворуч на відстані від дії тупого твердого предмету (непрямі переломи), наскрізний розрив серця, дозволяє прийти до підсумку, що ці пошкодження виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), діючих в область передньої поверхні грудної клітини потерпілого, з подальшим, більш ймовірним, стиснення її (грудної клітини) в напрямку спереду назад. Виявлені у потерпілого пошкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітини з переломами ребер, розривом серця відносяться до тяжкого ступеню за ознаками небезпеки для життя, та, у даному випадку, призвели до смерті. Смерть ОСОБА_17 настала від закритої тупої травми грудної клітини з двобічними переломами ребер, масивними крововиливами в навколо аортальну клітковину та в області грудного відділу аорти, розривом лівого шлуночку серця з подальшим крововиливом в порожнину серцевої сорочки та стисненням серця (тампонада кров`ю). Враховуючи ступінь вираженості трупних явищ на момент огляду трупа на місці його виявлення, враховуючи причину смерті та умови, в яких знаходився труп, смерть ОСОБА_17 настала не більше ніж за 7-9 годин до огляду трупу його на місці виявлення. Враховуючи ступінь вираженості запальної реакції пошкоджень, експерти вважають, що з моменту спричинення тілесних ушкоджень до настання смерті пройшов короткий термін часу, який нараховується декількома десятків хвилин, але не більше ніж одна година. Враховуючи локалізацію та характер тілесних ушкоджень, виявлених в області грудної клітки, вище визначених механізм спричинення тілесних ушкоджень, встановлений при проведенні комісійної судово-медичної експертизи, не виключено, що в момент спричинення тілесних ушкоджень потерпілий, більш вірогідно, знаходився в горизонтальному положенні та був повернутий передньою поверхнею тіла до нападаючого. Потерпілі з подібними травмами можуть виконувати активні дії до втрати свідомості. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень експерти вважають, що якихось судово-медичних даних, які б свідчили про можливість виникнення тілесних ушкоджень в результаті падіння потерпілого з висоти, нема. Кількість пошкоджень у вигляді саден в області носу та в поперековій ділянці (по одному) свідчить про те, що в ці області тіла було спричинено 2 механічні дії (удари тупим твердим предметом як відмічено в теперішніх підсумках), яким могла бути рука, нога, взута у взуття, а також інший тупий твердий предмет, визначити конкретні характерологічні ознаки якого (яких) в даному випадку не представилося можливим. Визначити конкретну кількість ударних дій тупим твердим предметом (предметами), діючих в область грудної клітини, не представляється можливим, так як для цього нема об`єктивних судово-медичних даних. Але, характер та локалізація тілесних ушкоджень, виявлених в області грудної клітки (віддалені переломи ребер, прямий (у місці контакту тупого твердого предмету) перелом одного ребра, крововилив в парааортальній клітковині, вказує на той факт, що, в даному випадку, мало місце не менше 2-х ударів тупим твердим предметом в область грудної клітини потерпілого. Характер та локалізація тілесних ушкоджень, визначений комісією експертів механізм їх спричинення, не суперечить механізму виникнення ушкоджень, відображених в протоколах проведення слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Захворювання ОСОБА_17 , виявлені при експертизі трупу, у вигляді помірно вираженого артеріолосклерозу судин серця та навколосудинного кардіосклерозу, паренхіматозної дистрофії печінки не знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті. На підставі даних кримінального провадження, приймаючи до уваги дані карти виїзду швидкої медичної допомоги, а також результати судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_17 , встановлено, що дії працівників карети швидкої медичної допомоги, які прибули по виклику та встановили у потерпілого діагноз «біологічна смерть», були достатньо кваліфікованими (т. 3 а.п. 84-107).
Судово-медичний експерт ОСОБА_42 в судовому засіданні підтвердила висновок комісійної судово-медичної експертизи №36 від 13.02.2017, який робився на підставі усіх наданих матеріалів кримінального провадження, у тому числі висновків первинних судово-медичних експертиз;
- висновком повторної комісійної судово-медичної експертизи №434/18 від 12.03.2019 року, в якому зазначено, що є підстави вважати, що смерть ОСОБА_17 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 між 23 та 24 годинами. Запис у висновку експерта №1204-Е «… Трупні плями…. блідніють та відновлюють свій колір через 7 годин 55 хвилин 8 годин 10 хвилин (13.10 годин 28.09.2016 року) є некоректним і тому не може братися до уваги при встановленні часу настання смерті ОСОБА_17 . У висновку додаткової судово-медичної експертизи №1204-Е-Д від 18.10.2016 року та висновку судово-медичної експертизи (за матеріалами справи) №36 від 13.02.2017 року відсутні судово-медичні дані, які можна було б додатково використати для встановлення часу настання смерті ОСОБА_17 . Характер переломів ребер та їх анатомічна локалізація, наявність «розриву стінки лівого шлуночка серця з масивним крововиливом, крововиливи під плеврою легенів в області коренів з переходом на діафрагмальну поверхню, крововилив в області верхньої частини грудного відділу аорети» свідчить про те, що травма грудної клітки виникла за рахунок її стиснення в напрямку спереду назад при положенні ОСОБА_17 лежачи на спині. Вказана травма грудної клітки виникла безпосередньо перед настанням смерті ОСОБА_17 , знаходиться з нею у прямому причинному зв`язку і має ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Утворення цієї травми «при падінні з висоти особистого зросту з прискоренням або без прискорення» виключається і після її виникнення ОСОБА_17 не міг «…вчиняти будь-які самостійні дії (пересуватися, кричати, чинити опір)». Садна носу та поперекової ділянки, які, з огляду на їх морфологію, утворились у різний час за життя ОСОБА_17 від дії тупих предметів, не знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті і мають ознаку легких тілесних ушкоджень, як в своїй сукупності так і кожне окремо. В наданих матеріалах відсутні судово-медичні дані, які б вказували на те, що закрита травма грудної клітки могла «… утворитися при ударі виступаючими частинами автомобіля чи наїзді на нього колесом легкового автомобіля в положенні лежачи». Відсутність можливості порівняння рентгенограм від 04.12.2015 року та 19.09.2016 року правого гомілково-ступневого суглобу ОСОБА_12 не дозволяє дати відповідь на питання «Чи могли пошкодження, виявлені на трупі ОСОБА_17 , утворитися при механізмі та взаєморозташуванні потерпілого та нападника, так як вказали в протоколах слідчого експерименту свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , з урахуванням того, що у ОСОБА_12 було діагностовано: «перелом зовнішньої лодижки справа» від 19.09.2016» (т. 6 а.п. 161-189).
Відповідно до листа ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи» МОЗ України №627/3 від 05.04.2019 року у висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи №434/18 від 12.03.2019 року була допущена технічна помилка. Замість запису «…є підстави вважати, що смерть ОСОБА_17 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 між 23 та 24 годинами.» слід вважати «…є підстави вважати, що смерть ОСОБА_17 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 між 23 та 24 годинами.» (т. 6 а.п. 208);
- протоколом огляду від 07.10.2016 року з фототаблицею до нього, проведеного за участі свідка ОСОБА_14 , відповідно до якого під час огляду території міського пляжу поблизу кафе «Затока» по вул. Набережній, 28-А в м. Кам`янське виявлено та вилучено покривало помаранчевого кольору. Як зазначив під час огляду свідок ОСОБА_14 на вказаній ділянці місцевості в ніч з 27 на 28 вересня 2016 року з мосту були викинуті належний ОСОБА_17 мобільний телефон та покривало, на якому ОСОБА_12 перевозив ОСОБА_17 у багажнику свого автомобіля (т. 1 а.п. 122-127);
- висновком судово-імунологічної експертизи №7 від 10.01.2017 року, відповідно до якого на куртці (об`єкти №№1-14), яка належить потерпілому ОСОБА_17 , наявності крові не встановлено. В деяких слідах на куртці, яка належить потерпілому ОСОБА_17 (об`єкти №№5,6,9,10) встановлена наявність сечі, визначити групову приналежність якої не представилось можливим (т. 3 а.п. 7-9);
- висновком експерта №12/4.1-869 від 13.10.2016 року, відповідно до якого на поверхні внутрішньої сторони комірця куртки трупа ОСОБА_17 , вилученої 28.09.2016 року, виявлено слід розмірами 25х70 мм. Встановити, чи залишений слід низом взуття можливо при наявності конкретного слідовідображаючого об`єкту (т. 1 а.п. 116-121);
- протоколом огляду від 04.10.2016 року, у ході якого оглянуто належний потерпілому ОСОБА_8 мобільний телефон SAMSUNGGT-I8190. Під час огляду мобільного телефону у папці «Диктофон» виявлено файли, позначені як «Голос 007» 03.10.2016року, 09.56 та «Голос 004» 30.09.2016, 32.46. При відкритті (відтворенні) файлів «Голос 004» та «Голос 007» встановлено аудіозапис розмови двох чоловіків. Зі слів ОСОБА_8 розмова відбувається між ним та ОСОБА_14 про обставини смерті ОСОБА_17 (т. 1 а.п. 73-74);
- протоколом додаткового огляду від 06.11.2016 року зі стенограмою до нього, у ході якого оглянуто належний потерпілому ОСОБА_8 мобільний телефон SAMSUNGGT-I8190. Під час огляду мобільного телефону у папці «Диктофон» виявлено файли, позначені як «Голос 007» 03.10.2016, 09.56 та «Голос 004» 30.09.2016, 32.46. При відкритті (відтворенні) файлів «Голос 004» та «Голос 007» встановлено аудіозапис розмови двох чоловіків про обставини смерті ОСОБА_17 , відповідно до якої вбачається, що ОСОБА_12 причетний до заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень (т. 2 а.п. 101-113);
- листом КП «Дніпродзержинський спецкомбінат» №03 від 15.01.2018 року, відповідно до якого згідно журналу реєстрації виїзду дзвінок на підприємство щодо необхідності перевезення трупу ОСОБА_17 надійшов о 09.00 год. 28.09.2016 року (т. 5 а.п. 56);
- висновком судово-медичної експертизи №77-Е від 21.02.2017 року, відповідно до якого на питання чи є у ОСОБА_12 тілесні ушкодження в області правої гомілки, давність утворення яких може відповідати терміну виникнення 19.09.2016 року експерт відповів, що судово-медичному експерту належить утриматись від встановлення тяжкості тілесних пошкоджень у випадку відмови обстеженого від додаткового огляду чи явки його на повторне обстеження, якщо це позбавляє експерта можливості правильно оцінити характер ушкодження, його клінічний перебіг і кінець. Для вирішення поставленого питання необхідно провести контрольне рентген-обстеження обох гомілково-ступневих суглобів (т. 3 а.п. 143-144);
- іншими доказами, зазначеними у вироку, та взятими судом до уваги.
Колегія суддів вважає, що покази потерпілого та свідків узгоджуються між собою, підтверджуються письмовими доказами, яким судом надано належну оцінку, а тому правомірно покладені в основу вироку суду.
Колегія суддів звертає увагу на те, що механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_17 обвинуваченим, вказаний свідками ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на слідчому експерименті 07.10.2016 року, узгоджується з висновком додаткової судово-медичної експертизи № 1204-Е-Д від 18.10.2016 року та висновком комісійної судово-медичної експертизи № 36 від 13.02.2017 року, з яких вбачається, що наявні на трупі ОСОБА_17 тілесні ушкодження могли виникнути за механізмом, які відображено у протоколах слідчих експериментів за участю вказаних свідків, а тому твердження захисника щодо невинуватості ОСОБА_12 у вчинені інкримінованого йому злочину, спростовується проведеними слідчими експериментами за участю ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які були прямими свідками цих подій.
Твердження захисника про те, що судом першої інстанції не взято до уваги покази ОСОБА_25 щодо стану здоров`я ОСОБА_17 , а саме, що він перебував на обліку у лікаря-нарколога та падав з дерева, де отримав травму, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 36 від 13.02.2017 року, захворювання ОСОБА_17 не знаходиться в причинному зв`язку з настанням смерті, при цьому зазначено, що характер та локалізація тілесних ушкоджень, виявлених в області грудної клітки вказує на той факт, що в цьому випадку, мало місце не менше 2-х ударів тупим твердим предметом в область грудної клітини потерпілого, також відповідно до висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи №434/18 від 22.03.2019 року, травма грудної клітки потерпілого виникла за рахунок її стиснення в напрямку спереду назад при положенні ОСОБА_17 , лежачи на спині, при цьому вказана травма грудної клітки виникла безпосередньо перед настанням смерті ОСОБА_17 , знаходиться з нею у прямому причинному зв`язку і має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, також зазначено, що утворення цієї травми «при падінні з висоти особистого зросту з прискоренням або без прискорення» виключається, і після її виникнення ОСОБА_17 не міг «…вчиняти будь-які самостійні дії (пересуватися, кричати, чинити опір)».
Доводи сторони захисту про те, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_12 було замовлено певним колом осіб, а тому є сфабрикованим, що випливає з телефонних розмов між свідком ОСОБА_18 та потерпілим ОСОБА_8 , колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, під час цієї ж розмови свідок ОСОБА_14 підтвердив той факт, що він бачив як ОСОБА_12 стрибав по ОСОБА_17 (т.2 а.п.102).
Посилання захисника на те, що судом не взято до уваги покази свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 (група швидкої допомоги), які виїздили на виклик та діагностували біологічну смерть ОСОБА_17 , при цьому зазначали, що ніяких тілесних ушкоджень у потерпілого не було та вони не бачили садна в області носу, не є такими, що вказують на невинуватість обвинуваченого, оскільки свідок ОСОБА_43 пояснювала, що фельдшер ОСОБА_44 щупала живіт, ребра, ознак переломів не було, а свідок ОСОБА_20 пояснювала, що виявити переломи ребер вона не змогла б, оскільки це може виявити травматолог, а вона-фельдшер, крім того, саме цією бригадою швидкої медичної допомоги було констатовано біологічну смерть ОСОБА_17 , вказані свідки зазначали про те, що біля зупинки була машина, біля якої стояв чоловік, який запитав, чи може він бути вільним, на що вони йому відповіли ствердно, що узгоджується із показами свідка ОСОБА_14 , який пояснював, що саме він викликав швидку допомогу ОСОБА_17 , щоб того забрали до лікарні, був очевидцем побиття ОСОБА_17 обвинуваченим, а також коли приїхала швидка допомога, йому відповіли, що він може бути вільний, а відповідно до проведених комісійної судово-медичної експертизи № 36 від 13.02.2017 року та повторної комісійної судово-медичної експертизи № 434/18 від 12.03.2019 року, у ОСОБА_17 було виявлено закриту тупу травму грудної клітини з множинними переломами ребер, крововиливами, з наступним розривом серця.
Зазначені обставини вказують також на необґрунтованість доводів захисника щодо несвоєчасного складення протоколу огляду трупу, оскільки час його складання не спростовує висновків суду щодо доведення вини обвинуваченого у вчиненні злочину на підставі зазначених у вироку суду доказів.
Доводи захисника про те, що свідок ОСОБА_21 на місці злочину знайшов мобільний телефон та передав його працівнику поліції ОСОБА_23 , а тому на час огляду місця події мобільний телефон не міг бути біля тіла потерпілого, судом неналежно оцінені покази свідка ОСОБА_23 про передачу ним мобільного телефону слідчому, не є такими, що заслуговують на увагу, оскільки факт виявлення телефону саме на місці події підтверджується показами як самого свідка ОСОБА_21 , наданими ним в судовому засіданні, так і показами свідків ОСОБА_37 та ОСОБА_20 , при цьому свідок ОСОБА_23 не заперечував цього факту, а також сам обвинувачений ОСОБА_12 пояснював, що підходив до ОСОБА_17 , який лежав, та дав йому ляпаса, на що той не відреагував, свій мобільний телефон загубив.
Доводи апеляційної скарги щодо зазначення у попередньому лікарському свідоцтві двох причин смерті, а також зазначення про це судово-медичним експертом ОСОБА_22 не є слушними, оскільки відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №36 від 13.02.2017 смерть ОСОБА_17 настала від закритої тупої травми грудної клітини з двобічними переломами ребер, масивними крововиливами в навколо аоральну клітковину та в область грудного відділу аорти, розривом лівого шлуночку серця з подальшим крововиливом в порожнину серцевої сорочки та стисненням серця (тампонада кров`ю). Характер та локалізація тілесних ушкоджень, визначений комісією експертів механізм їх спричинення, не суперечить механізму виникнення ушкоджень, відображених в протоколах проведення слідчих експериментів за участі свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .
Також, аналогічні висновки надані додатковою судово-медичною експертизою №1204-Е-Д від 18.10.2016 року та не суперечать висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи №434/18 від 12.03.2019 року.
Посилання апеляційної скарги на те, що суд не надав належної оцінки показам ОСОБА_25 з приводу того, що його син травм напередодні події не отримував, що не узгоджується з фотографіями, наданими ОСОБА_12 , та медичними довідками, не можуть бути взяті до уваги, оскільки в основу вироку суду обґрунтовано покладено висновок повторної комісійної судово-медичної експертизи №434/18 від 12.03.2019 року, відповідно до якого травма грудної клітки виникла безпосередньо перед настанням смерті ОСОБА_17 , знаходиться з нею у прямому причинному зв`язку і має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, утворення цієї травми при падінні з висоти особистого зросту з прискоренням або без прискорення виключається.
Посилання сторони захисту щодо неправомірного зазначення в протоколі огляду трупа - ОСОБА_25 , який є батьком загиблого, підпис якого міститься у зазначеному протоколі, який участі в огляді трупу на місці не приймав, колегія суддів вважає таким, що не свідчить про допущені порушення ст.238 КПК України, як на те посилається захисник, оскільки відповідно до зазначеної норми при огляді трупа приймав участь слідчий та судово-медичний експерт ОСОБА_22 , а також двоє понятих відповідно до положень ч.7 ст 223 КПК України, свідок ОСОБА_25 підтвердив, що у протоколі стоїть його підпис, можливо підписував його у морзі, де впізнав труп сина.
Доводи захисника щодо проведення огляду трупу виключно прокурором, за участю експерта криміналіста не відповідають положенням ст.238 КПК України, яка передбачає огляд трупу також слідчим та участь судово-медичного експерта. При цьому відповідно до ч.2 ст.238 КПК України огляд трупа може здійснюватись одночасно з оглядом місця події. А тому відсутність окремо складених протоколів огляду місця події та трупу не є істотним порушенням КПК України. Згідно із протоколом огляду трупа місцем огляду була зупинка автотранспорту по вул.Вокзальній неподалік від перехрестя з вул.Проїздний тупик в м.Кам`янському, де на асфальтному покритті лежав труп невстановленого чоловіка (т.1,а.п.8,9). Проведення огляду трупу вночі, коли його було виявлено, за показаннями свідка ОСОБА_40 , було неможливим, оскільки чекали на прибуття експерта, участь якого обов`язкова. А тому зауваження захисника щодо допущених порушень при огляді трупу та неналежної оцінки показів свідка ОСОБА_40 не заслуговують на увагу.
Також, твердження захисника ОСОБА_11 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції про те, що протокол огляду трупу судом першої інстанції не досліджувався колегія суддів вважає безпідставним, оскільки спростовується журналом судового засідання від 31.01.2018 року (а.п. 218 т.5) та його технічним записом, відповідно до якого судом було досліджено письмові докази, в тому числі протокол огляду трупу (а.п. 8-9 т.1).
Доводи захисника про те, що свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 надавали різні покази та про те, що не було перехресного допиту, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не можуть бути взяті до уваги, оскільки покази, надані вказаними свідками в судовому засіданні та під час проведення слідчих експериментів за їх участю узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз № 1204-Е-Д від 18.10.2016 року, № 36 від 13.02.2017 року та № 434/18 від 12.03.2019 року, яким суд першої інстанції надав належну оцінку. Окрім того, судом у вироку обґрунтовано зазначено, що допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 повідомили, що до події у них з ОСОБА_12 були нормальні відносини, у зв`язку з чим суд вважає що у свідків не було підстав обмовляти обвинуваченого. При цьому, свідок ОСОБА_14 під час допиту вказував, що після події до нього надходили погрози з вимогою від нього мовчати про причетність ОСОБА_12 до вчинення кримінального правопорушення, а тому судом під час розгляду кримінального провадження не встановлено об`єктивних даних, які б свідчили, що свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 обмовили обвинуваченого ОСОБА_12 . Посилання захисника на показання зазначених свідків, що були надані в ході досудового розслідування, не є слушними, оскільки судом правильно покладено відповідно до ч.4 ст.95 КПК України покази свідків, які були безпосередньо допитані в суді першої інстанції.
Також твердження сторони захисту про те, що покази свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_36 в частині того, що ОСОБА_12 на ОСОБА_17 справив свою нужду, спростовуються тим, що одяг потерпілого був сухим, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки відповідно до висновку судово-імунологічної експертизи №7 від 10.01.2017 року, в деяких слідах на куртці, яка належить потерпілому ОСОБА_17 (об`єкти №№5,6,9,10) встановлена наявність сечі, визначити групову приналежність якої не представилось можливим (т.3, а.п.7-9).
Посилання захисника на те, що за участю ОСОБА_12 не було проведено відтворення обстановки події, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки обвинувачений свою вину у вчиненні вбивства ОСОБА_17 не визнавав та про обставини його смерті нічого не повідомляв, тому проведення такої слідчої дії як відтворення обстановки та обставин події за його участю є безпідставним, при цьому така слідча дія була проведена за участю свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які на місці вчинення кримінального правопорушення детально розповіли про обставини вчинення злочину, продемонстрували механізм заподіяння потерпілому ОСОБА_17 тілесних ушкоджень. Крім того, висновками судово-медичних експертиз № 1204-Е-Д від 18.10.2016 року та № 36 від 13.02.2017 року підтверджено те, що характер та локалізація тілесних ушкоджень ОСОБА_17 , визначений комісією експертів механізм їх спричинення, не суперечить механізму виникнення ушкоджень, відображених в протоколах проведення слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .
Доводи сторони захисту про те, що судом не перевірено того, що при переломі лодижки обвинувачений не міг стрибати, та судом безпідставно не прийняті до уваги покази свідка ОСОБА_30 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються показами ОСОБА_8 , ОСОБА_16 та ОСОБА_14 , які зазначали, що ОСОБА_12 , в період інкримінованого йому злочину нормально пересувався та не кульгав, а також висновком судово-медичної експертизи №77-Е від 21.02.2017 року, відповідно до якого на питання чи є у ОСОБА_12 тілесні ушкодження в області правої гомілки, давність утворення яких може відповідати терміну виникнення 19.09.2016 року експерт відповів, що судово-медичному експерту належить утриматись від встановлення тяжкості тілесних пошкоджень у випадку відмови обстеженого від додаткового огляду чи явки його на повторне обстеження, якщо це позбавляє експерта можливості правильно оцінити характер ушкодження, його клінічний перебіг і кінець. Для вирішення поставленого питання необхідно провести контрольне рентген-обстеження обох гомілково-ступневих суглобів (т.3, а.п.143-144). Відповідно до висновку експерта №434/18 від 12.03.2019 року комісією експертів не надано відповіді на питання щодо можливості спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , у якого діагностовано перелом зовнішньої лодижки справа за обставин, повідомлених свідками ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , оскільки у комісії відсутня можливість порівняння рентгенограм від 04.12.2015 року та 19.09.2016 року правого гомілково-ступневого суглобу ОСОБА_12 (т.6 а.п.189).
Твердження захисника про те, що судом безпідставно взято до уваги покази свідка ОСОБА_16 щодо наданих нею туфель, які начебто належать ОСОБА_12 , та за висновком комісійної судово-медичної експертизи речових доказів №6-мк слід на одязі потерпілого біля комірця не відповідає відбиткам взуття, яке належить ОСОБА_12 , колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновків суду, оскільки покази цього свідка та висновку експерта оцінені у сукупності з іншими доказами, які доводять вину ОСОБА_12 у вчиненні злочину. Крім того, за висновком експерта 6мк від 05.02.2019 року на дослідження надавались бутси футбольні, які належали ОСОБА_17 (т.6 а.п. 159).
Посилання захисника на те, що судом було відмовлено в задоволенні клопотання щодо перебування свідка ОСОБА_16 на обліку у лікаря-нарколога, не може бути взято до уваги, оскільки така інформація не несе жодного інформативного характеру щодо вчиненого злочину, адже вона не може підтвердити чи спростувати відомості, які містяться в матеріалах цього кримінального провадження щодо вбивства обвинуваченим ОСОБА_17 .

Доводи сторони захисту щодо шантажування працівниками поліції свідка ОСОБА_16 задля надання нею неправдивої інформації щодо ОСОБА_12 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.
Твердження захисника про те, що судом не взято до уваги покази свідків ОСОБА_31 та ОСОБА_32 щодо виїзду 28.09.2016 року о 09.00 годин за викликом та доставки трупа ОСОБА_17 о 10.00 годині є безпідставним, оскільки судом першої інстанції, окрім показів вказаних свідків, було враховано лист КП «Дніпродзержинський спецкомбінат» №03 від 15.01.2018 року, відповідно до якого згідно журналу реєстрації виїзду дзвінок на підприємство щодо необхідності перевезення трупу ОСОБА_17 надійшов о 09.00 год. 28.09.2016 року, а також лист Кам`янського міжрайонного відділення СМЕ КЗ «Дніпропетровське обласне бюро СМЕ» ДОР №461/151 від 21.08.2018 року, відповідно до якого труп ОСОБА_17 був доставлений до відділення СМЕ 28.09.2016 року та прийнятий на підставі постанови слідчого СВ Заводського ВП ОСОБА_40 про призначення експертизи від 28.09.2016 року.
Разом з тим, зазначені обставини не спростовують висновки суду щодо доведення винуватості ОСОБА_12 в інкримінованому йому злочині.
Доводи захисника щодо непризначення трасологічної та дактилоскопічної експертиз для визначення ймовірних слідів волочіння або їх відсутність, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що для повного та об`єктивного розгляду справи було проведено всі необхідні експертизи, окрім того, частиною 2 статті 242 КПК України (в редакції, яка діяла на час проведення досудового розслідування) визначено перелік підстав, з яких слідчий або прокурор зобов`язані звернутися до експерта для проведення експертизи, однак зазначені захисником експертизи не входять до вказаного переліку як обов`язкові.
Разом з цим, слід зазначити, що відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.243 КПК України: - сторона обвинувачення залучає експерта за наявності підстав для проведення експертизи, у тому числі за клопотанням сторони захисту чи потерпілого; - експерт може бути залучений слідчим суддею за клопотанням сторони захисту у випадках та в порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, однак з матеріалів кримінального провадження вбачається, що захисники обвинуваченого, відповідно до ст.243 КПК України, до прокурора чи слідчого судді з клопотанням про проведення трасологічної та дактилоскопічної експертиз не зверталися.
Твердження сторони захисту щодо розбіжностей у висновках експертів в частині часу настання смерті потерпілого колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до висновків судово-медичної експертизи №1204-Е від 12.10.2016 року та додаткової судово-медичної експертизи №1204-Е-Д від 18.10.2016 року смерть ОСОБА_17 настала близько 00.00 годин - 02.00 годин 28.09.2016 року, також відповідно до висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи № 434/18 від 12.03.2019 року та листа ДУ Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України №627/3 від 05.04.2019 року смерть ОСОБА_17 настала між 23.00 годин та 24.00 годин 27.09.2016 року, тому з урахуванням наведеного можна зробити висновок, що вказаними експертизами було встановлено приблизний час настання смерті потерпілого, який відповідає встановленим судом обставинам щодо прибуття обвинуваченого на місце події о 00.00 годині, виклику швидкої медичної допомоги о 00.03 годині 28.09.2016 року, спричинення тілесних ушкоджень потерпілому приблизно о 00.05 годині 28.09.2016 року та констатацію біологічної смерті ОСОБА_17 о 00.16 годині 28.09.2016 року. Встановлений висновками експертів час настання смерті потерпілого відповідає зафіксованому часу виклику медичної допомоги, часу констатації смерті потерпілого, поясненням свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а також поясненням самого обвинуваченого, який в судовому засіданні суду першої інстанції зазначав, що приблизно о 23.55 годин він із вказаними свідками під`їхали до першої лікарні та підійшли до потерпілого ОСОБА_17 . Окрім того, експерт ОСОБА_45 зазначив, що тупа травма грудної клітини потерпілого могла виникнути за обставин, які зазначені у протоколах проведення слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , з точністю до хвилини ніхто не зможе встановити давність настання смерті.

Посилання захисника на те, що суд проігнорував наявність розбіжностей у висновках судово-медичних експертиз, та покази експертів, на думку колегії суддів не можуть бути взяті до уваги, оскільки всіма висновками проведених експертиз, а саме судово-медичної експертизи № 1204-Е від 12.10.2016 року, додаткової судово-медичної експертизи № 1204-Е-Д від 18.10.2016 року, комісійної судово-медичної експертизи № 36 від 13.02.2017 року та повторної комісійної судово-медичної експертизи № 434/18 від 12.03.2019 року, було встановлено, що смерть ОСОБА_17 настала від тупої травми грудної клітки, окрім того, висновками судово-медичних експертиз № 1204-Е-Д від 18.10.2016 року та № 36 від 13.02.2017 року встановлено, що характер та локалізація тілесних ушкоджень не суперечить механізму виникнення ушкоджень, відображених в протоколах проведення слідчих експериментів за участю ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , окрім того те, що ОСОБА_12 на час події не кульгав підтвердили ОСОБА_8 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , висновком експерта № 434/18 від 12.03.2019 року ці обставини не спростовані, також висновки зазначених експертиз було підтверджено експертами в судовому засіданні, а тому суттєвих протиріч у цих експертизах та показах експертів судом не виявлено.

Твердження захисника щодо невстановлення обставин спричинення легких тілесних ушкоджень потерпілому в області обличчя та поперекової ділянки не є слушними, оскільки за висновком повторної комісійної судово-медичної експертизи №434/18 від 12.03.2019 року вони утворились в різний час за життя потерпілого та не знаходяться в причинному зв`язку із настанням смерті.

Доводи захисника про те, що судом першої інстанції не було розглянуто клопотання від 31.01.2018 року та доповнення до нього від 22.05.2018 року, відповідно до яких адвокат ОСОБА_11 просив визнати недопустимим доказом - протокол огляду трупа та виділити із кримінального провадження матеріали про вчинення кримінального правопорушення і направити їх для перевірки, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки в судовому засіданні суду першої інстанції від 31.01.2018 року було вирішено вказане клопотання розглянути під час ухвалення вироку, що й судом було зроблено відповідно до положень ч.1 ст.89 КПК України та відображено у вироку, належним чином обґрунтовано висновки щодо заявленого клопотання та у підсумку зазначено, що у суду не має підстав вважати докази у кримінальному провадженні висновок експерта №1204-Е від 12.10.2016 року та протокол огляду трупа ОСОБА_17 від 28.09.2016 року недопустимими в контексті ст. 87 КПК України.
Надані до суду апеляційної інстанції відомості щодо здійснення досудового розслідування у відношенні експертів ОСОБА_46 та ОСОБА_47 за ч.1 ст.384 КК України колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не були предметом розгляду суду першої інстанції, адже досудове розслідування було розпочато після постановлення вироку суду, крім того, у матеріалах кримінального провадження проводилась повторна комісійна судово-медична експертиза №434/18 від 12.03.2019 року, яка не містить суттєвих розбіжностей з висновками інших судово-медичних експертиз, а саме № 1204-Е від 12.10.2016 року, № 1204-Е-Д від 18.10.2016 року та № 36 від 13.02.2017 року.

Посилання сторони захисту на відсутність фотографування при наданні експертами висновків, колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки висновки експертів № 36 від 13.02.2017 року та № 434/18 від 12.03.2019 року здійсненні на підставі матеріалів кримінального провадження, крім того висновок експерта № 1204-Е від 12.10.2016 року містить фото, при цьому для проведення цієї експертизи було надано протокол огляду трупа від 28.09.2016 року з фототаблицею, а тому суд апеляційної інстанції не вбачає невідповідності вказаних висновків Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.07.1995 року № 254/790 та ст.102 КПК України.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повністю виконані вимоги ч.1 ст.94 КПК України, і здійснена ним оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, відповідно до вимог закону, при цьому кожен доказ оцінений з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.
На підставі викладеного, суд першої інстанції правильно встановив вину у формі умислу, що підтверджує наявність суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_12 у інкримінованому йому злочині за ознаками ч. 1 ст. 115 КК України.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Розглядаючи доводи апеляційних скарг прокурорів та потерпілого, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Однак вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.
Призначаючи покарання ОСОБА_12 , суд першої інстанції врахував тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжкого злочину; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння; обставину, що пом`якшує покарання - наявність на утриманні неповнолітньої дитини.
Так, посилання у вироку на те, що призначаючи покарання ОСОБА_12 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, є формальним і фактично не враховує характеру вчиненого обвинуваченим злочину, віднесеного законом до особливо тяжкого злочину, наявність обставини, яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, особу обвинуваченого, а також позицію потерпілого, який наполягав на призначенні ОСОБА_12 суворого покарання.
На підставі викладеного, суд при призначенні покарання, не в повній мірі виконав вимоги ст. 65 КК України, та належним чином не мотивував і не навів переконливих доводів щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_12 за ч.1 ст.115 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на строк, ближче до нижньої межі санкції за вказаний злочин, а тому колегія суддів погоджується з доводами прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та потерпілого про те, що наведене призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
При цьому доводи потерпілого щодо наявності обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого - рецидиву злочинів, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, в якому така обставина, що обтяжує покарання ОСОБА_12 , як рецидив злочинів відсутня, крім того, на час вчинення цього злочину ОСОБА_12 були відсутні вироки щодо нього, які б набрали законної сили, а тому відповідно до ч.2 ст.67 КК України колегія суддів не визнає рецидив злочинів обставиною, що обтяжує покарання, у зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги потерпілого в цій частині задоволенню не підлягають. Також в обвинувальному акті щодо ОСОБА_12 відсутня обставина, що обтяжує покарання- вчинення злочину щодо особи, яка перебуває у безпорадному стані, у звязку з чим ці доводи не приймаються до уваги.
Що ж стосується остаточно призначеного ОСОБА_12 покарання за правилами ч.4 ст.70 КК України, то є слушними доводи прокурорів про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.
Зокрема, як вбачається з матеріалів кримінального провадження злочин, передбачений ч.1 ст.115 КК України, ОСОБА_12 вчинив 27.09.2016 року, тобто до ухвалення вироку Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 15.11.2017 року.
Проте, суд першої інстанції призначаючи остаточне покарання за сукупністю злочинів, не взяв до уваги те, що ОСОБА_12 вчинив злочин не до ухвалення вироку Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 27.03.2015 року, а до ухвалення вироку Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 15.11.2017 року, яким при цьому було враховано вирок від 27.03.2015 року.
Таким чином, неправильне призначення покарання судом за сукупністю злочинів призвело до неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, а саме положень ч.4 ст.70 КК України.
Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого та неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.
З урахуванням вищезазначеного, вирок щодо ОСОБА_12 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання на підставі ч. 2 ст. 409, п.3 ч.1 ст.413, ст. 414 КПК України у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, а також неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, з ухваленням відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 420 КПК України нового вироку судом апеляційної інстанції.
Призначаючи ОСОБА_12 покарання, колегія суддів згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, та обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, який притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позицію потерпілого, який наполягав на призначенні ОСОБА_12 суворого покарання; обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння; обставину, що пом`якшує покарання - наявність на утриманні неповнолітньої дитини.
У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів дійшла висновку, що покарання ОСОБА_12 повинно бути призначено більш суворе в межах санкції ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі та на підставі ч.4 ст.70 КК України, яке буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Пояснення сторони захисту щодо прийняття судом не мотивованого рішення в частині вирішення цивільного позову, а саме стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_8 , який є братом загиблого та проживав окремо, моральної шкоди, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу з таких підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частиною 1 ст. 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно із ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Потерпілим ОСОБА_8 не було надано суду підтвердження проживання однією сім`єю зі своїм братом, під час судового розгляду вказував на іншу адресу фактичного місця проживання, а не реєстрації, у зв`язку з чим суд першої інстанції в порушення вимог, передбачених ч. 2 ст. 1168 ЦК України, задовольнив цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 грн, а тому колегія суддів вважає, що цивільний позов ОСОБА_8 в частині стягнення із засудженого ОСОБА_12 на його користь моральної шкоди - не підлягає задоволенню, при цьому зазначене узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 13.12.2018 року (справа № 182/2352/14-к, провадження № 51-7997 км18).
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 вересня 2019 року залишити без задоволення.
Апеляційні скарги першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_13 , прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та потерпілого ОСОБА_8 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 вересня 2019 року задовольнити частково.
Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 вересня 2019 року щодо ОСОБА_12 в частині призначеного покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_12 покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 11 (Одиннадцять) років.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 15.11.2017 року, більш суворим покаранням, призначеним цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі строком на 11 (Одиннадцять) років.
Строк відбування покарання ОСОБА_12 обчислювати з 06 листопада 2016 року.
Відповідно до ч. 5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_12 в строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 06.11.2016 по 29.01.2020 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 вересня 2019 року щодо ОСОБА_12 в частині стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_12 на користь потерпілого ОСОБА_8 100 000 грн - скасувати, відмовити в задоволені позовних вимог потерпілого ОСОБА_8 щодо стягнення на його користь із обвинуваченого ОСОБА_12 моральної шкоди.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Судупротягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою- з часу отримання його копії.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Негайно після проголошення вручити копію вироку обвинуваченому, прокурору.
Судді:
_____________ _________ __________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3