Номер провадження: 11-кп/813/1271/20
Номер справи місцевого суду: 518/944/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Великомихайлівського районного суду Одеської області від 03.03.2020 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ялта АР Крим, громадянина України, з середньо-освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , місце відбування покарання ДУ «Ширяївський виправний центр (№111)», засудженого:

31 серпня 2012 року Ялтинським міським судом АР Крим за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, із застосуванням ст.ст. 70, 71 КК України до покарання у виді 9 (дев`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна,

ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.04.2018 року замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки 3 (три) місяці 11 (одинадцять) днів на більш м`яке покаранням у виді обмеження волі (початок строку: 26.04.2012 року, кінець строку: 16.07.2020 року)

-про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскарженою ухвалою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 03.03.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове його звільнення від відбування покарання.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений ОСОБА_8 неодноразово судимий за скоєння умисних злочинів, раніше відбував покарання в місцях позбавлення волі, до нього вже застосовувався інститут умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, проте за весь період відбування покарання засуджений не довів, що його поведінка є стабільно позитивною та активною, це не вплинуло на засудженого та не спонукало останнього стати на шлях виправлення. а отже він не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове покарання, мотивуючи незадовільним станом здоров`я та наявністю потреби здійснити йому дві операції найближчим часом.

Також засуджений ОСОБА_8 порушував питання поновлення строку на апеляційне оскарження, однак, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, строк на апеляційне оскарження ухвали Великомихайлівського районного суду Одеської області від 03.03.2020 року порушений не був, оскільки з апеляційною скаргою засуджений ОСОБА_8 звернувся 04.03.2020 року, матеріали кримінальної справи не містять доказів отримання ОСОБА_8 копії повного тексту оскаржуваної ухвали суду, тому поновлювати строк на апеляційне оскарження необхідності немає.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 , просив суд її задовольнити. Натомість прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Зазначені вимоги судом першої інстанції виконано в повному обсязі.

Зокрема, як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 засуджений 31 серпня 2012 року Ялтинським міським судом АР Крим за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, із застосуванням ст.ст. 70, 71 КК України до покарання у виді 9 (дев`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.04.2018 року ОСОБА_8 було замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки 3 (три) місяці 11 (одинадцять) днів на більш м`яке покаранням у виді обмеження волі. Початок строку покарання - 26.04.2012 року, кінець строку - 16.07.2020 року.
Зі змісту статей 50, 65 КК України вбачається, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно із п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

З вказаних положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Як вбачається із роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.

Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.

З огляду на наведене, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_8 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом досліджена у судовому засіданні особова справа засудженого, характеристика, надана адміністрацією установи, яка затверджена 20.02.2020 року в.о. начальника державної установи «Ширяївський виправний центр (№111) - ОСОБА_9 , на засудженого ОСОБА_8 , з якої вбачається, що останній відбуває покарання з 26.04.2012 року та зарекомендував себе наступним чином: перебуваючи під вартою в ССІ АР Крим з 04.05.2012 року по 20.12.2012 року та з 30.01.2013 року по 26 06. 2013 року - не працював, мав 3 стягнення, заохочень не мав; відбуваючи покарання в ВК № 60 з 21.12.2012 року по 30.01.2013 року та з 27.06.2013 року по 20.10.2013 року - стягнень та заохочень не мав; перебуваючи під вартою в СІ м. Київ з 20.10.2013 року по 27.08.2014 року - не працював, мав 1 стягнення, заохочень не мав; відбуваючи покарання в ВК №39 з 27.08.2014 року по 05.08.2016 року - мав 2 стягнення та 2 заохочення; відбуваючи покарання в ВК №90 з 05.08.2016 року по 18.05.2018 року - мав 2 стягнення та 5 заохочень. До державної установи «Ширяївський виправної центр (№ 111)» прибув 18.05.2018 року.

Після розподілу з відділення карантину діагностики та розподілу був працевлаштований різноробочим на контрагентському об`єкті КФ ТОВ «Водограй».

В зв`язку з неодноразовими конфліктами з засудженими та співробітниками установи був знятий з даного об`єкту. В подальшому був працевлаштований на підприємство установи різноробочим, але згодом був знятий з даного об`єкту у зв`язку з неодноразовим залишенням робочого місця. За час відбування покарання в установі характеризується виключно з негативної сторони, порушує умови відбування покарання, за що має 12 дванадцять стягнень від керівництва установи, 6 з яких не погашені. Не приймає участь у суспільно-корисній праці та житті відділення. За характером конфліктний, схильний до провокаційних дій, збудливий, неврівноважений, хитрий, не здатний мотивувати свої вчинки. На заходи виховного впливу реагує не завжди вірно. Підтримує дружні стосунки із засудженими негативної соціальної спрямованості. Намагається нав`язувати іншим засудженим підтримання кримінальних традицій. До заходів, що сприяють становленню засуджених на життєву позицію, яка відповідає правовим нормам і вимогам суспільно-корисної діяльності ставиться негативно, не приймає особисту участь у організації виховних заходів, які проводяться в установі, підтримує доброзичливі родинні зв`язки з рідними шляхом побачень, отримує від них посилки. У відношенні до представників адміністрації установи не завжди ввічливий та тактовний, виконує їх законні вимоги тільки під контролем. На даний час в особистості засудженого залишається високий рівень суспільної небезпеки. Вперто не бажає ставати на шлях виправлення, систематично допускає порушення вимог режиму відбування покарання, всіляко ухиляється від відповідальності за допущені ним правопорушення, негативно впливає на виховний процес інших засуджених. Спроб до втечі та схильності до суїцидальної поведінки з боку засудженого неодноразово були за даним фактом Ширяївським ВП Роздільнянського ВП ГУ НП в Одеській області порушено кримінальне провадження ЄРДР від 29.04.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України. Крім того, 06.05.2019 року комісією державної установи «Ширяївський виправної центр (№111)» було відмовлено в умовно достроковому звільнені ОСОБА_8 на підставі ст. 81 КК України, як особі, що не бажає ставати на шлях виправлення.

Судом першої інстанції було враховано, що засуджений ОСОБА_8 неодноразово судимий за скоєння умисних злочинів, раніше відбував покарання в місцях позбавлення волі та те, що до нього вже застосовувався інститут умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, проте це позитивно не вплинуло на засудженого та не спонукало останнього стати на шлях виправлення.

Виходячи з положень ст. 81 КК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року №2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, щодо праці, додержання ним вимог режиму, дані про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, наявність неодноразового притягнення до дисциплінарної відповідальності, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що засуджений ОСОБА_8 за весь період відбування покарання не довів, що його поведінка є стабільно позитивною та активною, а отже і не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо незадовільного стану здоров`я ОСОБА_8 та необхідності здійснення йому двох операції найближчим часом апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно консультаційного висновку від 26.12.2019 року лікаря ортопеда-травматолога ОСОБА_10 КНП «МКЛ №11» ОМР в м. Одеса, що міститься в матеріалах кримінального провадження, ОСОБА_8 має діагноз: пошкодження медіального меніска правого колінного суглоба. Кіста Бейкера. Остеохондроз шийного та грудного відділу хребта з вираженим полірадікулярним больовим синдромом. Кила диску С6-С7. Дископатія міного та грудного відділів хребта з лівобічною радікулопатією. Пошкодження ключично-акроміальної зв`язки лівого плечового суглобу.

В оскаржуваній ухвалі суду роз`яснено ОСОБА_8 , що, якщо засуджений дійсно згідно з лікарськими рекомендаціями потребує стаціонарного лікування в умовах лікарняного закладу, останнього на підставі його заяви, згідно постанови про направлення засудженого на лікування до лікарняного закладу державної установи «Ширяївський виправної центр (№111)» може бути направлено для проходження курсу лікування, відповідно до додатка 31 до Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (п.3 розділ ХХІІ), затверджених наказом Міністерства Юстиції 28.08.2018 року №2823/5 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 05.09.2018 року за №1010/32462.

Доказів звернення ОСОБА_8 для стаціонарного лікування в умовах лікарняного закладу, відповіді або відмови у наданні такого лікування матеріали кримінальної справи не містять та до апеляційної скарги не додані, що свідчить про н6еобгрунтованість доводів апеляційної скарги та відсутність перешкоди ОСОБА_8 звернутись до керівництва державної установи «Ширяївський виправної центр (№111)» з відповідною заявою.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу засудженого ОСОБА_8 , що строк відбування покарання спливає 16.07.2020 року, тому він матиме можливість отримання лікування після відбування терміну покарання.

Аналізуючи вищевказані обставини справи та норми права, апеляційний суд приходить висновку про те, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 не підлягає задоволенню.

Будь-яких істотних порушень норм права у кримінальному провадженні при його перегляді судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому відсутні підстави для скасування або зміни оскарженої ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Керуючись ч. 5 ст. 72 КК України, ст. ст. 370, 372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 537, 539, КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Великомихайлівського районного суду Одеської області від 03.03.2020 року, якою відмовлено ОСОБА_8 у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4