Справа № 1/445/11-к
Номер провадження:1/521/19/20
У Х В А Л А
26 травня 2020 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,

захисників - ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ,

потерпілих - ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 ,

представника потерпілого - адвоката Сидорук,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.1 ст.255; ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190; ч.4 ст.28, ч.3 ст.209; ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.4 ст.28, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_7 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_27 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_28 за ч.1 ст.255; ч.4 ст.190; ч.3 ст.209; ч.2 ст.27, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_13 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209; ч. 4 ст.186; ч.4 ст.289 КК України, ОСОБА_14 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190, ОСОБА_11 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_9 за ч.1 ст.155; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190, ОСОБА_15 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_16 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28,, ч.3 ст.209 КК України, ОСОБА_29 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209 КК України, ОСОБА_10 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209 КК України, ОСОБА_30 за ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.2 ст.209; ч.2 ст.358; ч.2 ст.27, ч.3 ст.358 КК України, ОСОБА_17 за ч.3 ст.289 КК України, ОСОБА_31 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_18 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_32 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_8 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, а також:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у м. Білгород-Дністровський Одеської області, має середню освіту, не працює, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 і ІНФОРМАЦІЯ_3 , не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України,

У С Т А Н О В И В:

Відповідно до обвинувального висновку ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні злочинів у складі злочинної організації.

Так, стороною обвинувачення вказано, що у січні 2003 року ОСОБА_12 надав добровільну згоду організатору і керівнику злочинної організації Особі 1, який притягується до кримінальної відповідальності, на участь у вчиненні незаконного заволодіння майном ОСОБА_24 - будинком АДРЕСА_3 .

Для вчинення цього злочину у січні 2003 року Особа 1 надав Особі 2, ОСОБА_12 та невстановленій слідством особі вказівку для залучення великої кількості громадян подати оголошення в газетах м. Одеси про надання ссуди під заставу.

Після того, як 29.01.2003 року Особа 1 узнав, що за оголошенням зателефонувала потерпіла ОСОБА_24 , щоб отримати кредит в розмірі 50000 доларів США на реконструкцію будинку № 46 по вул. Ромашкова у м. Одесі, він створив окрему злочинну групу із членів злочинної організації у складі Особи 2, Особи 18, а також ОСОБА_12 .

У відповідності до розробленого плану і розподілених ролей Особа 1 і Особа 2 29.01.2003 року приблизно о 10 годині зустрілись з ОСОБА_24 у офісі Повного Товариства «МИАР» (ломбард), розташованого за адресою м. Одеса, вул. Преображенська, 88, та Особа 1 представився потерпілій засновником ломбарда та погодився видати їй кредит в сумі 50000 доларів США строком на 1 рік з виплатою 2,5 % щомісяця під заставу будинку та земельної ділянки.

ОСОБА_24 під диктовку Особи 1 заповнила бланк розписки, відповідно до якої вона продала належний їй будинок з надвірними спорудами та в якості повної оплати отримала від ОСОБА_12 гроші в сумі 357500 грн із зобов`язанням нотаріально оформити з Особою 1 або з іншою вказаною ним особою договір купівлі-продажу не пізніше 25.01.2003 року, а також надала інші зобов`язання, при цьому на вимогу Особи 1 вказала дату складення документів не 29.01.2003 року, а 16.01.2003 року.

31.01.2003 року Особа 1, реалізуючи розроблений план вчинення злочину, звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_12 та ОСОБА_24 про стягнення шкоди, нібито спричиненої невиконанням потерпілою зобов`язаня по розписці від 16.01.2003 року.

ОСОБА_24 добросовісно виконувала запропоновані Особою 1 умови по сплаті процентів за користування кредитом, а на початку жовтня 2003 року звернулася до Особи 1 з пропозицією повернути всю суму кредиту та забрати підписані нею документи щодо пепредачи права власності на будинок та земельну ділянку. Однак, Особа 1 від зустрічей з нею ухилявся та відмовлявся прийняти суму кредиту.

В період з 25 по 29.01.2004 року ОСОБА_24 прибула до офісу ПТ «МІАР» за вказаною адресою, де попросила Особу 1 повернути правовстановлюючі документи на будинок та підписані нею документи. Однак Особа 1, погодившись отримати від потерпілої суму кредиту, відмовився повертати документи під приводом того, що на нерухомість судом накладено арешт.

Після цього Особа 1 приймав заходи щодо відчуженя майна ОСОБА_24 і визнання за ним права власності на це майно шляхом звернення 03.11.2004 року до Київського районного суду м. Одеси з позовом про визнання угоди купівлі-продажу від 16.01.2003 року дійсною. При цьому 3-ю особою в позові в інтересах Особи 1 був вказаний ОСОБА_12 .

За результатами судового розгляду цивільних справ Особі 1 було відмовлено у визнанні права власності на нерухоме майно, що належало ОСОБА_24 .

Інкриміновані ОСОБА_12 злочини були кваліфіковані органом досудового розслідування наступним чином:

- за ч. 1 ст. 255 КК України як участь у скоєнні особливо тяжких злочинів, вчинених злочинною організацією;

- за ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України як замах на заволодіння чужим майном шляхом обману і зловживання довірою (шахрайство), вчинене у великих розмірах, організованою групою у складі злочинної організації.

Захисником ОСОБА_12 - адвокатом ОСОБА_21 заявлене клопотання про звільнення підсудного від кримінальної відповідальності та про закриття кримінальної справи в частині його обвинувачення у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Захисник зазначив, що ОСОБА_12 в період з 31.01.2003 року по 02.08.2004 року в якості співвідповідача приймав участь у розгляді Приморським районним судом м. Одеси цивільної справи за позовом ОСОБА_33 до ОСОБА_24 та до нього про стягнення збитків, заподіяних невиконанням зобов`язань по розписках. Однак, 02.08.2004 року він визнавши факт передачі відповідачці ОСОБА_24 357500 грн., отриманих від ОСОБА_33 , який останньою не заперечувався, та, подавши заяву про розгляд цивільної справи за його відсутності, остаточно припинив участь у судовому провадженні та будь-які стосунки з учасниками і співробітниками товариства «МІАР».

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_12 не визнав свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів, але підтримав клопотання захисника.

Судом роз`яснено підсудному ОСОБА_12 суть обвинувачення щодо нього, підставу звільнення від кримінальної відповідальності, що не є реабілітуючою, а також право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують.

Підсудний повідомив, що цілком розуміє суть обвинувачення, підстави і наслідки звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до ст. 49 КК України, однак наполягав на задоволені свого клопотання.

Потерпіла ОСОБА_24 заперечувала проти задоволення клопотання підсудного, надала письмові заперечення, які підтримала в судовому засіданні і зазначила, що злочин, вчинений ОСОБА_12 , є триваючим, тому датою його закінчення вона вважає 18.08.2009, оскільки до того часу розглядалися цивільні майнові позови, пов`язані з її майном. Тому, на погляд потерпілої, передбачений положеннями ст. 49 КК України строк притягнення ОСОБА_12 до кримінальної відповідальності не закінчився.

Інші присутні підсудні та захисники не висловлювали заперечень проти задоволення клопотання. Підсудний ОСОБА_7 пояснив, що цивільні справи, про які зазначає потерпіла ОСОБА_24 , не пов`язані з діяннями щодо яких йдеться у обвинувальному висновку.

Прокурор виступив з висновком про наявність правових підстав для задоволення клопотання підсудного ОСОБА_12 , зазначив, що не має інформації щодо обставин, які б могли бути перешкодою для закриття провадження щодо цього підсудного за строками давності. Також він вказав, що в даному випадку суд та інші учасники провадження при вирішенні питання щодо строків давності обмежені тими строками, що визначені у обвинувальному висновку, тому посилання потерпілої на ті обставини, що перебувають за межами обвинувачення, є недоцільними.

Заслухавши доводи сторін, суд приходить до наступних висновків.

Порядок вирішення судом питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності визначений кримінальним процесуальним законодавством.
Як зазначив Верховний Суд у постановах від 25.04.2019 (справа № 315/361/16-к), 09.04.2019 (справа № 760/18016/15-к), та виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КПК України підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.
Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. В цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України може звільнити від нього засудженого.
Таким чином, законом на суд покладено обов`язок звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності за наявності таких умов: закінчення строку, передбаченого ст. 49 КК України, та за згоди на це обвинуваченого.
Положеннями ст. 11-1 КПК України (1960) визначено порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Так, відповідно до ч. 2 цієї норми Закону суд в судовому засіданні за наявності підстав, вказаних у ч. 1 ст. 49 КК України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 282 КПК України (1960) якщо під час судового розгляду справи будуть установлені підстави для закриття справи, передбачені п. 11-1 цього Кодексу, суд, вислухавши думку учасників судового розгляду і висновок прокурора, своєю мотивованою ухвалою закриває справу.
Правові підстави для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності передбачені у ст. 49 КК України. Так, згідно з пунктом 5 частини 1 цієї статті особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 15 років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_12 , відносяться до категорії особливо тяжких і строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за ці злочини встановлений у 15 років.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 КК України організатор організованої групи чи злочинної організації підлягає кримінальній відповідальності за всі злочини, вчинені організованою групою чи злочинною організацією, якщо вони охоплювалися його умислом. Інші учасники організованої групи чи злочинної організації підлягають кримінальній відповідальності за злочини, у підготовці або вчиненні яких вони брали участь, незалежно від тієї ролі, яку виконував кожен із них.

Виходячи з вказаних положень закону, підсудний ОСОБА_12 підлягає кримінальній відповідальності не за всі злочині, вчинені злочинною організацією, а лише за інкримінований йому злочин, передбачений ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України. Однак, з моменту вчинення цього злочину минуло більше 15 років, оскільки, як зазначено в обвинувальному висновку, інкриміновані ОСОБА_12 дії були вчинені не пізніше листопада 2004 року.

Після цього підсудний ОСОБА_12 інших злочинів не скоював, від досудового слідства або суду не ухилявся. Докази, які б могли свідчити про протилежні обставини, суду не надавались.

Що стосується доводів потерпілої ОСОБА_24 відносно відрахування строків давності, то суд виходить з такого.

Частиною 1 ст. 275 КПК України (1960) визначено: судовий розгляд справи проводиться лише відносно підсудних і лише в обсягах пред`явленого їм обвинувачення.

Відповідно до обвинувального висновку ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні не закінченого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а у вчиненні закінченого замаху на злочин. При цьому в обвинувальному висновку визначено обсяг обвинувачення ОСОБА_12 та період вчинення інкримінованих йому діянь, який зазначено в цій ухвалі вище.

Закінчений замах на злочин з матеріальним складом характеризується тим, що суб`єкт виконав усі заплановані ним дії, зробив усе, що вважав необхідним для доведення цього злочину до кінця, повністю здійснив діяння, достатнє для спричинення суспільно небезпечного наслідку, але такий наслідок не настав з причин, що не залежали від його волі.

Як вказано в обвинувальному висновку, всі діяння злочинної групи, до складу якої входив ОСОБА_12 , спрямовані на обман потерпілої ОСОБА_24 і зловживання саме її довірою як спосіб заволодіння її майном, були виконані не пізніше листопада 2004 року.

Подальші судові процеси, що відбувались між ОСОБА_24 та підсудними вже неможливо вважати діями підсудних, спрямованих на обман потерпілої і зловживання її довірою. Подібне обвинувачення ОСОБА_12 відсутнє в обвинувальному висновку, тому не може розглядатися судом у кримінальному провадженні.

Таким чином, наявні всі передбачені законом підстави для задоволення клопотання захисника ОСОБА_21 , звільнення підсудного ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи в частині його обвинувачення.

Застосований до підсудного запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд слід залишити незмінними до набрання ухвалою законної сили, після чого він підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 49 КК України, ст. 7-1, 11-1, 282 КПК України (1960 року), п. 11 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України (2012 року), суд

У Х В А Л И В :

Клопотання захисника підсудного ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_21 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Закрити кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, у зв`язку із звільненням підсудного від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

До набрання ухвалою законної сили залишити незмінним застосований до ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти діб з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3