Категорія: ч.2 ст.289 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 червня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0002549, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 липня 2019 року за апеляційною скаргою прокурора на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2019 року,

В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця п. Вахрушева Паронайського району Сахалінської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні двоє малолітніх дітей і дружину ОСОБА_8 інваліда 1 групи, не працюючого, раніше судимого:
1) 01.03.2002 апеляційним судом Чернівецької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.142 та п.«а», «і» ст.93 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві власності майна, звільненого -05.01.2016 по відбуттю строку покарання,

визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.289 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:
- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді від 01.08.2019, відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, знято.
Вироком вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він повторно, 16 липня 2019 року близько 08.00 год., перебуваючи поблизу приміщення за адресою: м.Луцьк, вул.Георгія Гонгадзе, 9, умисно, з корисливих мотивів, за допомогою викрутки пошкодив замок водійських дверцят автомобіля «JEEP GRAND CHEROKEE» н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , таким чином відчинивши їх. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 , діючи з єдиним умислом, повідомив ОСОБА_9 завідому неправдиву інформацію про те, що вказаний транспортний засіб належить йому, а ключ від нього ним втрачено, не будучи уповноваженим потерпілим ОСОБА_10 , не отримавши від нього будь-якого дозволу, всупереч волі останнього, шляхом укладення 16.07.2019 близько 15.30 год. поблизу будинку №14 по пр.Відродження м.Луцька недійсного договору купівлі-продажу автомобіля «JEEP GRAND CHEROKEE» н.з. НОМЕР_1 з ОСОБА_9 , отримав від останнього грошові кошти в сумі 1600 доларів США, протиправно вилучивши у ОСОБА_10 зазначений вище автомобіль, чим спричинив, згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №95 від 29.08.2019 майнової шкоди в сумі 70888,17 грн.
В поданій апеляційній скарзі прокурор, просить вирок суду в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності. В решті вирок суду залишити без зміни. Вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання не враховано, що ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення тяжких злочинів, в тому числі і умисних, новий умисний корисливий злочин вчинив протягом короткого проміжку часу.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненим повторно, зроблений судом на підставі об`єктивно досліджених доказів, які всебічно і повно перевірені судом із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, і ніким з учасників судового провадження не оспорюється.
Кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст.289 КК України є правильною і також учасниками судового провадження не оскаржується.
Твердження апелянта про призначення ОСОБА_7 надто м`якого покарання апеляційний суд вважає безпідставними.
Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а саме, те, що хоча ОСОБА_7 вчинив умисний корисливий злочин, який, згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, раніше судимий, відбував реальну міру покарання в місцях позбавлення волі, судимість не знята та не погашена в установленому законом порядку, однак вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся, відсутність обставин, що обтяжують покарання, потерпілий не наполягав на суворому покарані, завдана шкода повністю відшкодована, має постійне місце проживання, одружений, на його утриманні знаходиться двоє малолітніх дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дружина ОСОБА_8 інвалід 1 групи, що на думку апеляційного суду свідчить про міцні соціальні зв`язки по місцю проживання.
Також судом враховуються обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину.
Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилається в апеляційній скарзі прокурор, в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому мінімального покарання за ч.2 ст.289 КК України, та про можливість звільнення обвинуваченого в даному конкретному випадку від його відбуття на підставі ст.75 КК України, з призначенням іспитового строку, яке на думку апеляційного суду відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а тому підстав для скасування вироку з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі прокурора, суд не вбачає.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий:

Судді: