В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 березня 2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі колегії суддів:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання - ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
перекладача ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Ужгород, кримінальне провадження № 308/13709/19, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003449 від 30.10.2019 року про обвинувачення:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Мукачівського району, с. Баркасово та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, без освіти, тимчасово не працюючого, не одруженого, раніше судимого,
- 18.02.2019 року вироком Ужгородського міськрайонного суду за ч.3 ст.15 ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 187 КК України до позбавлення волі на строк 6 років і 3 місяці, звільненого 28.03.2019 року по відбуттю строку покарання, на підставі ч.5 ст. 72 КК України;
- 15.01.2020 року вироком Ужгородського міськрайонного суду за ч.2 ст. 187 КК України до позбавлення волі на строк 7 (семи) років і 6 (шести) місяців позбавлення волі, з конфіскацією майна,-
у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст. 187 КК України ,-

В С Т А Н О В И В :

21.10.2019 року, близько 06 години 05 хвилин, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи біля будинку №3, що по вул. Заньковецькій, в м. Ужгород, умисно, з корисливих мотивів та з застосування до потерпілої ОСОБА_9 фізичного насильства, небезпечного для життя в момент його спричинення, яке виразилося у тому, що ОСОБА_7 наніс удар рукою по голові потерпілої ОСОБА_9 , внаслідок чого остання впала на землю, а ОСОБА_7 силоміць стягнув належний потерпілій рюкзак, заволодівши таким, в якому знаходилися гаманець червоного кольору з грошовими коштами в сумі 220 гривень та мобільний телефон марки «Нокіа 130» ІМЕІ А НОМЕР_1 , ІМЕІ В- НОМЕР_2 , вартістю згідно висновку експерта №11/796 від 07.11.2019 р., станом цін на 30.10.2019 р. - 390 грн. та з викраденим зник, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на вище вказану суму.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 380 від 04.11.2019 року виявлені у потерпілої ОСОБА_9 тілесні ушкодження були небезпечними для життя в момент їх спричинення і за цією ознакою, згідно п.2.1.3 (г) « Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, дії ОСОБА_7 , кваліфіковано за ч. 4 cт. 187 КК України, тобто - напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, вчинений повторно.
ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину визнав повністю, щиро покаявся у вчиненому та підтвердив обставини вчиненого злочину, що викладені в обвинувальному акті, при цьому назвавши суду час, місце і спосіб вчиненого злочину. Зокрема, ОСОБА_7 показав, що 21.10.2019 року, близько 06 години 05 хвилин, перебуваючи біля будинку №3 по вул. Заньковецькій в м. Ужгород із застосування фізичного насильства до потерпілої ОСОБА_9 , а саме: завдав удар по голові потерпілої, заволодів належним останній майном, і з викраденим зник. На даний час шкодує у вчиненому та зобов`язується в подальшому не вчиняти нових злочинів.

Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялася своєчасно і належним чином, однак надала суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності, матеріальних претензій до обвинуваченого немає.

Заслухавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та про порядок їх дослідження, колегія суддів в порядку ч.3 ст. 349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, оскільки проти цього не заперечують учасники судового провадження, які правильно зрозуміли зміст цих обставин і сумнівів у добровільності і істинності їх позицій не має, розуміючи при цьому, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За положеннями ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Колегією суддів також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

У справах Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії від 06.12.1998 (пункт 253), Козинець проти України від 06.12.2007 (пункт 54), Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011 (пункт 150), Зякун проти України від 25.02.2016 (пункт 40) Європейський Суд неодноразово наголошує про те, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи поза будь-яким сумнівом і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Отже, заслухавши сторін судового провадження, колегія суддів приходить, поза розумним сумнівом, до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ч.4 ст.187 КК України напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, вчинений повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 колегія суддів, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів ураховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що відповідно до вимог ст.12 КК України є особливо тяжким злочином та те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних, корисливих злочинів, спрямованих на посягання на життя і здоров`я особи, а також на її власність.
Обставинами, визначеними ст.66 КК України, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ч.2 ст. 66 КК України, суд визнає обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 те, що останній свою вину визнав повністю, має постійне місце проживання, на обліку в лікарів нарколога, психіатра не перебуває.

Обставин, визначених ст.67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 не встановлено.

Враховуючи обставини справи, особу винного, який раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних умисних, корисливих злочинів та на шлях виправлення не став, а вчинив новий, умисний злочин, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_7 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки на думку суду саме таке покарання буде відповідати вимогам ст. 50 КК України, а саме буде сприяти виправленню засудженого, а також запобіганню вчинення нових злочинів, як засудженим так і іншими особами.
Поряд з цим, як встановлено ОСОБА_7 засуджений 15.01.2020 року вироком Ужгородського міськрайонного суду за ч.2 ст. 187 КК України до покарання у вигляді 7 (семи) років і 6 (шести) місяців позбавлення волі, з конфіскацією майна.
Враховуючи те, що ОСОБА_7 винен у скоєні злочину, який вчинений ним до постановлення вироку Ужгородського міськрайонного суду від 15.01.2020 року, то суд приходить до висновку, що остаточне покарання ОСОБА_7 слід призначити за правилами передбаченими ч.4 ст. 70 КК України.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні становлять 785,05 грн., які підлягають стягненню з ОСОБА_7 .

Долю речових доказів по справі, суд вирішує у порядку визначеному ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.7-29, 368-371,373,374,376,392,394,395 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі, з конфіскацією майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання даного покарання з покаранням призначеним за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 15.01.2020 року, призначити остаточно ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років і 1 (один) місяць.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 рахувати з моменту його фактичного затримання з 22 год., 22.10.2019 року.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь НДЕКЦ при МВС України в Закарпатській області процесуальні витрати за проведену по справі експертизу в сумі 785,05 грн.
Речові докази по справі вважати повернути власнику.
Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_3

Суддя ОСОБА_2