Дата документу 02.07.2020 Справа № 337/707/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/1080/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 337/707/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2020 року залишено без задоволення клопотання захисника-адвоката ОСОБА_7 про зміну відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, задоволено клопотання Запорізької місцевої прокуратури №3 Запорізької області ОСОБА_6 про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Застосовано відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» строком на 60 діб, починаючи з 29 квітня 2020 року по 27 червня 2020 року включно.

Згідно зі змістом судового рішення, в провадженні Хортицького районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України .

Ухвалою суду від 27.02.2020 року клопотання прокурора Запорізької місцевої прокуратури №3 Запорізької області ОСОБА_6 щодо застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було задоволено і обвинуваченому було продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» строком на 60 діб, починаючи з 01 березня 2020 року по 29 квітня 2020 року включно.

До суду від прокурора ОСОБА_6 надійшло клопотання підтримане ним в судовому засіданні щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке обґрунтоване тим, що в наявний час ризики, що були підставою для обрання такого запобіжного заходу як тримання під вартою не зникли та не перестали існувати, а до закінчення строку тримання під вартою справа не розглянута.

Застосовуючи до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції прийшов до висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які існували при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти встановленим ризикам і підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись із рішенням суду, вважає його незаконним та необґрунтованим. В обґрунтування доводів зазначає, що прямі докази винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину в матеріалах справи відсутні.

Крім того, суд першої інстанції не врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, страждає на захворювання колінного суглобу, наміру переховуватись від суду та будь-яким чином впливати на свідків даного кримінального провадження не має.

Звертає увагу суду, що обвинувачений ОСОБА_8 вже тримається під вартою досить довгий період часу, а саме його було взято під варту 09 листопада 2018 року. Станом на сьогодні він перебуває під вартою один рік п`ять місяців та шістнадцять днів. За цей час стан здоров`я обвинуваченого погіршився, про що стороною захисту окремо зазначалось у суді першої інстанції, однак суд не надав належної оцінки вказаним аргументам. Зокрема, обвинуваченого ОСОБА_8 було оглянуто 09.11.2018 року лікарем-травматологом КУ «МКЛ № 9», в результаті якого було зроблено висновок: посттравматичний деформуючий остеоартроз лівого колінного суглоба. 20.03.2020 року обвинуваченого ОСОБА_8 було оглянуто терапевтом Запорізької міської медичної частини, в результаті якого також було підтверджено вищевказаний діагноз. Таким чином, медичною документацією фактично підтверджено факт наявності захворювання лівого колінного суглобу у обвинуваченого, а тому його стан здоров`я не дозволяє йому перебувати в умовах СІЗО, оскільки лише не знаходячись під вартою він матиме змогу більш частіше відвідувати лікаря, а також придбати собі необхідні медичні препарати та проходити лікування.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_8 є пенсіонером, має гарячий стаж, у випадку обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, обвинувачений зможе мати власний дохід у вигляді пенсійних надходжень, саме тому доводи прокурора про відсутність доходів у ОСОБА_8 є такими, що не відповідають дійсності.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; обвинуваченого та його захисника на підтримання апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав ухвалу суду законною і обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження; вислухавши доводи сторін, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

За змістом ст.199 КПК України, суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою, має дослідити надані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, та з`ясувати конкретні причини тривалого строку тримання особи під вартою.

Зі змісту ухвали суду випливає, що під час продовження строку запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 виконані вимоги ст.199 КПК України. Вирішуючи питання про продовження виняткового запобіжного заходу тримання під вартою, суд першої інстанції встановив достатність доказів, що свідчать про наявність обставин, про те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, а також про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним прокурором у судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що ухвала суду є законною, обґрунтованою і вмотивованою, при цьому, не вбачає достатніх підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, оскільки, на переконання колегії суддів, доводи захисника є необґрунтованими.

Так, з наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що наведені у судовому засіданні прокурором підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 перевірялись судом першої інстанції. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого, вислухана думка прокурора, захисника, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Під час розгляду клопотання про продовження щодо ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно встановив, що матеріали кримінального провадження свідчать про достатність підстав вважати обґрунтованою підозру ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту. Для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

На думку колегії суддів, наявні у провадженні докази вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, а достовірність встановлених фактичних обставин буде перевірятись в ході судового розгляду у встановленому законом порядку.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, суд першої інстанції встановив, що доводи є обґрунтованими, заявлені ризики не зменшились та існують на даний час.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року, на яке послався слідчий суддя, Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Суд першої інстанції перевірив доводи прокурора щодо існування обставин, які свідчать про те, що ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.178 КПК України, врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше судимий, проте постійного місця проживання не має, не працює, не одружений, дітей на утриманні не має, під час розгляду кримінального провадження судом ухилявся від явки до суду, змінив місце проживання без повідомлення про це суд, у зв`язку з чим його було оголошено у розшук та після встановлення місцезнаходження обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тим самим обвинувачений намагався уникнути відповідальності. Також судом враховано стан його здоров`я, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, які дають підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Колегія суддів вважає, що посилання захисника на відсутність заявлених ризиків є неспроможними, оскільки існування цих ризиків неодноразово перевірялося, у тому числі, і під час обрання обвинуваченому вказаного запобіжного заходу, і під час його продовження, та які на теперішній час не зменшились і не перестали існувати.

Не можуть бути визначальною підставою для задоволення апеляційної скарги і соціальні зв`язки обвинуваченого, оскільки їх наявність та міцність, а також дані, які характеризують особу, на що є посилання в апеляції захисника, не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для обрання та подальшого продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 .

Посилання захисника на неможливість перебування обвинуваченого під вартою через наявність декількох захворювань та відсутність належного лікування в умовах СІЗО, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки будь-який доказів, які б підтвердили, що обвинувачений через хворобу не може триматися під вартою, апеляційному суду не було надано, у тому числі не було надано ніякої довідки медичної комісії про неможливість тримання її під вартою.

На думку колегії суддів, є правильним висновок суду першої інстанції про те, що зазначені ризики у сукупності свідчать про неможливість запобігання ним шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 іншого запобіжного заходу, менш обтяжливого, ніж тримання під вартою, а також про те, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою буде невиправданим і не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції в цілому обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст.197, 199 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , даних про особу обвинуваченого, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, продовжив строк тримання його під вартою, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали суду, при апеляційному розгляді, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2020 року, якою залишено без задоволення клопотання захисника-адвоката ОСОБА_7 про зміну відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, задоволено клопотання Запорізької місцевої прокуратури №3 Запорізької області ОСОБА_6 про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, та застосовано відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» строком на 60 діб, починаючи з 29 квітня 2020 року по 27 червня 2020 року включно, залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4