КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
суддів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 16.06.2016 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та покладено обов`язки, передбачені п.п. 3,4 ст. 76 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим в тому, що він 24.12.2014 року, близько 16 год. 50 хв., перебуваючи в приміщенні супермаркету Сільпо, що по вул. Білоруська, 2 в м. Києві, вирішив скоїти крадіжку продуктів харчування.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу торгових прилавків вищевказаного супермаркету, користуючись відсутністю сторонніх осіб, умисно, повторно, з корисливих мотивів, таємно викрав дві банки оливкової олії марки Maestro, вартістю 67,64 грн. кожна, та банку Печінка тріски натуральна, вартістю 25,44 грн., на загальну суму 154,92 грн., які поклав до внутрішньої кишені свого пальто.

В подальшому, з метою обернення викраденого майна на свою користь, ОСОБА_9 пройшов повз розрахункових кас, однак при спрацюванні магнітної рейки був виявлений охоронним персоналом супермаркету та на вимогу останніх повернутися, почав тікати, маючи реальну можливість розпоряджатися викраденим.

Заступник прокурора м. Києва ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попередніми вироками, визначивши до відбуття остаточне покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зокрема, прокурор зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, незаконно призначив невиправдано м`яке покарання, звільнивши від його відбування з випробуванням. Зокрема, суд не надав належної і достатньої оцінки даним про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності та відбував реальне покарання у виді арешту в місцях позбавлення волі. Після цього, зухвало ігноруючи можливість призначення суворого покарання, ОСОБА_6 вчинив новий злочин проти власності повторно.
Крім того, вважає, що у даному кримінальному провадженні судом порушено вимоги закону щодо необхідності застосування ст. 71 КК України і не враховано, що інкриміноване кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинив 24.12.2014, тобто після ухвалення попередніх вироків, але до повного відбуття призначеного покарання. При цьому, не враховано, що вироком Апеляційного суду м. Києва від 11.04.2016 вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 27.11.2014 року скасовано тільки в частині призначеного покарання. Суд першої інстанції не призначив обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю вироків.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, та яке є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання із звільненням від його відбування з випробуванням, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, а також наявність обставини, яка пом`якшує покарання.
Обставини, які обтяжують покарання, ОСОБА_6 не інкримінувались.
З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, наявності обставини, яка пом`якшує покарання щирого каяття, даних про особу обвинуваченого, який на час постановлення вироку мав незняті і непогашені судимості за вчинення злочинів проти власності, суд першої інстанції правильно визначив йому розмір покарання в межах санкції ч.2 ст.185 КК України та обґрунтовано дійшов висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства шляхом звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже судом першої інстанції при винесенні вироку дотримано вимог ст.ст. 50, 65 КК України, призначено покарання, що відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.
Будь-яких обмежень щодо застосування до ОСОБА_6 звільнення від відбування покарання з іспитовим строком на підставі ст.75 КК України колегія суддів не вбачає.
Крім того, вирішуючи питання щодо можливості виправлення ОСОБА_6 та виконання обов`язків, покладених на нього судом першої інстанції на підставі ст. 76 КК України, колегія суддів враховує, що з дня постановлення оскаржуваного вироку протягом тривалого часу він не скоював злочинів, вів спосіб життя, який свідчить про можливість його соціальної реабалітації та інтеграції працював, мав постійне місце проживання.
Після вчинення злочину 24.12.2014 ОСОБА_6 від слідства та суду не ухилявся, виконував свої процесуальні обов`язки, проведенню досудового розслідування та судового розгляду не перешкоджав.
Отже доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставність застосування судом першої інстанції до ОСОБА_6 положень ст.75 КК України та необхідність призначення визначеного судом першої інстанції покарання до реального відбування не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Колегія суддів також визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність застосування до ОСОБА_6 положень ст.71 КК України та призначення йому остаточного покарання за сукупністю вироків, адже на час апеляційного розгляду обвинувачений відбув покарання за попередніми вироками, що виключає можливість приєднання повністю або часткового невідбутої частини покарання.
Відповідно до ч.2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Відповідно до ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину середньої тяжкості і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років.
Інкримінований ОСОБА_6 злочин, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, вчинений 24.12.2014.
Відомостей щодо переривання або зупинення строків давності в ході апеляційного розгляду не встановлено.
Отже, на час апеляційного розгляду минув п`ятирічний строк притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за вчинення, злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, а тому кримінальне провадження слід закрити на підставі ч.2 ст.284 КПК України.
Відповідно до ст.417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 417 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 залишити без задоволення.

На підставі ч.2 ст.404 КПК України вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 16.06.2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3