ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/1857/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1011/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: В порядку КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою засудженого на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 травня 2018 року про відмову у застосуванні Закону України «Про амністію у 2014 році» стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою, відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2014 році».
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити ухвалу, якою застосувати до нього ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» та звільнити його від покарання визначеного судом повністю або частково, скоротивши на половину невідбуту частину покарання.
В своїх апеляційних доводах апелянт зазначає, що під час розгляду поданого ним клопотання у суду першої інстанції підстав, які б унеможливлювали вирішення питання щодо застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році» не було. А навпаки були наявні передбачені законом об`єктивні підстави і умови для вирішення питання про застосування у відношенні нього Закону України «Про амністію у 2014 році». Вважає, що суд першої інстанції повинен був дослідити наявність всіх обставин і врахувати їх при прийнятті судового рішення. Зазначає, що суд однобоко розглянув клопотання, дав неправильну оцінку наявним матеріалам кримінального провадження проігнорував вимоги ст. 86 КК України та вимога Закону України «Про амністію у 2014 році».
Заслухавши доповідь головуючого судді, думку засудженого, який підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі, а також пояснення прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваної ухвали, який вказував на необґрунтованість апеляційних вимог засудженого, колегія суддів, дослідивши матеріали судового провадження та особової справи засудженого, а також перевіривши ухвалу у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно висновків, що містяться в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції відмовив в задоволенні клопотання засудженого про застосування до нього Закону України «Про амністію в 2014 році» з тих підстав, що згідно вимог статті 8 Закону України «Про амністію у 2014 році», амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», а також до осіб: є) яких засуджено за умисне тяжке тілесне ушкодження при обтяжуючих обставинах (частина друга статті 121 КК України 2001).
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Як вбачається з відомостей, що містяться в матеріалах судового провадження, ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 14.10.2011, за яким йому призначено остаточне покарання на підставі ч.1 ст.71 КК України (за сукупністю вироків), з урахуванням вироку Нововодолазького районного суду Харківської області від 07.10.2009 року.
За вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 07.10.2009 року ОСОБА_7 був засуджений за ч.2 ст.121 КК України.
19 квітня 2014 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2014 році» №1185-VII від 08.04.2014 року (з урахуванням змін, які внесені Законом України №1246-VII від 06.05.2014 року).
Згідно вимог статті 8 Закону України «Про амністію у 2014 році», амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», а також до осіб: є) яких засуджено за умисне тяжке тілесне ушкодження при обтяжуючих обставинах (частина друга статті 121 КК України 2001 р.).
Таким чином, оскільки ОСОБА_7 було засуджено за умисне тяжке тілесне ушкодження при обтяжуючих обставинах, то, відповідно до пункту «є» ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», ця підстава є обмеженням щодо застосування до нього амністії.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні доводи ОСОБА_7 стосовно однобічності судового розгляду в суді першої інстанції мають суб`єктивний характер, а доводи щодо необхідності та можливості застосування до нього амністії, - є безпідставними, оскільки не мають правового значення, з урахуванням вказаних причин, передбачених законом, що унеможливлюють застосування до нього амністії.
Інші обставини, на які посилається засуджений в своїй апеляційній скарзі, не мають правового значення для вирішення порушеного питання, оскільки не спростовують висновки суду першої інстанції і не надають підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання за Законом України «Про амністію в 2014 році», з урахуванням обмежень, встановлених у пункті «є» ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні».
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування постановленої ухвали, не вбачається.
Керуючись ст.ст.404; 405; 407 ч.1 п.1; 418; 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 травня 2018 року про відмову у застосуванні Закону України «Про амністію у 2014 році» стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

________________ ________________ ___________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4