УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2020 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника - адвоката ОСОБА_3 , старшого слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ТОВ «Швейна фабрика «Браїлівчанка» на постанови від 06 листопада 2019 року та від 18 грудня 2017 року про закриття кримінального провадження №0000067 від 18.02.2017,-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ТОВ «Швейна фабрика «Браїлівчанка» звернувся до слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області зі скаргою, в порядку ст.ст. 303, 307 КПК України, на постанови від 06 листопада 2019 року та від 18 грудня 2017 року про закриття кримінального провадження №0000067 від 18.02.2017.
В обґрунтування доводів скарги адвокат ОСОБА_3 зазначив, що відповідно до повідомлення від 07.08.2017 про початок досудового розслідування 04.08.2017 на підставі заяви ТОВ «Швейна фабрика «Браїлівчанка» було внесено відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000030.
15 грудня 2019 року у відповідь на адвокатський запит Вінницький відділ поліції ГУНП у Вінницькій області листом за вих. №ш-177аз/200/2019 від 02.12.2019 повідомив, що кримінальне провадження №000030 від 04.08.2017 було об`єднано з кримінальним провадженням №0000067 від 18.02.2017, яке 06 листопада 2019 року було закрито в частині окремого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, і до даного листа долучено копію постанови про закриття кримінального провадження. Даний лист було надіслано поштою лише 14 грудня 2019 року, що підтверджується штампом на поштовому конверті, а 15 грудня 2019 року він був отриманий. З даної постанови вбачається, що 06 листопада 2019 року слідчий Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 , розглянувши матеріали кримінального провадження №0000067 від 18.02.2017 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, прийняв рішення про закриття даного провадження у зв`язку із існуванням постанови, якою вже закрито кримінальне провадження, а саме: постанови від 18 грудня 2017 року, про існування якої скаржнику стало відомо 15 грудня 2019 року.
Ознайомившись із вищевказаною постановою, скаржник вважає, що постанова про закриття кримінального провадження підлягає скасуванню з огляду на наступне.
Так, з оскаржуваної постанови вбачається, що у зв`язку з тим, що державним реєстратором ОСОБА_5 здійснено реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ОСОБА_6 на підставі іпотечного договору, у діях ОСОБА_6 та ОСОБА_5 відсутні ознаки кримінального правопорушення.
Проте така точка зору слідчого є помилковою, оскільки державна реєстрація права власності на підставі договору іпотеки відбувається відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІУ (далі Закон).
Частиною 1 статті 2 Закону передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Частиною ч. 2 ст. 18 Закону визначено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Пунктом 61 порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, затвердженого постановою КМУ від 15.12.2015 №1127 передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотеко держателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодацем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотеко держателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі.
Разом з тим ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.
Однак, державна реєстрація була проведена на підставі заяви ОСОБА_6 , в якій вона повідомляє про необхідність погашення боргу, що виникає за іпотечним договором, та попереджає про можливість вчинення виконавчого напису.
Частиною 1 ст. 22 Закону передбачено, що документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншим нормативно-правовим актам.
Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.
Разом з тим, п. 3 ч. 1 ст. 24 Закону чітко вказує, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом.
Тобто, ОСОБА_5 , як посадова особа - державний реєстратор відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 24 Закону зобов`язана була перевірити на відповідність закону подані ОСОБА_6 документи, і з`ясувавши, що заява ОСОБА_6 не відповідає ст. 35 Закону України «Про іпотеку» зобов`язана була відмовити у проведенні державної реєстрації.
Частиною 5 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Уразі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. З огляду на перелік документів, які стали підставою задля реєстрації права власності оцінка відсутня, що є порушенням вимоги закону. Отже, з оскаржуваної постанови вбачається, що досудове розслідування проводилось поверхнево, без з`ясування усіх обставин проведення державної реєстрації, а відтак не було повно та всебічно проведено.
Разом з тим, з оскаржуваної постанови від 06 листопада 2019 року стало відомо, що 18 грудня 2017 року слідчим СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 було закрито провадження за ч. 4 ст. 190 КК України, про існування якої ТОВ «Швейна фабрика «Браїлівчанка» не повідомлялось та про існування якої стало відомо лише 15 грудня 2019 року.
16 січня 2018 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області було скасовано постанову слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 від 18 грудня 2017 року про закриття кримінального провадження №0000067 від 18.02.2017 в частині кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, вчиненого старшим державним виконавцем Замостянського відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_8 .
Скаржник вважає, що при винесенні оскаржуваної постанови слідчим не було надано належної правової оцінки обставинам даного кримінального провадження та не вмотивовано висновки щодо відсутності складу кримінального правопорушення, а тому постанова слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 від 18 грудня 2017 року про закриття кримінального провадження №0000067 від 18.02.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, винесена передчасно, а відтак підлягає скасуванню.
У зв`язку із скасуванням постанови слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 від 18 грудня 2017 року постанова слідчого Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 від 06 листопада 2019 року про закриття кримінального провадження №0000067 від 18.02.2017 також підлягає скасуванню.
В судовому засіданні скаржник адвокат ОСОБА_3 , пославшись на вищезазначені обставини, скаргу підтримав та просив вимоги скарги задоволити.

Слідчий ОСОБА_4 заперечував проти задоволення скарги, суду пояснив, що 16 січня 2018 року слідчим суддею Вінницького міського суду Вінницької області була скасована постанова слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 від 18.12.2017 про закриття кримінального провадження №0000067 від 18.02.2017 за ознаками вчинення кримінальних правопоршень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 та ч. 2 ст. 364 КК України, лише в частині кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, відносно державного виконавця ОСОБА_8 . На підставі даної ухвали кримінальне провадження №0000067 від 18.02.2017 було відновлено по усім трьом кримінальним правопорушенням, в зв`язку з чим 06 листопада 2019 року він виніс постанову про закриття кримінального провадження в частині кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, на підставі п. 9-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме, що існує нескасована постанова слідчого. Крім того, ТОВ «Швейна фабрика «Браїлівчанка» у кримінальному провадженні не визнано потерпілим.
Заслухавши пояснення скаржника адвоката ОСОБА_3 та слідчого ОСОБА_4 , дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження №0000067 від 18.02.2017, слідчий суддя вважає, що дана скарга обгрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора є однією із загальних засад кримінального провадження. Відповідно до ст. 24 КПК України це право гарантується кожному.

Статтею 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового провадження. Серед даного переліку є рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

В статті 284 КПК України наведено вичерпний перелік підстав, за наявності яких кримінальне провадження підлягає закриттю. Серед яких закриття кримінального провадження у зв`язку з існуванням не скасованої постанови слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 цієї частини, у кримінальному провадженні щодо того самого діяння, що розслідувалося з дотриманням вимог щодо підслідності (п. 9-1 ч. 1 ст. 284 КПК України) та закриття кримінального провадження за встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України).

Зі змісту ст. 307 КПК України вбачається, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування слідчий суддя може винести ухвалу про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову в задоволенні скарги.

В судовому засіданні встановлено, що СУ ГУНП у Вінницькій області розслідувалось об`єднане кримінальне провадження №0000067 від 18.02.2017 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 190 та ч. 4 ст. 190 КК України.
Згідно з постановою слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 від 18 грудня 2017 року вищезазначене кримінальне провадження було закрито за встановленням відсутності складу кримінальних правопорушень.
Згідно з ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2018 року постанова слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 від 18 грудня 2017 року в частині закриття кримінального провадження №0000067 від 18.02.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, вчиненого старшим державним виконавцем Замостянського відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_8 , скасована.
На підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2018 року кримінальне провадження №0000067 від 18.02.2017 було відновлено по усім трьом кримінальним правопорушенням, в зв`язку з чим 06 листопада 2019 року старший слідчий вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 виніс постанову про закриття кримінального провадження в частині кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, на підставі п. 9-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.
В пункті 9-1 ч. 1 ст. 284 КПК України зазначено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо існує не скасована постанова слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 цієї частини, у кримінальному провадженні щодо того самого діяння, що розслідувалося з дотриманням вимог щодо підслідності. Учасники кримінального провадження мають право заявляти клопотання слідчому, прокурору про закриття кримінального провадження за наявності передбачених цим пунктом підстав.
При вирішенні зазначеної скарги суд враховує положення ч. 2 ст. 9 КПК України, яка встановлює, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Оцінюючи на предмет законності вказану постанову, слідчий суддя враховує, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки всіх зібраних та перевірених доказів.

Постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній мають бути викладені всі підстави, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження.

З досліджених матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчий СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 у своїй постанові від 18 грудня 2017 року про закриття кримінального провадження №0000067 від 18.02.2017 не вжив всіх необхідних заходів для збирання доказів і забезпечення повного та всебічного досудового розслідування. З оскаржуваної постанови вбачається, що досудове розслідування проводилось поверхнево, без з`ясування усіх обставин проведення державної реєстрації, слідчим не було надано належної правової оцінки обставинам даного кримінального провадження та не вмотивовано висновки щодо відсутності складу кримінального правопорушення.

Відповідно ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Отже, приймаючи процесуальне рішення, слідчий, прокурор складає мотивовану постанову, де аргументує прийняте рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведенні належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Однак, як вбачається із оскаржуваної постанови, слідчий ОСОБА_7 , в порушення вимог ч. 5 ст. 110 КПК України, не зазначає мотиви прийняття постанови, не аргументує прийняте рішення.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що постанову слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 від 18.12.2017 про закриття кримінального провадження №0000067 від 18.02.2017 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 та ч. 4 ст. 190 КК України, слід скасувати, оскільки досудове слідство проведено поверхово, неповно, без усебічного дослідження обставин справи. Також слід скасувати постанову старшого слідчого Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 від 06.11.2019 про закриття кримінального провадження №0000067 від 18.02.2017, оскільки останній закрив дане кримінальне провадження на підставі п. 9-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, посилаючись на вищезазначену постанову слідчого ОСОБА_7 .
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 110, 284, 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:
Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ТОВ «Швейна фабрика «Браїлівчанка» - задоволити.
Постанову слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 від 18 грудня 2017 року про закриття кримінального провадження №0000067 від 18.02.2017 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, та постанову старшого слідчого Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 від 06 листопада 2019 року про закриття кримінального провадження №0000067 від 18.02.2017 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, - скасувати.
Матеріали кримінального провадження №0000067 від 18.02.2017 направити до Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області для проведення додаткової перевірки.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: