Справа №463/9697/19
Провадження №1-кс/463/126/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова
Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на постанову слідчого ТУ ДБР у м. Львові про відмову у визнанні їх потерпілими та скасування постанови про відмову у задоволенні клопотань, -
в с т а н о в и в:

До суду надійшла скарга ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на постанову слідчого ТУ ДБР у м. Львові щодо не визнання їх потерпілими скасування постанови про відмову у задоволенні клопотань
Скаргу мотивують тим, що 04.10.2019 року та 02.12.2019 ними було подано клопотання про залучення їх до кримінального провадження як потерпілих та клопотання про проведення процесуальних дій, однак слідчим Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_5 05.12.2019 року винесено постанову про відмову у визнанні потерпілими у кримінальному провадженні № 0000066 від 27.02.2018 року та постанову про відмову у задоволенні клопотання. Вважають такі постанови неправомірними, тому звернулися з скаргою в суд, просять скаргу задоволити.
В судовому засіданні проведеному в режимі відеоконференції скаржник ОСОБА_3 скаргу підтримав в повному обсязі. Вважає постанови незаконними, оскільки йому вказаними кримінальними правопорушеннями було завдано матеріальної та моральної шкоди, а відтак просить задоволити скаргу в повному обсязі.
Скаржник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, однак в своєму клопотанні просить слухати скаргу без її участі та підтримує викладені в ній обставини.
Слідчий ТУ ДБР у м. Львові в судове засідання не з`явився, його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги .
Дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступних висновків:
Відповідно до ч.1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Згідно з ч.5 ст.55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
В судовому засіданні встановлено, що до ЄРДР 27.02.2018 року за № 0000066 було внесено відомості згідно заяви ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 про вчинення ряду кримінальних правопорушень. Як вбачається з матеріалів скарги та постанови про відмову у визнанні потерпілими, ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 зверталися до слідчого з проханням визнати їх потерпілими в зазначеному кримінальному провадженні, однак згідно постанови слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові їм було відмовлено, оскільки вони не довели фактів спричинення ні матеріальної, ні фізичної, а ні моральної шкоди.
У відповідності до п.33 рішення ЄСПЛ «Шмалько проти України та п.44 рішення ЄСПЛ «Далбан проти Румунії» визначено, що термін «потерпілий» у сенсі ст.. 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності,яка є предметом судового розгляду. При цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди.
Зважаючи на той факт, що у заяві про вчинення злочину та додатків до скарги поданої представником скаржника та з матеріалів самого кримінального провадження в судовому засіданні вбачається ймовірність завдання їм моральної шкоди, згаданими кримінальними правопорушеннями, включаючи і той факт, що відомості до ЄРДР були внесені і за ст. 187 ч.3 КК України (розбій), керуючись принципом змагальності, вважаю, що скаргу слід задоволити, а саме: скасувати постанову слідчого ТУ ДБР у м. Львові про відмову у визнанні ОСОБА_4 , ОСОБА_3 потерпілими у кримінальному провадженні 0000066 від 27.02.2018 року .
Що стосується скасування постанови про відмову у задоволенні клопотання заявників про проведення ряду слідчих дій, то таке не підлягає до задоволення, оскільки виносячи дану постанову слідчий керувався мотивами, що ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 перебували на той час в статусі свідків, а не потерпілих, а відтак у відповідності до ст. 66 КПК України не передбачено право свідка заявляти клопотання, окрім клопотань про забезпечення безпеки. Враховуючи, що на момент відмови у задоволенні клопотання вони дійсно перебували у статусі свідків, слідчий у своїй постанові про відмову у задоволенні клопотання прийшов до вірного висновку, однак в даному випадку, вважаю за необхідне роз`яснити скаржникам, що у разі визнання останніх потерпілими у даному кримінальному провадженні, вони вправі повторно звернутися до слідчого з аналогічним клопотанням.
Керуючись вимогами статей,22,26,220,221,303,306,309,372 КПК України, -
ухвалив:
Скаргу задоволити частково.
Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові про відмову у визнанні ОСОБА_4 , ОСОБА_3 потерпілими від 05.12.2019 року у кримінальному провадженні № 0000066 від 27.02.2018 року.
Зобов`язати слідчого ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_5 повторно розглянути клопотання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про визнання їх потерпілими.
В решті вимог, які містяться у скарзі - відмовити
Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1