Справа № 161/4022/20 Провадження №11-сс/802/179/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:арешт майна. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду справу за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2020 року про накладення арешту на майно (ЄРДР № 0000199),
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2020 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Луцького РВП Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, яке було вилучене у ОСОБА_6 під час огляду в приміщенні кабінету №21 Луцького РВП Луцького ВП ГУНП у Волинській області, що за адресою м. Луцьк, вул. Боженка, 24, а саме, мобільний телефон Apple Iphone, білого кольору, в рамках досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0000199, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 248 КК України.

В поданій апеляційній скарзі представник власника майна адвокат ОСОБА_7 , вважає ухвалу слідчого судді незаконною. Посилається на те, що слідчим не обґрунтовано, яке саме доказове значення має вилучений у ОСОБА_6 телефон у розумінні ст. 84 КПК України, оскільки ні слідчий ні прокурор не довели, які саме факти та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, можуть бути підтвердженні за допомогою вилученого телефона. Також зазначає, що слідчим суддею порушено процесуальний строк розгляду клопотання, який визначений ч. 6 ст. 173 КПК України. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Учасники провадження в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час і місце апеляційного розгляду і не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Так, на адресу Волинського апеляційного суду надійшли додаткові пояснення адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_6 , в яких адвокат прохає розгляд справи в апеляційному суді проводити без участі власника майна та його представника.

Жодних клопотань від прокурора про відкладення розгляду справи не надходило.

А тому, відповідно до приписів ч. 4 ст. 405 КПК України, їх неприбуття не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), тобто з метою збереження речових доказів.

Апеляційний суд доходить висновку, що слідчим суддею при винесенні рішення вказаних вимог закону дотримано.
Як вбачається з наданих суду матеріалів провадження, СВ Луцького РВП Луцького ВП ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000199 від 02.03.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 248 КК України.

Так, 07.03.2020 в ході проведення огляду в приміщенні кабінету №21 Луцького РВП Луцького ВП ГУНП у Волинській області за адресою: м. Луцьк, вул. Боженка, 34, було виявлено та вилучено мобільний телефон «Apple IPHONE» білого кольору, належний ОСОБА_6 .

Постановою старшого слідчого СВ Луцького РВП Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 від 07 березня 2020 року вилучений в ході проведення огляду, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Таким чином, під час проведення вищевказаної слідчої дії було виявлено та вилучено мобільний телефон, який може бути використаний як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Виходячи з приписів ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що під час розгляду клопотання слідчого про арешт майна слідчим суддею дотримано вимоги статей 170-173 КПК України, зокрема з`ясовано усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна, які передбачені статтею 167 КПК України, або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, про те, що майно, на яке накладено арешт, відповідає критеріям речових доказів, визначених законом, а тому з метою збереження речових доказів клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вилученого у ОСОБА_6 телефону, в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню.

На думку апеляційного суду, на виконання вимог частини 1 статті 173 КПК України сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених частиною 1 статті 170 КПК України.

Посилання апелянта на те, що слідчим суддею клопотання не було розглянуто у строк, передбачений ч.6 ст.173 КПК України є обґрунтованими, однак ця обставина не свідчить про хибність висновків слідчого судді на предмет вирішення клопотання по суті. Той факт, що клопотання про арешт тимчасового майна найшло до суду 12 березня 2020 року, а було розглянуто 19 березня 2020 року, на переконання апеляційного суду не може бути визнане істотним процесуальним порушенням, яке тягне за собою скасування ухвали слідчого судді.
Так, положенням ч.6 ст.173 КПК України передбачено, що ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд, постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено. Ця процесуальна норма не містить заборону щодо розгляду клопотання про арешт майна після закінчення відповідного строку. Крім того, слід зазначити, що судове засідання в суді першої інстанції вмотивовано відкладалося.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді про задоволення клопотання слідчого про арешт майна є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2020 року про накладення арешту на майно, яке було вилучене у ОСОБА_6 під час огляду в приміщенні кабінету №21 Луцького РВП Луцького ВП ГУНП у Волинській області, за адресою: м. Луцьк, вул. Боженка, 24, а саме, мобільного телефону Apple Iphone, білого кольору без змін.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: