Провадження1-кс/991/2501/19
19 лютого 2020 року м.Київ
Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 ,за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу, ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення, відповідальність за які передбачена ст. 256, ч. 3 ст. 364, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 375, ч. 2 ст. 382, ч. 4 ст. 189, п. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 355, ст. 368-2 КК України,
ВСТАНОВИВ:
До Вищого антикорупційного суду надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України (далі НАБУ) щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) відомостей про кримінальні правопорушення, відповідальність за які передбачена ст. 256, ч. 3 ст. 364, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 375, ч. 2 ст. 382, ч. 4 ст. 189, п. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 355, ст. 368-2 КК України.
На думку скаржника, в порушення вимог ст. 214 КПК України, відомості за його заявою про вчинення злочину від 30.07.2019 до ЄРДР уповноваженими особами НАБУ внесено не було, досудове розслідування не розпочато. У зв`язку з цим, ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеною скаргою.
ОСОБА_3 в судовому засіданні в дистанційному режимі відеоконференції скаргу підтримав та просив задовольнити. Пояснення надав аналогічні, викладеним у скарзі.
Крім цього, представник НАБУ вказав, що у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» та відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.
З огляду на викладені обставини, представник НАБУ ОСОБА_7 просить у задоволенні скарги відмовити повністю та розглянути її без участі представника НАБУ.
Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого або прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали скарги слідчий суддя, керується наступним.
Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Зокрема, п.1 ч.1 ст. 303 КПК України передбачено можливість оскарження у досудовому провадженні бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 06.04.2016, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; особа, яка подає заяву чи повідомляє про кримінальне правопорушення, під розпис попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення, крім випадків надходження заяви, повідомлення поштою або іншими засобами зв`язку.
Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.
Разом з цим, дослідивши зміст заяви ОСОБА_3 від 30.07.2019 з посиланням на те, що суддя перешкоджала у доступі до правосуддя, через не прийняття заяв; не викликала до суду для надання пояснень; не дотрималась процедури та підстав відводу; порушила правила суддівської етики; порушила принцип гласності та змагальність судового засідання, слідчий суддя дійшов висновку, що вона не містить об`єктивних даних, які б свідчили про можливе вчинення суддею Донецького апеляційного суду ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ст. 256, ч. 3 ст. 364, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 375, ч. 2 ст. 382, ч. 4 ст. 189, п. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 355, ст. 368-2 КК України.
Доводи заявника ґрунтуються на суб`єктивній оцінці та ставленні до зазначених у заяві про вчинення кримінального правопорушення обставин, та не містять конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, які б давали підстави для кваліфікації дій за вищевказаними статтями. Адже зі змісту заяви вбачається, що вся її суть зводиться до незгоди ОСОБА_3 із рішенням колегії суддів Донецького апеляційного суду, де суддею-доповідачем є ОСОБА_5 .
При розгляді цієї скарги, слідчий суддя також враховує, що згідно зі ст. 129 Конституції України, суддя при здійсненні правосуддя, є незалежним та керується принципом верховенства права. Відповідно до ст. 126 Конституції України, забороняється вплив на суддю у будь-який спосіб.
За змістом ч. 1 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді ухвалюється іменем України.
Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади», судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.
Таким чином, питання про законність та обґрунтованість судового рішення суду апеляційної інстанції вирішується судом касаційної інстанції.
Ініціювання кримінального переслідування судді у згаданому контексті є способом незаконного впливу на суд. Такі дії слід розцінювати як спроби втручання у правосуддя, тиску на суд і суддів, намагання протиправно використовувати суди для відстоювання інтересів певних груп чи осіб не процесуальним шляхом, поза межами процедури оскарження судових рішень, що є прямим порушенням вимог закону щодо незалежності судів та суддів. Така ситуація є загрозою для засад демократичного устрою, забезпечення прав та свобод людини і громадянина через можливе зниження їх рівня захисту судом, адже ухвалення позитивного рішення може бути тільки на користь однієї сторони судового процесу, а інша завжди буде незадоволена результатом розгляду справи. Саме тому початок досудового розслідування щодо судді, у разі незгоди з його рішенням, є тиском на суд, і не є виправданим та ефективним для встановлення справедливості у конкретній справі.
Враховуючи вищевикладене, оскільки, заява про кримінальні правопорушення, подана ОСОБА_3 30.07.2019 до НАБУ (вх. № З- 8959 від 02.08.2019) не містить достатніх та конкретних даних, які б вказували на наявність у діях судді Донецького апеляційного суду ОСОБА_5 ознак кримінальних правопорушень, передбачених ст. 256, ч. 3 ст. 364, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 375, ч. 2 ст. 382, ч. 4 ст. 189, п. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 355, ст. 368-2 КК України, а фактично зводиться до незгоди із прийнятим колегією суддів рішеннями при розгляді апеляційних скарг, слідчий суддя дійшов до висновку, що невнесення уповноваженою особою НАБУ відомостей за вказаною заявою не є протиправним, а тому у задоволенні скарги слід відмовити.
З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 303-307, 309, 395 КПК України, слідчий суддя
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення, відповідальність за які передбачена ст. 256, ч. 3 ст. 364, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 375, ч. 2 ст. 382, ч. 4 ст. 189, п. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 355, ст. 368-2 КК України - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1