Справа № 308/6779/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

захисника - адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000057 від 05.01.2018 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч.2 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Ужгородського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000057 від 05.01.2018 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч.2 ст. 115 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні заперечив проти призначення судового розгляду за обвинувальним актом у кримінальному провадженні за № 0000057 від 05.01.2018 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч.2 ст. 115 КК України. Заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, яке мотивував тим, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 не відповідає вимогам п. 5 ч.2 ст. 291 КПК України, суперечить імперативному припису підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 62,63 Конституції України, а саме обставини, викладені в обвинувальному акті стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 не відповідають фактичним обставинам по справі. Посилання прокурора на свідчення ОСОБА_7 фрагментарні, вирвані з контексту його показів, не перевірені слідчим шляхом. Зокрема, базуючись тільки на наявній у ОСОБА_7 судимості за ст.. 115 КК України прокурор дійшов висновку, що й у випадку з потерпілим ОСОБА_8 у ОСОБА_7 був умисел на вбивство, а не на самооборону. Прокурор не враховує, що ОСОБА_7 після правопорушення одразу прийшов у поліцію і заявив про скоєне. Не враховано пригніченого психологічного ставлення ОСОБА_7 під час надання показів і той факт, що він фактично підписував покази не читаючи їх. Не перевірена особистість самого потерпілого, його минуле, зокрема, судимості. Фактично прокурор не усунув порушення кримінального та кримінально-процесуального законодавства, про які йшла мова в ухвалах Закарпатського апеляційного суду від 27.02.2019 року та Ужгородського міськрайоннного суду від 18.04.2019 року. Додав , що прокурор також не усунув порушення кримінально-процесуального законодавства, про які йшла мова в черговій ухвалі Закарпатського апеляційного суду від 10.06.2019 року, де колегія суддів повторно акцентувала увагу на порушеннях, зокрема ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у праві бути детально проінформованим зрозумілою для ньог8о мовоюпро характер обвинувачення проти нього , ефективно обстоювати свої законні інтереси , стороні обвинувачення -можливість доводити свою версію обвинувачення. У зв`язку з цим вважає, що прокурором та слідчим не перевірені в повному обсязі фактичні обставини, які викладені його підзахисним щодо правильності кваліфікації його дій згідно кримінального закону, зокрема, в його діях вбачається склад злочину, передбачений ст. 118 КК України, а не п. 13 ч.2 ст. 115 КК України. А тому просить суд повернути обвинувальний акт прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Обвинувачений в підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання захисника.

Заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього документи, суд приходить до наступного.

Відповідно до п. 3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Вимоги щодо форми та змісту обвинувального акту визначені ст. 291 КПК України.

Відповідно до вимог вищезазначеної статті КПК, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором.

Обвинувальний акт має містити найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення ; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Відповідно до п. 13 ч.1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку встановленому цим Кодексом.

Формулювання обвинувачення повинно складатись з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого в його вчиненні, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь його тяжкості.

Правова кваліфікація дій особи повинна містити в собі не тільки посилання на окрему статтю (частину статті) кримінального закону, але і точне формулювання об"єктивної сторони кримінального правопорушення, його кваліфікуючих ознак.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи помякшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Згідно з ч.2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 92 КПК України обовязок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення покладається на слідчого, прокурора.

Це означає, що метою доказування і обов"язком слідчого, прокурора, є встановлення всіх обставин, які мають значення для кримінального провадження, і не тільки тих, які зазначені в ч.1 ст. 91 КПК України.

Пунктом першим частини третьої статті 42 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують. Пунктами другим і десятим частини першої статті 56 цього Кодексу передбачено, що потерпілий має право знати сутність підозри та обвинувачення, право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Виклад всіх обставин, що підлягають доказуванню згідно зі ст. 91 КПК України, як їх вважають установленими слідчий, прокурор, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, відповідно до ч. 4 ст. 110 і ч.2 ст. 291 КПК України, мають міститися в обвинувальному акті процесуальному рішенні, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і завершує досудове розслідування.

Однак, зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим та прокурором при складанні обвинувального акту від 13.06.2019 року у кримінальному провадженні № 0000057 від 05.01.2018 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч.2 ст. 115 КК України - не дотримані.

Зокрема, колегія суддів Закарпатського апеляційного суду в своїй ухвалі від 27.02.2019 року №308/3242/18 зазначила, що слідчим та прокурором не встановлено всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч.2 ст. 115 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , доказування яких, відповідно до ст. 91, ч.1 ст. 92 КПК України, є їх обов"язком, а саме для встановлення події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого, форми вини, мотиву, мети, правової кваліфікації, ступеня суспільної небезпечності кримінального правопорушення істотне значення мають відомості про особу потерпілого, причину його перебування на місці події, його поведінку і дії як до так і під час вчинення кримінального правопорушення, обставини, які передували йому, а також всі інші обставини, які можуть мати значення для кримінального провадження і до встановлення яких зобов`язує слідчого і прокурора ч.2 ст. 91 КПК України, однак слідчий і прокурор не надали доказів на спростування показань обвинуваченого про неправомірну поведінку щодо нього з боку потерпілого ОСОБА_8 чим дезорієнтують сторону захисту, потерпілого і суд щодо розуміння фактичних обставин кримінального правопорушення, суті і обсягу обвинувачення, істотно обмежують процесуальні права учасників судового розгляду, передбачені ст.ст. 42 і 56 цього Кодексу, процесуальні можливості прокурора при підтриманні державного обвинувачення, унеможливлюють правильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а в решті - виконання завдань кримінального провадження.

Вищезазначене стало однією з підстав для постановлення 18.04.2019 року колегією суддів Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ухвали про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000057 від 05.01.2018 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч.2 ст. 115 КК України прокурору Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , який затверджував обвинувальний акт, для усунення вищезгаданого порушення вимог КПК України, яка згідно з ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 10.06.2019 року залишена без змін.

В той же час, у складеному на виконання ухвали суду про повернення обвинувального акту прокурору для усунення порушень вимог КПК України, взагалі не усунуто зазначених порушень та не вказано про встановлення фактичних обставин, на необхідність встановлення яких, було звернуто увагу у вищезазначених ухвалах суду першої та апеляційної інстанції.

Зазначення прокурором у обвинувальному акті того, що відповідно до показань ОСОБА_7 , ОСОБА_8 наніс йому палкою декілька ударів в область плеча, не може вважатися виконанням вимог, щодо встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки перевірки даної версії слідчим не зроблено і не наведено жодних доказів у її підтвердження або спростування, твердження обвинуваченого , що він діяв у межах необхіднох оборони не спростовано.

При цьому суд звертає, увагу, що колегія суддів Закарпатського апеляційного суду в своїй ухвалі від 10.06.2019 року вказував саме на необхідність перевірки та оцінки здобутих доказів щодо встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення, які стосуються особи потерпілого, передували нанесенню йому ударів обвинуваченим.Однак, ці обставини мають істотне значення для кримінального провадження, а тому їх виклад в сукупності з іншими фактичними обставинами кримінального правопорушення,що підлягають доказуванню згідно зі ст. 91 КПК України, разом з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, формулюванням обвинувачення, обставинами які обтяжують чи пом`якшують покарання, розміром шкоди завданої кримінальним правопорушенням, відповідно до до ч. 4 ст. 110, ч.2 ст. 291 КПК України, мають міститися в обвинувальному акті - процесуальному рішенні, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і завершує досудове розслідування.

Згідно з ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а отже і в межах викладу фактичних обставин кримінального правопорушення.

У разі ухвалення вироку на суд, згідно зі ст. 374 КПК України, покладається формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, або пред`явленого особі і визнаного недоведеним, зазначення мотивів прийнятих рішень, доказів на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів тощо.

Без дослідження судом фактичних обставин кримінального правопорушення виконання цього припису є неможливим.

Правильне відображення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, виражених у формулюванні обвинувачення, але і для реалізації прав обвинуваченого (на захист), потерпілого (знати сутність обвинувачення) та для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді.

Відсутність в обвинувальному акті чіткого, підтвердженого доказами, в тому числі не спростованими показаннями обвинуваченого, викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, тобто всіх обставин, які мають значення для кримінального провадження, залишає відкритим питання про те, чи є вони встановленими, чи досліджені і відкинуті органом досудового розслідування (стороною обвинувачення) всі інші можливі версії вчинення кримінального правопорушення, тобто, чи відповідає зміст і форма кримінального провадження засаді презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Якщо слідчий і прокурор всіх обставин, які мають значення для кримінального провадження, встановленими не вважають, про що свідчить відсутність їх викладу в обвинувальному акті, вимоги ст. 91 КПК України виконаними вважати неможна, а це, в свою чергу, унеможливлює визнання інших зібраних доказів достатніми для складання обвинувального акту.

Крім того, неповний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення з формулюванням обвинувачення в обвинувальному акті, обмежує обвинуваченого в передбаченому ч.3 ст. 42 КПК України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, праві бути детально поiнформованим зрозумiлою для нього мовою про характер обвинувачення проти нього, ефективно обстоювати свої законні інтереси, стороні обвинувачення - можливість доводити свою версію обвинувачення і змушує суд давати оцінку обставинам, які, безумовно, мають значення для кримінального провадження, однак органом досудового розслідування не встановлені, оскільки в обвинувальному акті не викладені.

За таких умов судовий розгляд кримінального провадження таїть у собі порушення засад законності, змагальності сторін, презумпції невинуватості, диспозитивності, перешкоджає суду розглянути його неупереджено, правильно застосувати закон про кримінальну відповідальність, ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Неусунення зазначених недоліків на стадії підготовчого судового засідання шляхом повернення обвинувального акту прокурору, та невиконання вимог кримінально-процесуального закону унеможливлює здійснення судового розгляду у відповідності до засад кримінального судочинства, зокрема, законності, рівності усіх перед законом і судом, доступу до правосуддя, змагальності та забезпечення права особи на захист від пред`явленого обвинувачення.

Судовий розгляд у відсутності конкретного обвинувачення і стосовно особи, якій не висунуто обвинувачення є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто, про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. (Рішення ЄСПЛ у справі «Ващенко проти України» від 26.06.2008 року, у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року, у справі «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000 року).

Відсутність в обвинувальному акті повного викладу фактичних обставин кримінального правопорушення унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист, що є беззаперечною підставою для скасування ухваленого вироку.

Відповідно до вимог ст. ст. 17 ч.1, 25, 92 КПК України, тягар обвинувачення покладено на сторону обвинувачення, яка зобов`язана вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення, особи, яка його вчинила, доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України та винуватості особи поза розумним сумнівом. Висунення обвинувачення є виключною компетенцією органу досудового розслідування. Це процесуальне рішення приймається у формі обвинувального акта відповідно до вимог ст..ст. 110, 291 КПК України.

Законом не передбачено можливості суду самостійно вийти за межі судового розгляду і усунути допущені органом досудового розслідування недоліки на жодній із стадій судового розгляду.

Враховуючи вищенаведене, зазначене порушення, а саме, неповний виклад в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, позбавляє суд можливості призначити судовий розгляд такого обвинувального акту і розглянути його.

Статтею 314 КПК України не передбачено можливості виправлення технічних чи інших помилок, а також внесення якихось додаткових відомостей до обвинувального акту чи реєстру після їх надходження до суду, зокрема, у підготовчому судовому засіданні. Законом також не передбачено поділу недоліків обвинувального акту чи реєстру на суттєві та не суттєві, чи такі, що перешкоджають або не перешкоджають розгляду справи по суті. Статтею 291 КПК України чітко передбачено категоричний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт. Виключень щодо можливості визнання несуттєвим недотримання прокурором чи слідчим будь-якої з вказаних вимог, законом не передбачено.

Залишення ж у матеріалах кримінального провадження обвинувального акту з недоліками є неприпустимим, оскільки це свідчить про неповагу до закону, до встановлених ним норм та вимог.

Єдиним процесуальним шляхом виправлення недоліків обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування, передбаченим КПК України, є повернення обвинувального акту прокурору з метою усунення ним недоліків протягом розумного строку.

За правилами п.3 ч.3 ст. 314 КПК України підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Наведені вище істотні порушення вимог КПК України не дають суду підстав для призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту відносно ОСОБА_7 у зв"язку з чим вказаний обвинувальний акт з додатками підлягає поверненню прокурору для усунення зазначених недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 291, 314, 372 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000057 від 05.01.2018 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч.2 ст. 115 КК України повернути прокурору Ужгородської місцевої прокуратури юристу 1 класу ОСОБА_5 , який затверджував обвинувальний акт, для усунення вищезгаданого порушення вимог КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом семи днів з дня її оголошення.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_10 ОСОБА_3