Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

23 червня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 травня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000618 від 11 лютого 2016 року про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст.190, ч.5 ст. 186 КК України, ?
ВСТАНОВИЛА:
З матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Ковельському міськрайонному суді Волинської області перебуває кримінальне провадження № 0000618 від 11 лютого 2016 року про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст.190, ч.5 ст. 186 КК України.
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 травня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 05 липня 2020 року включно.
Вказана ухвала суду оскаржена в апеляційному порядку захисником обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_8 .
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 покликається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції.
Зазначає, що ухвала суду не відповідає повноті судового розгляду, висновок суду ? фактичним обставинам кримінального правопорушення.
Вважає, що жоден ризик, передбачений ст. 177 КПК України не доведений.
На думку захисника ОСОБА_8 , прокурор та слідчий не довели слідчому судді належним чином обґрунтованість тримання особи під вартою. Зважаючи на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше не судимий, вина не доведена, а обвинувачення не обґрунтоване та не підтверджене доказами, на думку захисника, вказаний запобіжний захід є невмотивовано жорстоким.
Просить скасувати ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 травня 2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт на певний період доби з покладенням на обвинуваченого відповідних обов`язків, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Метою і підставою продовження тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа, незаконно впливати на потерпілих та свідків або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.
Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, що є частиною національного законодавства України відповідно до Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини", тримання під вартою не передбачає покарання у вигляді позбавлення волі, але при збереженні розумної підозри відносно затриманої особи в скоєнні злочину, є умовою sine qua non (обов`язковою, неодмінною умовою) законності продовження терміну ув`язнення під варту і відповідає реальним вимогам громадського інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, має більшу вагу, ніж право на повагу свободи особи (§ § 73, 74 рішення ЕСПЛ від 08.06.2006 року у справі "Корчуганова проти Росії", § § 66, 67 рішень ЕСПЛ від 07.04.2005 у справі "Рохлина проти Росії", § § 73, 74 рішення ЕСПЛ від 01.06.2008 у справі "Мамедова проти Росії", § 79 рішень ЕСПЛ від 10.02.2011 року по справі "Харченка проти України", § § 40-42 рішення ЕСПЛ від 02.03.2006 року у справі "Долгова проти Росії").
Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_6 обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб та відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.5 ст. 186 КК України, які відносяться, відповідно, до злочинів середньої тяжкості та особливо тяжких, відповідальність за які, зокрема за ч.5 ст. 186 КК України, передбачена у виді позбавлення волі на строк від 8 до 13 років із конфіскацією майна.
Суд першої інстанції свій висновок про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , оскільки заявлені під час обрання останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати, належним чином мотивував у судовому рішенні.
Судом враховано, що проводити процесуальні дії у даному кримінальному провадженні з участю ОСОБА_6 вдалося лише за допомогою застосування щодо нього розшуку і затримання, тобто ризик переховування від суду існує і достатньо доведений, а також тим, що потерпілі у даному кримінальному провадженні є особами похилого віку і існує нагальна потреба убезпечити їх від будь-яких неправомірних впливів у ході судового розгляду, значною мірою це стосується і свідків, оскільки ризик таких впливів стане значним у випадку перебування обвинуваченого на волі.
Не залишилось без оцінки суду і та обставина, що ОСОБА_6 має фактичне місце проживання, сім`ю, з наведенням відповідного обґрунтування в оскаржуваній ухвалі суду щодо неусунення даною обставиною існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, з огляду на те, що останній вже при наявності місця реєстрації перебував у розшуку та був затриманий.
За наведеного судом встановлено доведеним неможливість усунення зазначених ризиків застосуванням стосовно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.
Даних, які б перешкоджали утриманню ОСОБА_6 під вартою, та, які б вказували на неможливість продовження застосування до обвинуваченого вказаного запобіжного заходу, судом не встановлено.
Колегія суддів не ігнорує ті аргументи, які наводяться захисником на користь обвинуваченого в апеляційній скарзі та підтримані в судовому засіданні апеляційної інстанції останнім і його захисником щодо безпідставності, на їх думку, продовження стосовно ОСОБА_6 строку дії виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та наявності підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який у вигляді домашнього арешту на певний період доби з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.
Під час апеляційного розгляду, прокурор вказав, що зазначені в клопотанні ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, не зменшились і продовжують існувати, а жоден з більш м`яких запобіжних заходів й надалі не зможе запобігти наявним ризикам.
За наведеного, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який на думку колегії суддів є достатнім засобом, здатним забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 .
Доказів на спростування висновків суду обвинуваченим та його захисником не наведено, матеріалами провадження не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 травня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3