Провадження № 1-кс/947/9928/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.07.2020 року

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_8 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000301 від 16.03.2019 року відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Молдова, громадянина Республіки Молдова, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, без місця реєстрації на території України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187 КК України,
ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Київського районного суду міста Одеси надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_8 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000301 від 16.03.2019 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Слідчий звертається з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи наявністю обґрунтованої підозри у вчинені ним кримінального правопорушень та посиланням на наступні доводи та наявні ризики які були встановлені під час досудового розслідування.

Підозрюваний ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187 КК України, згідно ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення є особливо тяжким. Тяжкість злочину свідчить про ступінь суспільної небезпечності вчиненого діяння цієї особи, дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, більш того, за вчинення вищевказаних злочинів передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком від 8 до 15 років, що у сукупності свідчить про наявність реального ризику передбаченого, п. 1 ч. 1ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, підозрюваний може незаконного впливати на уже допитаних свідків з метою зміни ними свідчень у ході судового розгляду кримінального провадження у подальшому, впливати на свідків, яких ще не допитано для дачі ними неправдивих свідчень, які його виправдовують, або впливати на інших осіб, які можуть бути допитані, оскільки більшість з них, відповідно до матеріалів кримінального провадження, знайомі з підозрюваним.

Також необхідно врахувати категорію зазначеного правопорушення, у зв`язку з чим досудове розслідування передбачає проведення великого обсягу слідчих дій, пов`язаних з встановленням місцезнаходження та вилучення відповідних речей та документів, які мають доказове значення для даного провадження, що у сукупності вказує на наявність реальних ризиків, передбачених п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків та потерпілих у зазначеному кримінальному провадженні; враховуючи невідворотність та суворість покарання, може почати переховуватись від органів д/с розслідування або суду з метою уникнення покарання; знаходячись на свободі може підтримувати зв`язок з іншими співучасниками, місцезнаходження яких на теперішній час не встановлено, надавати їм інформацію про хід досудового розслідування, чим буде чинити перешкоди слідству; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Також, непрацюючий ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності, причетний до вчинення інших корисливих злочинів, не має міцних соціальних зв`язків та постійного джерела доходів,що вказує на наявність реального ризику,передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_5 знаходячись на свободі, може вчинити інші кримінальні правопорушення.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав у повному обсязі та просив слідчого суддю його задовольнити.

Захисник в судовому засіданні заперечувала проти клопотання, зазначивши, що підозра необґрунтована, підстав для продовження запобіжного заходу немає, доказів причетності її підзахисного до кримінального правопорушення не має. Крім того, адвокат зазначила, що ризики абстрактні та нічим не підтверджені. Також, захисник вказала на те, що підозрюваний має хронічні захворювання.

Підозрюваний підтримав думку свого захисника.

Вивчивши клопотання та матеріали, якими воно обґрунтовується, вислухавши думку учасників процесу, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:
1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.
При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Слідчим суддею встановлено, що 19.03.2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187 КК України.

20.03.2020 року, слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси, підозрюваному ОСОБА_5 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Одеському слідчому ізоляторі Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області, строком до 16.05.2020 року.

15.05.2020 року ухвалою слідчого судді було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 13.07.2020 року.

09.07.2020 року ухвалою слідчого судді строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до шести місяців, тобто до 19.09.2020 року.

Враховуючи обґрунтованість підозри за фактом вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187 КК України, з огляду на встановлені слідчим суддею в рамках даного кримінального провадження ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися та продовжують існувати, слідчий суддя приходить до переконання, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного та не сприятиме, як досягненню завдань кримінального провадження в цілому, так і окремого запобіжного заходу зокрема.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення про продовження підозрюваному ОСОБА_5 строку тримання під вартою підлягає задоволенню, так як є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого залишилися з огляду на серйозний характер загрози для суспільного порядку протиправного діяння, його тяжкості з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, та може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 197, 199, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_8 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000301 від 16.03.2019 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосованого ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси 20.03.2020 року до 06.09.2020 року в межах строку досудового розслідування, з утриманням в ДУ Одеському слідчому ізоляторі.
Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1