Справа №639/8310/19
Провадження №1-в/639/17/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2020 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання адвоката ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця: с. Дружелюбівка, Боровського району, Харківської області, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 13.07.2016 року Зміївським районним судом Харківської області за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187, 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією особистого майна,-

ВСТАНОВИВ:
До Жовтневого районного суду м. Харкова з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до вимог ст. 81 КК України звернувся адвокат ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_4 .
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 та його захисник підтримали подане клопотання та просили його задовольнити, посилаючись на те, що своєю поведінкою та ставленням до праці засуджений довів своє виправлення, відбув більше ніж призначеного покарання, позитивно характеризується, одружений, має на утриманні двох батьків пенсіонерів, перебував на службі у Збройних силах України, вину у скоєнні злочинів визнав повністю, щиро розкаюється.
Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на те, що засуджений не довів свого виправлення на теперішній час, оскільки під час відбування покарання до нього було застосовано всього 1 заохочення, має 1 стягнення, останній не залучався до суспільно-корисної праці в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та не виявляв свого бажання у цьому,не підвищував свій фаховий рівень, зміцнив свої соціальні зв`язки вже після затримання та перебування в місцях позбавлення волі.

Вислухавши думку учасників судового процесу, вивчивши матеріали судової справи та особової справи засудженого, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Вимогами п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п.13 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року).

Так, згідно положень п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений 13.07.2016 року Зміївським районним судом Харківської області за ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України строк перебування ОСОБА_4 під вартою з 07.04.2016 року по 13.07.2016 року зараховано в строк покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15.06.2017 року на підставі ч.5 ст. 72 КК України у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 14.07.2016 року по 15.06.2017 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахується з 07.04.2016 року, кінець строку відбування покарання 30.01.2022 року. На момент розгляду клопотання ОСОБА_4 відбув 4 роки 11 місяців 9 днів, залишилось 2 роки 22 дні.
Як вбачається з характеристики засудженого, ОСОБА_4 прибув 11.04.2016 року до ДУ «Харківський слідчий ізолятор». Вибув 11.06.2018 року до Харківської виправної колонії №43 відбувати покарання. Прибув 07.10.2019 року з Харківської виправної колонії №43 за ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 17.09.2019 року для доставки в суд для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. За час тримання в установі засуджений ОСОБА_4 вимоги режиму тримання та правила внутрішнього розпорядку порушував один раз, за що має одне стягнення у виді поміщення до дисциплінарного ізолятора. Адміністрацією державної установи «Харківський слідчий ізолятор» не заохочувався. До суспільно-корисної праці не залучається. Тримається в приміщенні з невеликою чисельністю ув`язнених, в середовищі яких конфліктів немає. В бесідах з представниками адміністрації тактовний не завжди, виконує законні вимоги персоналу установи лише під контролем. Санітарно-гігієнічних правил дотримується.
Суд зазначає, що сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Згідно матеріалів наданих до суду, до ОСОБА_4 за час перебування останнього в установі було застосовано одне заохочення, зокрема 20.06.2019 року у виді додаткового тривалого побачення за сумлінну поведінку та додержання правил внутрішнього розпорядку.

Разом з цим, 11.03.2018 року на ОСОБА_4 накладалося стягнення у вигляді ДІЗО (4 доби) за зберігання заборонених предметів.

Відповідно до ст. 12 КК України злочини, передбачені ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України, за вчинення яких був засуджений ОСОБА_4 відносяться до умисних тяжких злочинів.

Таким чином, суд враховує тяжкість та характер вчинених ОСОБА_4 умисних тяжких злочинів та форму вини, а саме вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України, останній не був залучений до суспільно-корисної праці, значний строк невідбутого покарання, посередню характеристику, несумлінне виконання законних вимог персоналу установи, відтак приходить до висновку, що засуджений не має усіх належних умов, передбачених ст. 81 КК України, для його умовно-дострокового звільнення, оскільки наданими матеріалами не доведено виправлення засудженого на даний час, а тому суд вважає дане клопотання передчасним та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відносно засудженого ОСОБА_4 відмовити.

Відповідно до ч. 7 ст. 539 КПК України роз`яснити засудженому, що повторне звернення з приводу умовно-дострокового звільнення від відбування покарання може мати місце не раніше ніж через рік з дня винесення ухвали суду про відмову.

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова, а засудженим, який тримається під вартою з моменту вручення копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1