1Справа № 335/4686/20 1-кс/335/2557/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2020 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжя клопотання слідчого слідчої групи СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0003478 від 01 жовтня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 121 КК України відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, який має середню освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.27 , ч.1 ст.121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий слідчої групи СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні 0003478 від 01 жовтня 2018 року за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 121 КК України .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначав, що досудовим розслідуванням встановлено, що 01 жовтня 2018 року, приблизно о 07 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи біля будинку № 18 по вулиці Професора Толока у місті Запоріжжі, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та, бажаючи їх настання, діючи умисно, на замовлення невставленої досудовим розслідуванням особи, виконуючи відведену йому злочинну роль виконавця, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень раніше невідомій йому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наблизився до потерпілої та, із заздалегідь підготовленої ємкості, наповненої рідиною, що містить у своєму складі сірчану кислоту, вилив її вміст на ОСОБА_7 , в результаті чого остання отримала хімічні, глибокі, довгонезаживаючі опіки шкіри 2 А-Б ступеня, загальною площею 15-18 % в області зовнішнього кута лівого ока з переходом на ділянку лівої щоки, в область підборіддя, на верхньому повіці правого ока з переходом на праву надбровну область, в правій скроневій області, в області лівого передпліччя, в області шиї, в області лівої кисті, в області правої кисті, в області обох променево-зап`ясткових суглобів, в проекції лівої лопатки, в області обох гомілок, в області лівого стегна, в області правого стегна, які відповідно до висновків експертів № 1316 від 22.10.2018 та 53/К від 20.02.2019 кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більш ніж 21 день та в даному випадку рубці, які утворилися в результаті хімічних опіків шкіри, в області зовнішнього кута лівого ока з переходом на ділянку лівої щоки, в області підборіддя, на верхньому повіці правого ока з переходом на праву надбровну область згодом стануть більш м`якими, збліднуть але не зникнуть, тобто для їх максимального згладжування або усунення необхідні спеціальні пластичні операції, отже зазначені рубці є незгладимими тобто такими, що знівечують обличчя потерпілої, тим самим ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили непоправне знівечення обличчя.

03.06.2020 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчинені умисного спричинення тяжких тілесних ушкоджень, тобто тілесних ушкоджень, що спричинили непоправне знівечення обличчя, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 27, ч. 1 ст. 121 КК України.

Орган досудового розслідуння зазначає у клопотанні, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину) повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:протоколом огляду місця події від 01.10.2018; показами потерпілої ОСОБА_8 , висновком комісійної судово-медичної експертизи № 53/к від 20.02.2019, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.08.2019 року; протоколом слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_7 від 02.06.2020 року.; висновком судової хімічної експертизи № 7-2104 від 06.11.2018, показами свідків ОСОБА_9 від 06.04.2020, ОСОБА_10 від 13.05.2020.

Слідчий зазначає також, що виникла необхідність у застосуванні до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_5 може: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати свідків або інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Слідчий зазначає, що наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме за вчинення злочину за правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 121 КК України, який згідно ст. 12 КК України, віднесений до категорії тяжких злочинів, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення (злочину), суворість та невідворотність послідуючого покарання, підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Про вказані наміри ОСОБА_5 вже свідчить його поведінка, адже з моменту вчиненого злочину та до теперішнього часу він не з`явився до органу досудового розслідування із зізнанням чи щирим каяттям.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_5 не має постійного джерела доходу, стійких соціальних зв`язків, а також не одружений та не має дітей, а тому є достатні підстави вважати, що останній з метою ухилення від покарання за вчинене кримінальне правопорушення (злочин), може безперешкодно переховуватися від слідства та суду та взагалі залишити територію України 05.07.2019 ОСОБА_5 документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 і це також є обґрунтуванням ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризики, передбачені п.п. 2,3 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовуються тим, що на теперішній час не встановлені усі особи, причетні до організації та вчинення злочину, не виявлені та не вилучені усі об`єкти та речі, що мають та можуть мати доказове значення у кримінальному провадженні (одяг злочинців, мобільні телефони, знаряддя злочину) і це свідчить про те, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також незаконно впливати на свідків та інших осіб, які причетні до організації та вчинення вказаного злочину, однак до теперішнього часу ще не встановлені. З моменту скоєння злочину до теперішнього часу жодна з осіб, яка приймала участь у організації та скоєнні злочину, у тому числі підозрюваний, не з`явилися до правоохоронного органу із зізнанням, щирим каяттям або іншою заявою про вчинений злочин.

Застосувати більш м`які запобіжні заходи до ОСОБА_5 неможливо, так як він не зможе виконувати обов`язки покладені на особу при обрані особистого зобов`язання, домашнього арешту. Особисту поруку не можливо застосувати у зв`язку з відсутністю осіб, яких слідство вважає такими, що заслуговують на довіру, і які б могли поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Посилаючись на вищевказане, слідчий звернувся до суду з клопотанням, у якому просить суд застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав, які викладені у ньому.

В судовому засіданні слідчий просить клопотання задовольнити, зазначив, що підозрюваного впізнала потерпіла, а за цей проміжок часу з 2018 року ОСОБА_5 з зізнанням до правоохоронних органів не з`являвся, може вчинити інше правопорушення, має закордонний паспорт, тому може покинути країну, може впливати на свідків, а також знищити і спотворити докази. Також слідчий зазначив, що впізнання особи ОСОБА_5 зі свідками, які були допитані і повідомили, що можуть впізнати особу, які вчинила злочин, не проводилося, слідчому не відомо про якійсь слідчі дії в цьому провадженні, оскільки у його провадження матеріали передані за два дні до звернення з вказаним клопотанням. 03.06.2020 року було проведено обшук у помешканні підозрюваного, протокол його в обґрунтування клопотання до матеріалів провадження долучати не бажає.

Захисник та підозрюваний проти клопотання заперечували, посилаючись на необґрунтованість підозри пред`явленої ОСОБА_5 , оскільки відсутні докази того, що останній якимось чином причетний до злочину, він не знає ані потерпілу, ані тих людей, прізвища яких називав слідчий, окрім того 01.10.2018 року ОСОБА_5 перебував вдома зі своїми батьками.

Крім того ОСОБА_5 зазначив, що жодного наміру ухилятися від слідства він немає, до злочину не має жодного відношення, у той день майже два роки тому, як і завжди, він був вдома, його мати о 07:45 йде на роботу, він її проводжає і після цього також йде на роботу. Він має постійну роботу, однак не офіційну, працює у приватного підприємця більше року вантажником, отримує дохід, постійно проживає з батьками.

Захисник-адвокат ОСОБА_6 вказав про недоведеність слідчим будь-яких ризиків, а також на те, що кримінальне провадження розпочате у 2018 році, а тому ризики переховування, знищення доказів, впливу на свідків у зв`язку із спливом майже 2 років після події взагалі є припущенням слідчого. ОСОБА_5 не судимий, має постійне місце проживання, соціальні зв`язки, проживає з батьками, має роботу, хоча і неофіційну, займається спортом, позитивно характеризується, жодних правопорушень не вчиняв.

У судовому засіданні свідки, які є батьками підозрюваного - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 і які допитувалися саме для надання характеристики підозрюваного як особи, надали виключно позитивні характеристики ОСОБА_5 та вказали, що їх син завжди ночує вдома і не міг вчинити даний злочин, у той день перебував вдома. Син є власником 1/3 частини квартири, в якій вони проживають, займається спортом, завжди працює, хоча і не офіційно, не агресивний, порядний і тактовний.

Вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, заслухавши доводи учасників кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Запорізькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0003478 від 01 жовтня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 121 КК України, у якому 03.06.2020 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 121 КК України.

Згідно змісту ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до версії сторони обвинувачення 01 жовтня 2018 року, приблизно о 07 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконуючи відведену йому злочинну роль виконавця, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 27, ч.1 ст.121 КК України- умисле тяжке тілесне ушкодження тобто тілесне ушкодження, що спричинило непоправне знівечення обличчя.

ОСОБА_5 є підозрюваним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 27, ч.1 ст.121 КК України, згідно повідомлення про підозру від 03.06.2020, яке особисто ним отримане 03.06.2020 року о 13 годині 25 год.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з визначеним Європейським судом з прав людини поняттям, обґрунтована підозра - це добровільне припущення про вчинення особою певного діяння, ґрунтується на об`єктивних відомостях, які можна перевірити у судовому розгляді та які спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Підозра, виходячи з постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду від 24.11.2016 року № 5-328кс16, є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення.

При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину.
Обґрунтовуючи висунути підозру ОСОБА_5 сторона обвинувачення послалася та надала слідчому судді наступні докази.
З витягу з ЄРДР встановлено, що 01.10.2018 року до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч.1 ст.121 КК України номер кримінального провадження 0003478.
Постановою т.в.о. начальника відділення СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 01.10.2018 року доручено розслідування кримінального провадження №0003478 групі слідчих, в яку включено 16 слідчих СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області .
З протоколу огляду місця події від 01.10.2018 року встановлено, що слідчим оглянуто ділянку місцевості, розташовану біля 3-го під`їзду будинку № 18 по вулиці Професора Толока у місті Запоріжжі, де на землі виявлені предмети жіночого одягу зі слідами хімічної впливу, плями темної речовини на асфальтному покритті, нашарування речовини бурого кольору, схожої на кров та дитячій візок з нашаруванням речовини білого кольору та слідами хімічного впливу.
З висновку судово- хімічної експертизи від 06.11.2018 №7-2104 встановлено, що на наданих для дослідження піджаку, колготах, кофті, спідниці, грошовій купюрі 20 грн., трьох полімерних серветках, вилучених під час огляду місця події ділянки місцевості біля будинку № 18 по вулиці Професора Толока у місті Запоріжжі, виявлені сліди прекурсору, а саме сірчаної кислоти, що якого встановлюються заходи контролю.
З протоколу допиту потерпілої ОСОБА_7 від 02.10.2018 року вбачається, що 01.10.2018, приблизно о 07:30 год. вона вийшла з будинку АДРЕСА_2 та попрямувала на зупинку громадського транспорту «Школа», розташовану по вищевказаній вулиці. Шляхом руху уздовж будинку № 18 по вулиці Професора Толока, проходячи біля 1-го під`їзду будинку, навпроти 3-го під`їзду вказаного будинку вона побачила, як їй на зустріч слідує раніше невідомий чоловік, який віз перед собою порожній дитячий візок синього кольору. Вказаний чоловік був віку 35-40 років, одягнутий в сіру кофту, сині штани, волосся темне неохайне, на обличчі помітна небритість, сам чоловік був брудний, схожий на особу без постійного місця мешкання. Саме у той час, коли вона порівнялася із чоловіком, останній, з-за дитячого візку, правою рукою дістав ємність, об`ємом приблизно 1 літр, коричневого кольору та вилив на потерпілу прозору рідину, що знаходилася в ній. Коли рідина потрапила на частини її тіла, вона відчула різкий та нестерпний біль і зрозуміла, що чоловік облив її кислотою. Вона почала кричати, звати на допомогу, а нападник у той час втік у бік дитячого майданчика та зник за будинком АДРЕСА_3 . На її крики збіглися прохожі люди, які надали допомогу та викликали медичних працівників та поліцію. З отриманими тілесними ушкодженнями її було госпіталізовано до лікувального закладу. В організації вчинення вказаного злочину вона підозрює її колишнього співмешканця ОСОБА_13 , який після розриву відносин у 2015 році систематично погрожував їй, її батькам та подругам фізичної розправою, через те, що хотів відновити із нею відносини. Окрім погроз ОСОБА_13 неодноразово пошкоджував майно потерпілої обливав потерпілу, її матір та її подруг фарбою, обливав вінка квартири фарбою.
З висновку комісійної судово-медичної експертизи № 53/к від 20.02.2019, на тілі потерпілої ОСОБА_7 виявлені хімічні, глибокі, довгонезаживаючі опіки шкіри 2 А-Б ступеня, загальною площею 15-18 % в області зовнішнього кута лівого ока з переходом на ділянку лівої щоки, в область підборіддя, на верхньому повіці правого ока з переходом на праву надбровну область, в правій скроневій області, в області лівого передпліччя, в області шиї, в області лівої кисті, в області правої кисті, в області обох променево-зап`ясткових суглобів, в проекції лівої лопатки, в області обох гомілок, в області лівого стегна, в області правого стегна, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більш ніж 21 день та в даному випадку рубці, які утворилися в результаті хімічних опіків шкіри, в області зовнішнього кута лівого ока з переходом на ділянку лівої щоки, в області підборіддя, на верхньому повіці правого ока з переходом на праву надбровну область згодом стануть більш м`якими, збліднуть але не зникнуть, тобто для їх максимального згладжування або усунення необхідні спеціальні пластичні операції, отже зазначені рубці є незгладимими.
З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.08.2019 року за участю потерпілої ОСОБА_7 , встановлено, що зафіксовано, що потерпіла впізнала особу під №2, яка безпосередньо вчинила злочин відносно неї, обливши її кислотою. Згідно довідки слідчого, особою, яка знаходиться під №2 є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 .
З протоколу слідчого експерименту від 02.06.2020 за участю потерпілої ОСОБА_7 , яким зафіксовані обставини вчиненого злочину та механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, встановлено, що потерпіла повідомила обставини вчиненого, повідомила, що підозрює чоловіка з яким вона раніше зустрічалася ОСОБА_13 , 1991 року народження, який їй погрожував. На даний час вона знає особу, яка вчинила правопорушення його прізвище ОСОБА_5 , його фотокартку вона знайшла в мережі Інтернет і впізнала.
З протоколу допиту потерпілої ОСОБА_7 від 02.06.2020 року встановлено, що 01.10.2018, приблизно о 07:30 год. вона вийшла з будинку АДРЕСА_2 та попрямувала на зупинку громадського транспорту «Школа», розташовану по вищевказаній вулиці. На півдороги до даної зупинку вона зустріла чоловіка, який їй на теперішній час відомий як ОСОБА_5 та якого вона впізнала, але на той час він був схожий на безхатченка. Описати його може за характерними ознаками: він мав дитячий візок, був низького зросту, мав на собі толстовку сірого кольору, та сам чоловік був недоглянутий, одяг увесь брудний, забруднене волосся, мав щетину темного кольору, на голові у нього був капюшон. Саме у той час, коли вона порівнялася із чоловіком, останній, з-за дитячого візку, правою рукою дістав банку коричневого кольору та лийнув рідиною на потерпілу з ніг до голови, а саме з низу до гори. Коли на тіло потрапила дана рідина, вона одразу відчула нестерпний біль та зрозуміла, що дана рідина є кислотою. Після чого почала кричати та знімати з себе одяг. Почали сходитися люди які бачили дану ситуацію та допомагати. Викликали швидку медичну допомогу, хто саме викликав не знає. На місце прибула карета швидкої допомоги приблизно через 10-15 хвилин. Вищезазначений чоловік, після того як облив кислотою, побіг у бік дитячого майданчику, залишивши дитячий візок на місці. Вона його обличчя дуже добре запам`ятала. Розуміючи, що до даного правопорушення причетний її колишній хлопець на ім`я ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який постійно погрожував фізичною розправою, вона приблизно через 2-3 тижня після нанесення тілесних ушкоджень, почала продивлятися усіх друзів у соціальних мережах, таких як: Вконтакті, Однокласники і знайшла даного чоловіка, який наніс тілесні ушкодження у загального знайомого з ОСОБА_13 - ОСОБА_14 . Чоловік який завдав їй тілесних ушкоджень іменують ОСОБА_15 , йому 35 років.
З протоколу допиту свідка ОСОБА_10 від 13.05.2020 року встановлено, що останній повідомив, що 01.10.2018, приблизно о 07:20 год. на дитячому майданчику, розташованому між будинками №№ 18 та АДРЕСА_3 він займався спортом. У вказаний час, біля супермаркету «АТБ», що неподалік від дитячого майданчику, він побачив раніше невідомого чоловіка з дитячим візком. Чоловік здався йому підозрілим, оскільки вів себе застережливо, озирався по сторонах, а потім, через деякий час він почув жіночий крик та побачив, як від раніше невідомої йому дівчини, що стояла біля будинку № 18 по вулиці Професора Толока, у бік дитячого майданчика втікав той самий чоловік, в руці якого знаходилася металева банка, схожа на банку від фарби. Вказаний чоловік зник у дворах будинків АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 . Цього чоловіка він добре розглянув, та вказав що у чоловіка було неохайна борода темного кольору, також чоловік був з залисинами на голові. Вказаного чоловіка він може впізнати.
З протоколу допиту свідка ОСОБА_9 від 06.04.2020 року встановлено, що остання пояснила, що 01.10.2018, приблизно о 07:20 год. слідувала на зупинку громадського транспорту «Школа», яка розташована по вулиці Професора Толока у місті Запоріжжі та проходила між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_7 у той час, коли вона проходила повз дитячий майданчик, що поблизу будинку № 20, вона почула жіночий крик та побачила, як від раніше невідомої їй дівчини, що стояла біля будинку № 18 по вулиці Професора Толока, їй на зустріч біжить раніше невідомий чоловік, даний чоловік був одягнений у кофту з капюшоном, в руці якого знаходилася металева банка, схожа на банку від фарби. Вказаний чоловік зник за будинком АДРЕСА_3 . Коли вона підійшла до дівчини, яка кричала, від людей, які допомагали дівчині, вона дізналася, що чоловік, який щойно втікав, вилив на дівчину кислоту. Вказаного чоловіка вона добре бачила, він був з бородою темного кольору, ніс широкий, брови темні густі, волоси темні з характерними залисинами на лобі. Вказану особу свідок добре бачила і може впізнати.
Аналізуючи наведені вище матеріали кримінального провадження можливо дійти висновку, що вони містять відомості про ймовірну причетність підозрюваного ОСОБА_5 до інкримінованого йому злочинів, однак така причетність має бути перевірена органом досудового розслідування в рамках даного кримінального провадження.
Представлені докази на даному етапі не можуть стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).
Щодо доводів сторони захисту про відсутність в досліджених слідчим суддею доказів про причетність ОСОБА_5 до інкримінованого йому злочину, відсутність в наданих матеріалах та показах свідків будь-яких посилань на особу ОСОБА_5 , як на особу, яка могла вчинити інкриміновані злочини, а також наявність у підозрюваного алібі, слідчий суддя вважає за доцільне зазначити наступне.

Якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

При цьому слідчий суддя нагадує, що обставини інкримінованих підозрюваному конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу. Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати „обґрунтованим, залежить від усіх обставин справи, про що зазначено у рішенні «Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства».

Враховуючи наведене, слідчий суддя, не вирішуючи наперед питання про винуватість підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, правильність кваліфікації його дій, допустимість доказів щодо встановлення винуватості підозрюваного, вважає передчасними вищенаведені доводи захисника підозрюваного та вважає, що зміст клопотання та долучених до нього документів підтверджують існування фактів і інформації, які можуть свідчать про ймовірну причетність ОСОБА_5 до інкримінованих йому дій, та ці факти та інформація мають бути перевірені під час досудового розслідування.

Фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності ОСОБА_5 у скоєні кримінального правопорушення, а також питання належності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Відтак, на даний час у кримінальному провадженні існують обставини, з якими закон пов`язує можливість перебування особи під одним із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України.

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів пов`язано із необхідністю запобігання ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, перелік яких встановлений п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу слідчий суддя враховує не тільки положення, які передбачені Кримінального процесуального кодексу України, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клоот проти Бельгії» («Cloot v. Belgium», § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості наведених стороною обвинувачення ризиків, а саме вказаних у клопотанні і передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Слідчий суддя не у повній мірі може погодитися з існуванням ризиків, про які вказує слідчий та прокурор, виходячи за наступного.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини, у справі «Бойченко проти Молдови» (№ 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року), одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу. А у справі «Мамедова проти Росії» (№ 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року) Європейський суд дійшов висновку, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Як вказує сторона обвинувачення, усвідомлюючи можливість реального позбавлення волі за вчинене кримінальне правопорушення, ОСОБА_5 з метою уникнення відповідальності, перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, що свідчить про наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Проте посилання стороною обвинувачення в обґрунтування ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування на поведінку підозрюваного, а саме на те, що з моменту вчиненого злочину та до теперішнього часу (01 рік 08 місяців 02 дні), він не з`являється до органів досудового розслідування із зізнанням та щирим каяттям, слідчий суддя оцінює критично та визнає безпідставними та необґрунтованими і таким, що не підтверджують наявність вказаного ризику.

При цьому наявність у ОСОБА_5 закордонного паспорту як такого, без сукупності інших доказів щодо обґрунтування вказаного ризику, на що посилається сторона обвинувачення,не підтверджує існування ризиків, передбачених п.1 ч. 1 ст.177 КПК України, при тих обставинах, що закордонним паспортом ОСОБА_5 був документований 05.07.2019 року, тобто через 9 місяців після події злочину, а даних щодо спроб або наміру залишити територію України підозрюваним протягом майже двох років до дня пред`явлення підозри, орган досудового розслідування не зазначив і до клопотання не додав.

Інших обґрунтувань клопотання в частині вказаного ризику орган досудового розслідування у клопотанні не навів, а потребу у забезпеченні кримінального провадження шляхом позбавлення особи волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Щодо вказаного ризику слідчий суддя зауважує також на такі обставини.

Кримінальне правопорушення згідно матеріалів доданих до клопотання вчинено 01.10.2018 року, тобто майже два роки тому, про впізнання особи - ОСОБА_5 потерпілою ОСОБА_7 органу досудового розслідування, в який входить група з 16 слідчих, було відомо щонайменше з 05 серпня 2019 року, тобто 09 місяців 28 днів тому, ОСОБА_5 за цей час до слідчого не викликався, пояснень не надавав, у розшуку не перебував, даних про те, що підозрюваний вчиняв спробу ухилитися від органів досудового слідства не наведено. 03.06.2020 року він з`явився до слідчого добровільно і надав пояснення з приводу обставин у день пред`явлення підозри і у цей же день йому було повідомлено про підозру і вручено клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У цей же день 03.06.2020 року ОСОБА_5 самостійно з`явився до слідчого судді для розгляду клопотання, в якому ставилось питання про застосування у відношенні нього найсуворішого запобіжного заходу. У судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 повідомили суду, що ОСОБА_5 постійно мешкає з 1985 року за вказаною адресою, завжди перебуває вдома, має місце роботи, хоча і неофіційне. Стороною захисту долучено до матеріалів справи характеристику від сусідів, згідно до якої ОСОБА_5 проживає за вказаною адресою з 1985 року.

Отже, як встановлено слідчим суддею, матеріали клопотання не містять доказів, які б свідчили про ухилення ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду, за матеріалами кримінального провадження вбачається, що сторона обвинувачення мала у розпорядженні дані щодо офіційного та фактичного місця проживання ОСОБА_5 щонайменше з 05.08.2019 року (09 місяців 28 днів), про що свідчить довідка складена під час пред`явлення особи для впізнання за фотокарткою, в якій зазначені повні анкетні дані ОСОБА_5 та його місце проживання, проте не вжила жодних заходів щодо повідомлення особи про необхідність явки до слідчого або щодо усунення та превенції тих же самих ризиків, на які сторона обвинувачення посилається в обґрунтування клопотання про застосування запобіжного заходу, а терміни досудового розслідування свідчать про неефективність здійснення досудового розслідування в межах розумних строків.

Слід зауважити, що потерпіла згідно її показів під час допиту 02.06.2020 року повідомила про те, що приблизно через 2-3 тижня після нанесення тілесних ушкоджень (тобто ще у жовтні 2018 року) у соціальних мережах знайшла особу, який наніс тілесні ушкодження і знала його дані - ОСОБА_16 ..
Про відсутність намірів ухилення підозрюваний надав переконливі пояснення в судовому засіданні, а також запевнив, що належним чином буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

Разом із тим, враховуючи ті обставини, що статус підозрюваного у кримінальному провадженні ОСОБА_5 набув лише 03.06.2020 року, тобто в день розгляду вказаного клопотання, а тому при оцінці ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя доходить висновку про існування достатньої ймовірності існування ризику ухилення від органів досудового розслідування, суду, який пов`язаний саме із набуттям ОСОБА_5 статусу підозрюваного та усвідомлення ним у зв`язку із цим можливості реального позбавлення волі та інших негативних наслідків.

Однак цей ризик, на думку слідчого судді, є мінімальним і його можливо відвернути покладенням обов`язку на підозрюваного прибувати на виклик до слідчого, в провадженні якого знаходяться матеріали досудового розслідування, прокурора, суду, залежно від стадії кримінального провадження; повідомляти слідчого, прокурора, або суд про зміну місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Щодо ризиків, передбачених п.п. 2,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то органом досудового розслідування їх наявність обґрунтовуються тим, що на теперішній час не встановлені усі особи, причетні до організації та вчинення злочину, не виявлені та не вилучені усі об`єкти та речі, що мають та можуть мати доказове значення у кримінальному провадженні (одяг злочинців, мобільні телефони, знаряддя злочину) і це свідчить про те, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також незаконно впливати на свідків та інших осіб, які причетні до організації та вчинення вказаного злочину, однак до теперішнього часу ще не встановлені.

Слідчий суддя, дійшов висновку, що ризик, передбачений п. 2 ст. 177 КПК України можливого тиску на свідків доводиться з огляду на початкову стадію процесу (Jarzynski v.Poland (Яжинський проти Польщі) §43). Разом із тим, вказаного ризику можна уникнути шляхом покладення на підозрюваного обов`язку утримуватися від спілкування з певними особами у кримінальному провадженні. Отже, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання не містить переконливого обґрунтування доводів сторони обвинувачення про наявність у підозрюваного наміру тиску на свідків, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання вказаному ризику.

При цьому взагалі не є зрозумілим зазначення у клопотанні про встановлення наявності ризику впливати на інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні, з огляду на те, що даних про повідомлення про підозру у вчиненні вказаного злочину будь-кому, окрім ОСОБА_5 ,у матеріалах справи не міститься і в судовому засіданні також не встановлено, постанови про виділення матеріалів досудового розслідування відносно інших осіб до матеріалів клопотання не долучено. Слідчий суддя враховує також, що ще 02.10.2018 року під час допиту потерпілої ОСОБА_7 , останньою було повідомлено слідчого про наявність у неї підозр щодо іншої особи, з якою вона раніше перебувала у стосунках, зазначені повні анкетні дані цієї особи, місце проживання, однак матеріали клопотання щодо ОСОБА_5 не містять даних щодо повідомлення вказаної особи про підозру, даних про наявність осіб, які мають статус підозрюваного у цьому провадженні у матеріалах клопотання немає.

Клопотання слідчого також не містить обгрунтування і встановлення органом досудового розслідування ризику впливу на потерпілу, а тому слідчим суддею вказані обставини в силу ст. 22 КПК України не встановлюються.

При цьому, ризик, передбачений п. 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення з огляду спливу тривалого часу після події злочину (1 рік 8 міс 2 дні тому) та тривалого строку досудового розслідування малоймовірний та переважно ґрунтується на припущенні. Також під час здійснення досудового розслідування не було здобуто доказів того, що ОСОБА_5 намагався чи має намір знищити або спотворити речові докази.

Також, є необґрунтованими доводи обвинувачення про ризики вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення (п.5 ч1 ст.177 КК України), оскільки як свідчать матеріали кримінального провадження останній раніше не судимий та жодного разу до кримінальної відповідальності не притягався, отже вказаний ризик нічим не підтверджено. Посилання органу досудового розслідування на продовження протиправної поведінки та соціальну небезпеку для громадян, мету запобіжного заходу - припинення злочинної діяльності, є припущенням, у тому числі і з тих підстав, що протягом майже двох років після вчинення злочину, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_5 , даних про вчинення ним будь-яких правопорушень органом досудового розслідування слідчому судді надано не було і матеріали клопотання не містять.

З огляду на зазначене, фактична поведінка підозрюваного та термін досудового розслідування - майже два роки, свідчать, що заявлені в клопотанні слідчого ризики та встановлені під час розгляду клопотання, передбачені п.п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України є мінімальними.

Частиною 1 ст. 29 Конституції України, передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

ЄСПЛ наголошує, що обґрунтування наявності ризиків лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, є неправомірним. Про це зазначено в рішеннях ЄСПЛ за скаргою № 12369 від «26» червня 1991 року по справі «Латальє проти Франції», п. 51, за скаргою № 5522/04 від «20» січня 2011 року по справі «Прокопенко проти України», за скаргою № 38717/04 від «14» жовтня 2010 року по справі «Хайредінов проти України», п. 29, 41, за скаргою № 37466/04 від «20» травня 2010 року по справі «Москаленко проти України».

У справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

ЄСПЛ під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, відповідно до п. 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Зенцов і інші проти Російської Федерації» до визнання винним обвинувачений повинен вважатися невинним, і мета даного положення, по суті, вимагає попереднього звільнення, якщо тривале утримання під вартою більш не являється обґрунтованим.

Особа, обвинувачувана у вчиненні злочину, має бути завжди звільнена до суду, за винятком випадків, коли Держава може довести, що існують «істотні і достатні» причини для обґрунтування безперервного утримання під вартою».

Національні судові органи повинні розглядати всі факти, які свідчать за і проти наявності суспільного інтересу, що виправдовує, з належним урахуванням принципу презумпції невинуватості, відступ від принципу поваги свободи особистості, і викладати їх в своїх рішеннях про відмову в задоволенні клопотань про звільнення осіб з під варти.

Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що такий ризик маловірогідний і необхідність в утриманні особи під вартою відсутня (рішення «Панченко проти Росії»).

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (справи: «Смирнова проти Росії» «Пірузян проти Вірменії». «Тирон проти Румунії»).

Ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що такий ризик маловірогідний і необхідність в утриманні особи під вартою відсутня (рішення «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення «Бекчиєв проти Молдови»). У той час як серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи (рішення ЄСПЛ «Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Так, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

У справі «Луценко проти України» Європейський суд з прав людини у остаточному рішенні від 19.11.2012 в п. 62 зазначив: «Суд наголошує, що ст. 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у зазначеному вище положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (див. рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04).

Згідно практики ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (див. рішення у справі «Смирнова проти Росії» (Smirnova v. Russia), заяви №№ 46133/99 і 48183/99, п. 63, ECHR 2003-IX (витяги)). У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (див. рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії» (Vrenсev v. Serbia), заява № 2361/05, п. 76).

Вивченням особи підозрюваного ОСОБА_5 встановлено, що він має постійну реєстрацію та місце проживання, офіційно не працевлаштований, однак згідно його пояснень має постійне місце роботи у підприємця, на якому працює близько одного року, існують міцні соціальні зв`язки, соціально адаптований, у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, до кримінальної відповідальності не притягався, раніше не судимий.

За викладених обставин, вбачається, що клопотання не містить переконливого обґрунтування доводів сторони обвинувачення про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України, а відтак застосування до підозрюваного виняткового у вигляді тримання під вартою є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до їх застосування.

Доводи прокурора щодо тяжкості вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення, наявності обґрунтованої підозри, ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, жодним чином не впливають у даному випадку на обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 , оскільки така міра запобіжного заходу в силу існуючих обставин, що мали місце як під час розгляду клопотання слідчого не дають законних підстав для її застосування.

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваного, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні доведено наявність обґрунтованої підозри, та наявність ризиків, передбачених ч. 1,3 ст. 177 КПК України, слідчий суддя доходить до висновку про наявність підстав для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Виходячи із встановлених в ході розгляду клопотання обставин, слідчий суддя вважає не доведеним, що більш м`який запобіжний захід буде недостатнім для запобігання вищевказаним ризикам, що виключає застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В ході розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 встановлено дані про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно останнього ніж тримання під вартою буде достатнім для запобігання вищевказаним ризикам, та з урахуванням встановлених обставин, зокрема тривалість та недостатня ефективність проведення досудового розслідування кримінального провадження (1 рік 8 місяців 2 дні), відомості про особу підозрюваного, який має міцні соціальні зв`язки, слідчий суддя доходить до висновку, про можливість виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків в інший спосіб ніж шляхом застосування тримання під вартою та приходить до висновку про наявність підстав для застосування відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

З урахуванням вищезазначених обставин, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, та покласти на нього передбачені ст. 194 КПК України обов`язки: прибувати на виклик до слідчого, в провадженні якого знаходяться матеріали досудового розслідування, прокурора, суду, залежно від стадії кримінального провадження; повідомляти про зміну місця свого проживання слідчого, прокурора, або суд; утриматися від спілкування із свідками по кримінальному провадження з приводу обставин кримінального провадження, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Такий запобіжний захід, на переконання слідчого судді, є достатнім та забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків під час досудового розслідування та в суді.

Враховуючи вимоги ст. 219 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, в межах строку досудового розслідування, строком до 03.08. 2020 року включно.

З огляду на викладені обставини клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 179, 181, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, строком до 03 серпня 2020 року включно, а саме:

- прибувати на виклик до слідчого, в провадженні якого знаходяться матеріали досудового розслідування, прокурора, суду, залежно від стадії кримінального провадження;

- повідомляти слідчого, прокурора, або суд про зміну місця проживання;

- утримуватися від спілкування із свідками по кримінальному провадження з приводу обставин кримінального провадження;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , положення ч. 2 ст. 179 КПК України, у відповідності до яких, у разі невиконання покладених обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 5 днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1