КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/650/2020
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000839, по обвинуваченню:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 12.05.2005 року за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; звільненого від відбування покарання на підставі ст.75 цього Кодексу з іспитовим строком 1 рік;

- вироком Подільського районного суду міста Києва від 12.02.2007 року за ч.2 ст.309, ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 6 місяців,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.187 КК України, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 15 вересня 2016 року,-
В С Т А Н О В И В:
Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 15 вересня 2016 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.187 КК України, та призначено покарання:
- за ч.1 ст.309 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік;
- за ч.2 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років і 6 місяців із конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
На підставі ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_8 за сукупністю злочинів визначено, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 7 років і 6 місяців із конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 07.05.2015 по 14.05.2015 року.
Ухвалено обчислювати строк покарання ОСОБА_8 з моменту приведення вироку до виконання.
Задоволено частково цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 та стягнуто на його користь з ОСОБА_8 130730 гривень на відшкодування матеріальної шкоди та 3000 гривень моральної шкоди.
По справі вирішено питання про речові докази та судові витрати.
За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він 26.01.2015 року о 19 год. 30 хв., знаходячись по пр. Перемоги, 136 в м. Києві, діючи за попередньою змовою групою осіб, з погрозою застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинили розбійний напад на ОСОБА_10 за наступних обставин.
26.01.2015 року приблизно о 14 годині ОСОБА_8 домовився про зустріч з раніше незнайомим йому ОСОБА_10 з приводу оголошення в мережі Інтернет про здійснення обміну доларів США на українські гривні.
В подальшому, цього ж дня, в 19 год. 30 хв. ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 , разом з двома невстановленими слідством особами, прибули до торгового центру «VMB», розташованого по просп. Перемоги, 136 в м. Києві, де їх очікував ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння майном ОСОБА_12 , ОСОБА_8 підійшов до потерпілого та запропонував останньому сісти не переднє пасажирське сидіння свого автомобіля. Після того, як ОСОБА_10 сів у салон автомобіля, ОСОБА_8 заблокував замки дверей та розпочав рух в напрямку вулиці Василя Стуса в м. Києві. В цей час невстановлена слідством особа, яка сиділа на задньому правому сидінні вищевказаного автомобіля, схопила ОСОБА_10 за голову та ліву руку, таким чином не даючи можливості вийти з салону автомобіля. В свою чергу ОСОБА_8 дістав предмет, схожий на пістолет, приставив до голови потерпілого та висловив погрозу його застосування в разі вчинення опору. Після цього ОСОБА_8 наказав передати наявні у потерпілого грошові кошти та майно. Сприйнявши дії ОСОБА_8 та невстановленої слідством особи як реальну загрозу для свого життя та здоров`я, ОСОБА_10 не став чинити опору. Невстановлена слідством особа перевірила вміст кишень одягу ОСОБА_10 та дістала з них:

- мобільний телефон «LG L90» вартістю 2518 гривень, в якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 20 гривень, на рахунку якої були грошові кошти у розмірі 50 гривень;
- мобільний телефон «Apple іPhone 5» вартістю 5043 гривень, в якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку «Лайф», вартістю 20 гривень, на рахунку якої були грошові кошти у розмірі 30 гривень;
- мобільний телефон «Fly ТS-91» вартістю 300 гривень, в якому знаходилось три сім-картки оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 20 гривень кожна, на загальну суму 60 гривень, на рахунку яких були грошові кошти у розмірі 10 гривень. Крім цього, ОСОБА_8 разом з невстановленими слідством особами відкрито заволоділи сумкою потерпілого вартістю 500 гривень, в якій знаходились:
- універсальний зарядний пристрій, вартістю 580 гривен;
- мобільний WІFI роутер, вартістю 1200 гривень;
- USB флеш-накопичувач, об`ємом 8 Gb, вартістю 100 гривень;
- ноутбук «MacBook Pro» вартістю 8000 гривень,
- грошові кошти в сумі: 6000 доларів США, 25000 гривень, а також речі, які не мали для потерпілого матеріальної цінності: 4 картки «Приват банку», ключі від квартири в кількості 2 штуки, паспорт громадянина України та ідентифікаційний код на ім`я ОСОБА_10 .
Заволодівши майном ОСОБА_10 , ОСОБА_8 разом з невстановленими слідством особами з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись в подальшому викраденим чужим майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілому майнову шкоду на загальну суму 138291 гривень.
Крім цього, ОСОБА_8 06.05.2015, о 16 год. 05 хв., знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , незаконно придбав та зберігав, без мети збуту, особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, масою 18,76 г, та екстракт канабісу, масою 0,32 г.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок скасувати через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що в основу обвинувального вироку за ст.187 КК України суд поклав докази, які є недостатніми для висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину. Вважає, що суд необґрунтовано взяв до уваги показання свідка ОСОБА_13 , який є батьком потерпілого, що викликає сумнів в достовірності його показань. Показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які були понятими при проведенні обшуку, не узгоджуються між собою та з показаннями самого обвинуваченого. Не підтверджуються показаннями потерпілого ОСОБА_10 і те, що під час нападу на нього застосовувався будь-який предмет, схожих на зброю.
В той же час суд належним чином не мотивував, чому відкинув показання свідка ОСОБА_16 , яка фактично підтвердила алібі обвинуваченого на час вчинення інкримінованого злочину.
Суд також необґрунтовано відкинув як доказ показання свідка ОСОБА_17 , яка засвідчила, що телефон, який був викрадений у потерпілого, певний час перебував у неї і напередодні проведеного у обвинуваченого обшуку був вилучений у неї працівниками поліції. При цьому, суд залишив без задоволення клопотання про тимчасовий доступ до речей та документів для підтвердження чи спростування таких показань свідка, чим допустив неповноту судового розгляду.
Разом з цим, з позиції апелянта, суд обґрунтував своє рішення про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні розбійного нападу недопустимими доказами, а саме:
- протоколами пред`явлення особи для впізнання від 26.04.2015, оскільки потерпілий ОСОБА_10 і свідок ОСОБА_13 чітко не вказували на ОСОБА_8 як на особу, яка вчинила розбійний напад;
- протоколом проведення обшуку помешкання ОСОБА_8 від 06.05.2015. Проте дозвіл суду на його проведення був отриманий у іншому кримінальному провадженні за №0000251, а тому даний доказ був здобутий з порушення порядку збирання доказів. У зв`язку з цим недопустимим доказом вважає також вилучені під час обшуку номерні знаки та мобільний телефон.
За наведених обставин захисник вважає, що наявними в матеріалах справи доказами не доводиться винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.
Крім цього, не оспорюючи висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, сторона захисту не погоджується з призначеним йому покаранням у зв`язку з його суворістю. Вважає, що суд залишив поза увагою те, що обвинувачений щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, а також не мотивував необхідність призначення найсуворішого покарання, передбаченого санкцією вказаної статті.
За результатами апеляційного розгляду просить вирок суду скасувати в частині обвинувачення ОСОБА_8 за ч.2 ст.187 КК України, в цій частині закрити кримінальне провадження за не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості. По обвинуваченню за ч.1 ст.309 КК України просить вирок змінити та призначити ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти мінімумів доходів громадян.

В поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження та правову кваліфікацію дій ОСОБА_8 , просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі винного, внаслідок м`якості.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що судом належним чином не враховано обставини вчиненого ОСОБА_8 розбійного нападу, а саме те, що він вчинений у співучасті групою осіб, за попередньо розробленим планом, з використанням предмету, схожого на пістолет, що свідчить про підвищену соціальну небезпечність обвинуваченого.
Також вважає, що без належної оцінки при призначенні покарання залишились дані про особу обвинуваченого, який раніше засуджувався за вчинення тяжкого злочину проти власності, покарання за який відбував реально у місцях позбавлення волі, проте належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив аналогічний злочин. За доводами прокурора, вказане свідчить про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.187 КК України.
За наслідками розгляду апеляційної скарги просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання:
- за ч.1 ст.309 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік;
- за ч.2 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією усього майна, що належить йому на праві власності.
На підставі ст.70 КК України остаточне покарання обвинуваченому за сукупністю злочинів визначити, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією усього майна, що належить йому на праві власності.

Заслухавши пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку поданої ними апеляційної скарги, прокурора та потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та заперечували проти апеляційних доводів захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши за клопотанням сторони захисту письмові докази, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника та прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягають, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.
Положеннями ч.2 ст.94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст.374 КПК України.
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та правова кваліфікація за цим злочином учасниками судового провадження не оскаржується та не оспорюється, а тому в цій частині у відповідності до положень ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.
Суд першої інстанції, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини кримінального провадження за висунутим обвинуваченням по ч.2 ст.187 КК України, свій висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину обґрунтував доказами, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку, а саме:
- поясненнями потерпілого ОСОБА_10 про те, що 26.01.2015 він розмістив у мережі Інтернет оголошення щодо продажу іноземної валюти та о 15:00 год. до нього зателефонував чоловік, який хотів купити долари США. За пропозицією чоловіка вони зустрілися біля торгового центру «VMB» поблизу станції метро «Житомирська» в м. Києві. Прийшов туди разом зі своїм батьком ОСОБА_13 близько 20 год. Останній залишився чекати на вулиці, а він на пропозицію чоловіка, яким виявився ОСОБА_8 , сів до його автомобіля. Обвинувачений сів за кермо авто, а на задньому сидінні помітив ще дві особи. Під час руху потерпілому почали погрожувати фізичною розправою, якщо він не віддасть всі цінні речі, що мав при собі, демонстрували предмет, схожий на пістолет. Будучи наляканим, відчуваючи реальну загрозу життю, був змушений віддати все, що у нього було. Після цього його висадили з автомобіля. Бачив, що один з чоловіків зняв з автомобіля номерний знак. В подальшому нападники зникли на авто. Згодом його викликав слідчий на впізнання. Серед представлених йому фотознімків за зовнішніми ознаками обличчя та темним кольором шкіри впізнав одного з нападників, що приходив з ним на зустріч, яким виявився ОСОБА_8
- поясненнями свідка ОСОБА_13 про те, що 26.01.2015 разом з сином прибув до м. Києва, для обміну грошей. Кошти знаходились у сина. Також він мав при собі сумку з мобільними телефонами, ноутбуком та іншими речами. Йому було відомо, що його син по оголошенню домовився з якимось чоловіком зустрітись, щоб провести обмін валюти. Прибувши до станції метро «Житомирська» близько 19 год., вони побачили біля торгового центру «VMB» обвинуваченого, який запросив сина сісти до автомобіля марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору. Автомобіль одразу поїхав в невідомому напрямку. Приблизно 10 хвилин йому зателефонувала дружини сина, яка повідомила про пограбування.
- поясненнями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 про те, що навесні 2015 року за адресою: АДРЕСА_2 , вони були присутні в якості понятих під час проведення обшуку в помешканні, який проводився за участю ОСОБА_8 . В ході обшуку працівниками міліції було вилучено подрібнену речовину зеленого кольору, мобільні телефони різних марок та інші речі. Протокол обшуку складався в їх присутності. Зауважень до підписаного ними документу не було.
- даними протоколу огляду місця події від 10.06.2015 року, в ході якого було оглянуто мобільний телефон iPhone чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_2 , добровільного виданого ОСОБА_18 . Останній пояснив, що в січні 2015 року він придбав цей телефон у невідомого йому чоловіка через оголошення в мережі Інтернет на сайті «OLX»;

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.04.2015 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_8 за зовнішніми рисами обличчя як особу, яка вчинила відносно нього розбійний напад (т.1 а.с.79);

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.04.2015 року, згідно якого свідок ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_8 за зовнішніми рисами обличчя як особу, яка вчинила розбійний напад на його сина ОСОБА_10 (т.1 а.с.81);

- даними висновку спеціаліста ОСОБА_19 про те, що дійсна ринкова вартість мобільного телефону «LG L-90» станом на 26.01.2015 року становить 2518 грн.;
- даними висновку спеціаліста ОСОБА_19 про те, що дійсна ринкова вартість мобільного телефону «iPhone 5» станом на 26.01.2015 становить 9005 грн.;
- копією ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07.04.2015 року про надання дозволу на обшук у мешканні ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 ;
- даними протоколу обшуку від 06.05.2015 року, згідно з яким за адресою помешкання ОСОБА_8 в його присутності та за участю понятих знайдено та вилучено страховий поліс № АС/6458037, технічний паспорт на автомобіль марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_3 ; посвідчення водія на його ім`я; номерні знаки « НОМЕР_1 », мобільний телефон «LG», ІМЕІ: НОМЕР_4 , ІМЕІ: НОМЕР_5 ; три поліетиленових пакети з подрібненою речовиною рослинного походження зеленого кольору; електронні ваги з залишками речовини рослинного походження та інші речі.

Суд першої інстанції, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини кримінального провадження та представлені стороною обвинувачення докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні нападу на потерпілого ОСОБА_10 з метою заволодіння його майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечним для його здоров`я, за попередньою змовою групою осіб.
Надаючи оцінку показанням свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_20 , суд відкинув їх як доказ невинуватості ОСОБА_8 , поставивши під сумнів їх достовірність.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
За доводами сторони захисту, вирок ґрунтується лише на суперечливих показаннях потерпілого, його батька, свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які не узгоджуються між собою та з матеріалами справи. Також вважають, що суд необґрунтовано не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_20 , якими спростовується пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення.

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, сукупність представлених стороною обвинувачення доказів поза розумним сумнівом доводить причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину.
Зокрема, потерпілий ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_13 впізнали і вказують на ОСОБА_8 як на особу, яка з невстановленими особами вчинила розбійний напад на потерпілого та заволоділа його грошовими коштами, мобільними телефонами та іншими речами. При цьому свідок ОСОБА_13 чітко вказує, що нападники пересувалися на автомобілі «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору.
Допитаний в суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_10 повністю підтвердив свої показання, які він надавав в суді першої інстанції та які викладені у вироку і пояснив, що за загальними рисами обличчя впізнав ОСОБА_8 як особу, яка прийшла з ним на зустріч, запросила до автомобіля, де на нього було вчинено розбійний напад. Ніякого тиску на нього працівниками міліції при проведенні впізнання не чинилося. Зазначає, що нападники погрожували йому невстановленим предметом, схожим на пістолет, та відібрали у нього речі та грошові кошти.
За результатами проведеного на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07.04.2015 рокуобшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , окрім іншого, знайдено та вилучено технічний паспорт на автомобіль марки «VolkswagenPassat», д.н.з. НОМЕР_3 ; посвідчення водія на ім`я ОСОБА_8 ; номерні знаки « НОМЕР_1 », які співпадають з тими, що були на автомобілі «Volkswagen Passat», який за свіченням ОСОБА_13 використовувався нападниками під час вчинення розбійного нападу, а також належний потерпілому мобільний телефон «LG», ІМЕІ: НОМЕР_4 , ІМЕІ: НОМЕР_5 , яким заволоділи нападники.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 підтвердили зафіксовані у протоколі результати обшуку та відсутність процесуальних порушень під час його проведення.

Цим самим спростовуються доводи сторони захисту про те, що вирок ґрунтується лише на суперечливих показаннях потерпілого, його батька, свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які не узгоджуються між собою та з матеріалами справи.

Сукупність наведених вище доказів також спростовує показання свідка ОСОБА_16 про наявність у ОСОБА_8 алібі у день вчинення злочину. При цьому суд першої інстанції врахував, що даний свідок проживає у цивільному шлюбі з обвинуваченим, а тому може бути зацікавленим в дачі таких свідчень.
Відкидаючи показання свідка ОСОБА_17 про те, що мобільний телефон «LG», який був викрадений у потерпілого, певний час перебував у неї в користуванні і напередодні проведеного у обвинуваченого обшуку був вилучений у неї працівниками поліції, суд визнав їх недостовірними, оскільки вони не узгоджуються з іншими доказами у справі та не підтверджуються будь-якими доказами.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд вірно оцінив та обґрунтовано відкинув показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_20 на спростування пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення.

Щодо апеляційних доводів захисника про недопустимість отриманих під час обшуку доказів у зв`язку з тим, що слідча дія була проведена у іншому кримінальному провадженні, суд зазначає наступне.
Як вбачається зі змісту протоколу обшуку кватири ОСОБА_8 від 06.04.2015 року та ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07.04.2015 року, дана слідча дія проводилася в межах кримінального провадження №0000251 від 12.01.2015 року за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.
Згідно з рапортом начальника СКР 4-ВМ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 06.05.2015 року під час проведеного обшуку було знайдено та вилучено серед іншого автомобільний номерний знак НОМЕР_1 , мобільний телефон «LG», ІМЕІ: НОМЕР_4 та речовини, схожі на наркотичні, що можуть свідчити про причетність ОСОБА_8 до вчинення інших злочинів (т.1 а.с.100).
Відповідно до ч.2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У зв`язку з тим, що вказані речові докази мали значення для доказування винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.187, ч.1 ст.309 КК України, у кримінальному провадженні №0000839, вони були витребувані слідчим ОСОБА_21 та долучені до матеріалів цього провадження (т.1 а.с.101-104), що не суперечить вимогам ст.93 КПК України.

Цим самим спростовуються апеляційні доводи захисника про недопустимість здобутих в ході обшуку доказів у зв`язку з їх отриманням з порушення встановленого процесуального порядку.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.187, ч.1 ст.309 КК України, суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відносяться до категорії тяжких та середньої тяжкості відповідно, дані про особу обвинуваченого, який має посередню характеристику, раніше судимий, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, однак перебуває під наглядом лікаря-нарколога з діагнозом «розлад психіки і поведінки внаслідок вживання канабіноїдів».
При призначенні покарання судом враховано обставину, що обтяжує покарання - рецидиву злочину, а також наявність обставини, яка пом`якшує покарання - визнання ОСОБА_8 вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.
Таким чином судом першої інстанції в повній мірі враховано усі характеризуючи обставини, в тому числі і ті, на які вказують прокурор та захисник у своїх апеляційних скаргах.
Колегія суддів погоджується з призначеним ОСОБА_8 покаранням як за кожен злочин, так і за сукупністю злочинів, яке за своїм видом та розміром відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі винного, а також є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
З огляду на те, що вирок суду, ухвалений щодо ОСОБА_8 , є законним, обґрунтованим і вмотивованим, колегія суддів залишає його без змін, а подані апеляційні скарги учасників судового провадження без задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 15 вересня 2016 року, ухвалений щодо ОСОБА_8 , залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 без задоволення.
Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.
Судді:

__________________ _________________ ________________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4