У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши за матеріалами кримінального провадження № 0002289 апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Центрального районного суду м.Миколаєва від 28.11.2019 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Привільне Баштанського району Миколаївської області, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 27 березня 2018 року Єланецьким районним судом Миколаївської області за ч.3 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з встановленням іспитового строку в 2 роки,

-у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурори ОСОБА_6 , ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить пом`якшити призначене йому покарання.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до цього покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Єланецького районного суду Миколаївської області від 27 березня 2018 року та остаточно за сукупністю вироків призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці.

Зараховано у строк покарання, призначеного за цим вироком, період попереднього ув`язнення ОСОБА_5 - з 23 жовтня 2019 року до моменту набрання чинності цим вироком.

Вирішено питання стосовно судових витрат та речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений вказує, що призначене йому покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та його особі, за своїм розміром є явно несправедливим та суворим.

ОСОБА_5 зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував те, що він є учасником АТО, знаходиться на обліку у психіатра, в нього хвора мати, яка потребує догляду. Стверджує, що мав намір виплатити суму завданих збитків.

Крім того, наполягає на тому, що з боку правоохоронних органів на нього вчинявся тиск як фізичного так і морального характеру. Вважає, що органом досудового розслідування та судом порушено його право на захист, оскільки він має психічне захворювання, однак захисник слідчим та судом йому не був залучений.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 червня 2019 року близько 23:50 год. ОСОБА_5 , перебуваючи на території військового містечка в районі зупинки громадського транспорту "Гвардійська", розташованого за адресою: м. Миколаїв, пр. Героїв України, 72 разом з ОСОБА_8 , скориставшись тим, що його дії є непомітними для оточуючих, з кишені жилета потерпілої вилучив належний ОСОБА_8 мобільний телефон марки "PRESTIGIO" вартістю 1236 грн. 25 коп.

Після цього з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши ОСОБА_8 матеріальну шкоду у загальному розмірі 1236 грн. 25 коп.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в їх межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчиненні цих злочинів.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.2 ст.185 КК України є правильною і апелянтом не оспорюється, а тому вирок суду в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Що стосується доводів апелянта щодо неправильного призначення покарання, то апеляційний суд вважає їх неприйнятними.

Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, у відповідності до вимог ст.ст.65-67 КК України врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_5 злочину, який відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості та дані про особу обвинуваченого, який раніше був судимий за вчинення аналогічних корисливих злочинів проти власності, за місцем проживання характеризується негативно, не працює, на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Судом також враховано обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття обвинуваченого, сприяння слідству та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, визначена ч.ч.2, 3 ст.50 КК України, може бути досягнута лише при призначенні ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, даних про особу обвинуваченого, та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства та є надто суровим апеляційний суд не вбачає.

Посилання апелянта на порушення його права на захист в зв`язку з незалученням йому захисника є неспроможними. Так, відповідно до довідки медичного закладу - Миколаївської обласної психіатричної лікарні №1 від 15.08.2019 року (а.с.39) ОСОБА_5 на обліку у лікаря психіатра не перебуває. Будь яких даних про наявність у обвинуваченого психічних вад, які б перешкоджали йому повною мірою реалізувати свої права матеріали кримінального провадження не містять, не надано таких відомостей апелянтом і апеляційному суду. Тому відсутні підстави в даному кримінальному провадженні для обов`язкової участі захисника. Крім того, слід зауважити, що ОСОБА_5 , як під час досудового розслідування так і під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції не заявляв клопотання про залучення йому захисника.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних корисливих злочинів, характеризується негативно, його стійке небажання стати на шлях виправлення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій статей закону за якими його засуджено.

Судом у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 при призначенні покарання додержано вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, за принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначено обвинуваченому необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Призначення судом першої інстанції ОСОБА_5 остаточного покарання за ч.1 ст.71 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці також відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

З огляду на наведене та відсутністю підстав для зміни вироку, передбачених ст.409 КПК України, з наведених апелянтами мотивів, апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення призначеного судом покарання у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст..ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Центрального районного суду м.Миколаєва від 28.11.2019 року, відносно ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: