Справа № 991/2732/19
Провадження1-кс/991/3335/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, яка звернулася із скаргою, ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у приміщенні Вищого антикорупційного суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність керівника Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 , яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення,

установив:

До Вищого антикорупційного суду надійшла вказана скарга, в якій ОСОБА_3 просить зобов`язати керівника ГПД НАБУ ОСОБА_4 внести відомості до ЄРДР за його заявою про вчинене кримінальне правопорушення від 12.12.2019 за вих. № 3594/12 та надати належним чином завірені витяги з ЄРДР та пам`ятки про процесуальні права і обов`язки потерпілого у кримінальних провадженнях.

Скарга обґрунтована тим, що 12.12.2019 ОСОБА_3 подав до НАБУ заяву про вчинення суддею Окружного адміністративного суду ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 368, ч. 3 ст. 375, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 157, ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 256, ч. 1 ст. 111, ст. 170, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27 КК України, однак, всупереч положенням статті 214 КПК України, відомості викладені ним в заяві до ЄРДР не внесені.

Вказане на думку ОСОБА_3 свідчить про бездіяльність керівника органу досудового розслідування, що стало підставою звернення до суду з даною скаргою.

У судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав, з викладених у ній підстав, просив задовольнити.

Представник НАБУ в судове засідання не прибув, надав письмові пояснення, в яких зазначено, що ОСОБА_3 у заяві від 12.12.2019 не наведено достатніх об`єктивних даних та конкретних фактів, що можуть свідчити про вчинення вказаним ним суддею кримінального корупційного правопорушення, здійснення досудового розслідування якого віднесено до підслідності детективів Національного бюро, тому заяву ОСОБА_3 скеровано для організації розгляду в межах компетенції до Територіального управління ДБР, розташованого у місті Києві, про що заявника повідомлено та направлено відповідне роз`яснення листом. У зв`язку з цим, просять в задоволенні скарги відмовити повністю та розглянути справу без участі представника Національного бюро.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення ОСОБА_3 , дослідивши матеріали скарги, дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
До Єдиного реєстру досудових розслідувань вноситься відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України).

Таким чином, виходячи із аналізу вказаних норм, реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Вказане слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

В ході судового розгляду скарги встановлено, що 12.12.2019 ОСОБА_3 звернувся до керівника ГПД НАБУ ОСОБА_4 із заявою про вчинення суддею Окружного адміністративного суду ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 368, ч. 3 ст. 375, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 157, ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 256, ч. 1 ст. 111, ст. 170, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27 КК України.

Обґрунтовуючи заяву про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_3 зазначає, що суддею Шостого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_5 постановлено ухвалу від 27.07.2019, якою ОСОБА_3 відмовлено у поверненні поданих 25.07.2019 чотирьох комплектів позовної заяви. Крім цього, як зазначав в заяві ОСОБА_3 , суддя навмисно затримала видачу копії ухвали на чотири дні, що перешкоджало поданню апеляційної скарги, та не повідомила ні одну із сторін провадження про винесення нею такого судового рішення. ОСОБА_3 вважає, що в діях судді наявні ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 368, ч. 3 ст. 375, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 157, ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 256, ч. 1 ст. 111, ст. 170, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27 КК України, які підлягають внесенню до ЄРДД та є підставою для початку досудового розслідування.

Дослідивши зміст заяви ОСОБА_3 та надані ним матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що вона не містить об`єктивних даних, які б свідчили про можливе вчинення суддею Шостого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 368, ч. 3 ст. 375, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 157, ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 256, ч. 1 ст. 111, ст. 170, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27 КК України.

Відомості, викладені ОСОБА_3 у заяві, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці зазначених у заяві обставин, та зводяться до незгоди із прийнятим суддею рішенням.

Тобто питання, порушені в заяві про вчинене кримінальне правопорушення, є такими, що підлягають розгляду в порядку оскарження судового рішення.

При цьому необхідно враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших). Саме по собі припущення щодо порушення законодавства при постановленні суддями судового рішення не є свідченням вчинення злочину, оскільки суперечить визначальним засадам правового регулювання побудови та діяльності судової влади.

Разом з цим, слідчий суддя враховує, що згідно зі ст. 129 Конституції України суддя при здійсненні правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Відповідно до ст. 126 Конституції України забороняється вплив на суддю у будь-який спосіб.

У рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) визначено, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Незалежність і недоторканність суддів є невід`ємною ознакою правової держави та однією з фундаментальних засад демократичного суспільства. Як наголошується в Рекомендації № R (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам щодо незалежності, ефективності та ролі суддів, незалежність судів є передумовою верховенства права та основоположною гарантією справедливого суду.

Згідно з п. 10 постанови Пленуму ВСУ № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

З наведених вище підстав, намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання заяви про злочин, може вказувати на протиправне втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність, що передбачають статті 126 та 129 Конституції України.

При розгляді питання щодо невнесення відомостей в ЄРДР, яке стосується судді, вважаю за необхідне враховувати Висновок Судової палати у кримінальних справах ВСУ щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013, згідно якого для забезпечення незалежності суддів, при отриманні заяви про вчинений суддею злочин, яке пов`язане зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які мають ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

З огляду на викладене, оскільки заява ОСОБА_3 про кримінальне правопорушення не містить достатніх та конкретних даних, які б вказували на наявність у діях судді Шостого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_5 відомостей, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а фактично зводиться до незгоди із прийнятим суддею рішенням при розгляді справи, слідчий суддя дійшов висновку, що підстави для задоволення скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 22, 55, 303 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя
постановив:
У задоволенні скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1