УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/13412/19

Провадження №: 1-кс/755/3201/20

"10" липня 2020 р.

м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва (далі Суд) у складі слідчої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , та сторін провадження: заявника ОСОБА_3 , особи в інтересах, якої подано заяву ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , про відвід слідчого Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_5 у кримінальному провадженні унесеному до ЄРДР 07.06.2019 за № 040004752, установив :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді данного місцевого суду. У порядку ст.ст. 77. 80-81 КПК України, із заявою про відвід слідчого Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_5 у кримінальному провадженні унесеному до ЄРДР 07.06.2019 за № 040004752.

Доводи щодо доречності відмову у пордку ст. 77 КПК мотивує таким.

В провадженні Слідчого Дніпровського УП ГУНП в м. Києві перебуває кримінальне провадження № 040004752 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Досудове розслідування проводить старший слідчий Дніпровського УП ГУНП в м. Києві - ОСОБА_5 .

Вказане кримінальне провадження було внесено до ЄРДР на підставі дорожньо - транспортної пригоди, яка сталася 02.06.2019 року, в результаті якої батько ОСОБА_4 - ОСОБА_6 був госпіталізований до КМКЛШМД.

18.06.2019 під час знаходження ОСОБА_6 в критичному стані в лікарні, ОСОБА_4 звернулась до Дніпровського УП ГУНП в м. Києві із заявою про визнання її потерпілою згідно ст. 55 КПК України по вищезазначеному кримінальному провадженні. Однак, 25.06.2019 року Дніпровського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_4 було відмовлено у визнанні потерпілою по вищезазначеному кримінальному провадженні.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 04.10.2019 року та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть № 1 від 04.10.2019 року. На лікування ОСОБА_4 було витрачено кошти в сумі понад мільйон гривень, що підтверджується чеками та рахунками.

23.10.2019 ОСОБА_4 було повторно зареєстровано заяву про визнання потерпілою згідно ст. 55 КПК України по вищезазначеному кримінальному провадженні у зв`язку зі смертю ОСОБА_6 .

Однак, 30.10.2019 Дніпровським УП ГУНП в м. Києві було відмовлено у визнанні ОСОБА_4 потерпілою по вищезазначеному кримінальному провадженні.

У зв`язку з чим 18.11.2019 року ОСОБА_4 було подано скаргу про в порядку ст. 303 КПК України на рішення слідчого про відмову у визнанні її потерпілою та ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 26.11.2019 було зобов`язано слідчого Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві, який здійснює досудове розслідування у рамках кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0004752 від 07.06.2019, вчинити одну з дій передбачених ст.ст.55,220 КПК України (клопотання задовольнити, визнати особу потерпілою та ознайомити з правами передбаченими КПК України або відмовити у визнанні потерпілою шляхом постановлення умотивованої постанови) за заявою (клопотанням) ОСОБА_4 від 18.06.2019 (надійшло до УП 18.06.2019 зав вх. № 3-2954) в строки визначені ст. 220 даного Кодексу та з урахуванням положень ст.ст.28, 55 КПК України.

02 грудня 2019 року було подано адвокатський запит (вих. № 129) від 02.12.2019 року до Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві з вимогою надати інформацію щодо виконання ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 26.11.2019 року з наданням документальних підтверджень.

Однак на вищезазначений адвокатський запит так і не було відповіді, - що є порушенням законодавства України.

21 січня 2020 року, представником ОСОБА_4 - адвокатом ОСОБА_3 було скеровано скаргу на бездіяльність слідчого під часдосудового розслідування в Прокуратуру міста Києва (вих. № 07 від 21.01.20).

12 лютого 2020 року було отримано відповідь Київської місцевої прокуратури № 4 на Уркпошті. Вищезазначена скарга була розглянута Київською місцевою прокуратурою № 4, та надано відповідь від 06.02.2020 року вих. № 10.34-50-866ВИХ-20. До вищезазначеної відповіді було додано постанову від 10.12.2019 року про відмову у задоволенні заявленого клопотання від 18.06.2019 року у визнанні потерпілою ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні ст. слідчим відділу Дніпровського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_5

02.03.20 слідчим суддею Дніпровського районного суду м. Києва скасовано постанову слідчого Дніпровського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_5 від 10.12.2019 року про відмову у задоволенні заявленого клопотання від 18.06.2019 року у визнанні потерпілою ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні.

Але, не повідомивши а ні сторони кримінального провадження а ні суд, де відбувався розгляд скарги на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим, 22.02.2020 року старшим слідчим Дніпровського УП ГУНП в м. Києві було винесено постанову про закриття кримінального провадження в порядку п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

17.06.20 слідчим суддею Дніпровського районного суду м. Києва скасовано постанову слідчого Дніпровського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження.

Наразі досудове розслідування відновлено, однак слідчим ОСОБА_5 проводиться неповне та упереджене розслідування злочину, права Заводник ОСОБА_7 порушуються, у зв`язку з вищевказаними діями старшого слідчого Дніпровського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , починаючи з 18.06.2019 року була позбавлена можливості знайомитись з матеріалами кримінального провадження, заявляти клопотання, збирати та подавати докази, які мають істотне значення для проведення повного та всебічного розслідуванню, що свідчить про обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

Також, слідчим не було повідомлено ОСОБА_4 про проведення слідчих дій, що порушує конституційні права останньої та викликає обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

Вже понад 12 місяців, ОСОБА_4 позбавлена можливості бути залученою до вищезазначеного кримінального провадження, всі слідчі дії проводяться без її участі, тобто слідчим навмисно чиняться перешкоди в реалізації її процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Все це говорить про необ`єктивність та упередженість старшого слідчого ОСОБА_5 при розслідуванні вказаного кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 77 КПК України, слідчий не має права брати участь у кримінальному провадженні, якщо існують обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

У світлі наведеного заявник просить це звернення задовольнити, як дійсне.

Позиція сторін

У судовому засіданні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 указану заяву підтримали просили задвольнити її з наведених у ній передумов та відвести Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_5 від здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні унесеному до ЄРДР 07.06.2019 за № 040004752, з огляду на дійсність у справі обставин визначених ст. 77 КПК.

Слідчий Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_5 будучи повідомленим про це судове засідання бажання приймати участь в судовому розгляді та надавати певні пояснення не виразив, а тому враховуючи вимоги ст.ст. 22, 26 та 81 КПК України, вважаю за можливе розглянути заяву заявника за даної явки сторін.

Мотиви, з яких слідча суддя виходила при постановленні ухвали, і положення закону, яким вона керувалася у ракурсі установлених фактичних обставин

Щодо права звернення

Згідно ст. 80 КПК за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

ОСОБА_4 є особою, яка бере участь у кримінальному провадженні, адже подавала заяви про визнання її потерпілою у провадженні.

Рішення слідчого про відводу у такому визнанні скасоване ухвалою слідчого судді від 02.03.20.

Дані про наявність інших рішень про повторну відводу з матеріалів судового провадження не установлено.

А тому, на думку слідчого судді, у контексті наведеного, з урахуванням даних відображених в Узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» ВССУ, та думки суду апеляційної інстанції (Апеляційний суд м. Києва справа № 755/1246/17, ухвала від 29.05.2017), які беруться слідчим суддею до уваги з огляду на положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів», слід зазначити, що КПК не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування приймати процесуальне рішення про визнання особи потерпілою, оскільки згідно з ч. 2 ст. 55 КПК права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.
Отже, з цього моменту така особа, за відсутності постанови про відмову у визнанні потерпілим, відповідно до КПК може вносити клопотання про вчинення процесуальних дій, так і заяви про відвід.

Щодо аргументів відводу по суті звернення

Згідно положень ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КПК України, усі інші відводи під час досудового розслідування розглядає слідчий суддя.

Статтею 77 КПК України прокурор, слідчий не має права брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, членом сім`ї або близьким родичем сторони, заявника, потерпілого, цивільного позивача або цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому ж провадженні як слідчий суддя, суддя, захисник або представник, свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

У цьому випадку, на думку заявника, підставою відводу є наявність у провадженні передумов регламентованих п. 3 ч. 1 ст. 77 КПК України (існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості) та останні в ході судового розгляду заяви по суті були підтвердженні належним та допустимим доказами у розумінні ст. 83 КПК України.

Так, слідчий - службова особа органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу державного бюро розслідувань, органу Державної кримінально-виконавчої служби України, підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень (п. 17 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Слідчий, здійснює свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу (ч. 5 ст. 40 КПК України).

Тобто, вся структура кримінального процесуального законодавства України лежить на загальному припущенні (ст.ст. 8, 9 КПК України), що державні органи діють сумлінно.

У цій ситуації, слідчим суддею установлено зданих наведенихв ухвалі слічдогос удді від 26.11.2019, що слідчий при здійсненні досдувого розслідувнаня указанного кримінального провадження допустився порушення такого роду вимог КПК. За яикх не можливо говорити про те, що він діяв сумлінно.

І. Так, в ухвалі від 26.11.2019 слідчим суддею було установлено таке.

І.І. 18.06.2019 до Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_4 було подано заяву від тієї ж дати про залучення її до кримінального провадження як потерпілого, з передумов регламентвоаних ст. 55 КПК.

У відповідь на вказану заяву Дніпровським УП ГУ НП в м. Києві від 25.06.2019 № З-2954/125/50-2019, за наслідками її розгляду, направлено лист, про те, що, згідно ч. 1 ст. 55 КПК потерпілим може бути тільки та особа, якій завдано шкоду кримінальним правопорушенням, однак у цьому кримінальному провадженні, слідством станом на 25.06.2019, такого роду дані не установлені.

23.10.2019 до Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_4 повторно подано заяву тотожного змісту, що і 18.06.2019 та у відповідь на неї отримано лист від 30.10.2019 № З-5485/125/50-2019 направлено лист, про те, що, згідно ч. 1 ст. 55 КПК потерпілим може бути тільки та особа, якій завдано шкоду кримінальним правопорушенням, однак у цьому кримінальному провадженні, слідством станом на 30.10.2019, такого роду дані не установлені.

І.ІІ. Суд констатував, що такі дії не кореспондуються з діючим порядком визначеним у КПК щодо алгоритму розгляду заяв поданих згідно ст. 55 КПК.

У тому числі слідчий суддя навів наступні аргументи.

І.ІІ.І. Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України , яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ст. 8 КПК України).

Відповідно до ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень…

Таким чином, випадок, коли прокурор, слідчий приймають рішення про відмову у визнанні потерпілим у порядку ст. 55 КПК, з огляду на можливість оскарження такого рішення до слідчого судді у порядку ч. 1 ст. 303 того ж Кодексу є випадком для якого прийняття постанови у порядку ст. 110 Кодексу, є прямо передбаченим цим Кодексом.

Коли прокурор, слідчий задовольняє заяву у порядку ст. 55 КПК, потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою.

Тобто, КПК містить у собі визначений порядок, як має діяти прокурор, слідчий при розгляді звернень, у порядку ст. 55 КПК України.

З урахуванням того, що порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), - це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (Верховний суд України постанова від 16.03.2017 у справі № 671/463/15-к).

Тож, здійснюючи аналіз проблематики питання порушеного автором скарги у цій справі, слідчий суддя ураховує те, що з даного питання підлягає з`ясуванню те, чи є дійсними (правомірними) дії суб`єкта оскарження, щодо відмови у задоволенні скарги шляхом прийняття рішення у формі листа, через призму вищенаведених норм кримінального процесуального законодавства України, у ракурсі його дискредаційних повноважень…

У цьому випадку, суб`єкт оскарження фактично реалізував свою компетенцію без урахування вимог ст.ст. 55 (частини 5), 110 КПК України.

Так, слідчий суддя вважає, що листи, які надійшли у відповідь на заяву подану у порядку ст. 55 КПК, не можуть бути визнані належним процесуальним рішенням, яке у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, може бути оскаржено на досудовому провадженні до слідчого судді, оскільки слідчим не приймалось рішення про відмову в задоволенні заяви, в розумінні ст. 110 КПК України.

Тим самим, в порушення вимог ст. 55 КПК, у визначений законодавством строк заяву розглянуто не було (належне процесуальне рішення не прийнято, чим порушено права заявника). Хоча, цього від суб`єкта владних повноважень вимагає порядок встановлений КПК, бо, вся структура кримінального процесуального законодавства України лежить на загальному припущенні (ст.ст. 8, 9 КПК України), що державні органи діють сумлінно.

На важливості принципу законності наголошував Дайсі. Цей принцип, означає, що приписів права (law) слід неухильно дотримуватись. Ця вимога поширюється не лише на фізичних осіб, а й на владні структури, суб`єктів публічного та приватного характеру. Позаяк необхідна умова законності висувається до діяльності посадових осіб, то вона також вимагає, щоб посадові особи мали уповноваження на свої дії та діяли в межах наданих їм повноважень. (Європейська комісія «За демократію через право» (Венеційська комісія): Верховенство права. - Доповідь, схвалена Венеційською Комісією на 86 му пленарному засіданні (Венеція, 25- 26 березня 2011 року); Страсбург, 4 квітня 2011 року. - Доповідь № 512/2009 // Право України. - 2011. - № 10. - С. 177-178).

Встановлений у КПК порядок свідчить, що коли у відповідь на заяву заявника, подану у порядку ст. 55 КПК у кримінальному провадженні слідчий, всупереч вимогам процесуального законодавства, надсилав особі лист, а не постанову про відмову її задоволенні, або узагалі не надав відповіді у межах розумних строків, то предметом оскарження є не лише відмова, а й бездіяльність…

Враховуючи зазначене, слідчий суддя вважає, що скарга є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню шляхом зобов`язання розглянути заяву, у порядку передбаченому ст. 55 КПК України та з урахуванням положень ст. 110 того ж Кодексу.

Так як є дійсним факт прийняття рішення з порушенням порядку та процедури для його ухвалення.

І.ІІ.ІІ. Тим самим, дійсним є факт, що учинення дій слідчим, які не кореспондуються з порядком установленим КПК може викликати сумніви у його бесторонності в учасників такого провадження.

Саме по собі питання підписання таокг олиста не є ключовим (слідчий чи керінвик орагу досудвого розслідування), так як навіть факт підписання листа керівником не змінує собою факту його виготовлення слідчим.

При цьому слідчий суддя зауважує, що у разі дотримання вимог КПК та винесенні постанови про відмову у визнанні потерпілою особі на її звернення, а не направлення листа про відмову, говорити про дійсні побоювання безстороності слідчого підстав не було б, однак в цій ситуації, фактичні обставини протилежні наведеним.

На переконання слідчого судді, особа, яка подає заяву, відповдіно до ст. 55 КПК, мала усі правові підстави очікувати розгляду її звернення з дотриманням вимог КПК.

Підстави з яких сталися такі порушення умов розгляду звернення не є у питанні відводу ключовими. Адже не є ключовою відповідь на питання чому саме так діяв субєкт владних повноважень, основопложним є сам факт винекнення сумніввів у його безстороності через такі дії.

Так, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія А, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland, заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38). Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна Wettstein), п. 43).

У своєму рішенні по справі "Фельдман проти України" Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (див. рішення у справі "Фельдман проти України", заяви N 76556/01 та 38779/04, рішення від 8 квітня 2010 року, п.97).

У цій ситуації таке виключення будь-якого розумного сумніву з приводу безсторонності слідчого не є можливим.

Тим самим, у цій частині заявлена заява про відвід є слушною та дійсною в своїх аргументах.

Щодо неефективності розслідування, як передумови відводу, то ці доводи не є безспірними .

Так, згідно зі ст. 215 КПК України досудове розслідування здійснюється у формі досудового слідства. Зазначена норма, як і в цілому положення глави 19 КПК України, визначають форму та регламентують порядок проведення досудового слідства, однак не встановлюють переліку процесуальних та слідчих дій, які обов`язково належить здійснити в ході досудового розслідування для його закінчення.

Орган досудового розслідування в залежності від описаних заявником обставин, в яких останній вбачає ознаки кримінально-караних діянь, та залежно від того, як ці ознаки будуть співвідноситися з ознаками складу злочину, в даному випадку, передбаченого ст. 286 КК України, на власний розсуд визначає об`єм перевірочних дій, достатній, за переконанням слідчого чи прокурора, для прийняття мотивованого рішення у відповідності до положень ч. 2 ст. 283 КПК України, а тому говорити про наявність підстав для відводу такого типу, як неефективність розслідування, чи не проведення тих, чи інших слідчих (розшукових) дій передумов не має.

Сама ж по собі незгода з діями слідчого у провадженні, чи визначеним ним комплексом процесуальних дій та рішень організаційного характеру в кримінальному провадженні не є підставою його відводу.

Незгода з рішеннями слідчого прийнятими, як те і передбачено КПК у формі постанови. Також не може бути об`єктивною передумовою його відводу не дивлячись на аргументи проти такого рішення, так як у цій ситуації слідчий діє у межах компетенції за своїм внутрішнім переконанням,я к те і передбачено ст. 94 КПК, а тому не може власне таке його переконання указувати на його упередженість, у той час, як вихід за межі компетенції може засвідчувати факт відсутності безсторонності.

У ході цього розгляду, також не установлено з боку слідчого умисних або необережних дій чи висловлювань, які б свідчили про пряму чи опосередковану особисту зацікавленість у вирішенні справи або іншим чином давали б підстави сумніватися в неупередженості.

Як і обставин визначені п.п. 1- 2 ч. 1 ст. 77 КПК України.

А тому, з цих підстав відповідно і такий відвід не може уважатися дійсним.

Як наслідок, слідчий суддя проаналізувавши матеріали судового провадження, у порядку ст. 94 КПК України, убачає дійсні передумови для відводу слідчого з підстав наведених у заяві заявника, у порядку ст. 77 указаного Кодексу, та вище указані в цьому судовому рішенні.

Керуючись ст. ст. 1-29, 77, 80, 81, 369-372, 376 КПК України, Суд постановив:

заяву - задовольнити.

Відвести слідчого Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_5 від здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні унесеному до ЄРДР 07.06.2019 за № 040004752.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 13:00 год. 15.07.2020.

Слідча суддя Оксана БІРСА