Справа № 172/101/20
Провадження № 1-кп/172/37/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2020 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в селищі Васильківка обвинувальний акт та угоду про примирення у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000018 від 16.01.2020 року за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, має середню освіту, не працює, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, -

В С Т А Н О В И В

Навесні 2019 року у ОСОБА_5 . Виник протиправний намір направлений на заволодіння автомобілем марки «ЗАЗ 1102» синього кольору номерний знак НОМЕР_1 , шасі
№ НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_4 , шляхом зловживання довірою потерпілого, з подальшим обертанням на свою користь.
Реалізуючи свій протиправний намір в серпні 2019 року ОСОБА_5 , використовуючи довірливі відносини та знаходячись в приміщенні магазину «Васторг», що розташований по вул. Будівельників, 76 в сел. Васильківка Дніпропетровської області, запропонував ОСОБА_4 продати йому автомобіль марки «ЗАЗ 1102» синього кольору номерний знак НОМЕР_1 , шасі
№ НОМЕР_2 , давши обіцянку про те, що гроші за автомобіль віддасть в період двох місяців, тобто до листопада 2019 року.
Продовжуючи свій протиправний намір, знаходячись у вказаний час та у вказаному місці, ОСОБА_5 достовірно усвідомлюючи, що його дії носять протиправний характер, умисно, з корисливою метою, не маючи наміру на повернення майна в подальшому, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи при цьому його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, незаконно заволодів автомобілем марки «ЗАЗ 1102» синього кольору номерний знак НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 .
Через місяць після вказаного, ОСОБА_5 , не маючи на меті повернути потерплому ОСОБА_4 його автомобіль, розпорядився ним на власний розсуд, не повернувши гроші його власнику, спричинивши останньому майнову шкоду на загальну суму 13000,00 грн.
30 січня 2020 року між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 укладена угода про примирення відповідно до вимог ст. 471 КПК України.
Відповідно до даної угоди обвинувачений ОСОБА_5 та потерпілий ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 1 ст. 289 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке має понести обвинувачений у вигляді 3 (трьох) років обмеження волі, звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Сторони розуміють наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України, а саме обмеження права оскарження вироку згідно зі ст.ст. 394, 424 КПК України.
Обвинувачений розуміє, що, підписавши угоду про примирення, добровільно відмовився від здійснення прав, передбачених ст. 474 КПК України, а саме прав на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо інкримінованого йому кримінального правопорушення, допит у судовому засіданні свідків обвинувачення, подання клопотань про виклик свідків і надання доказів, що свідчать на його користь.
Сторони розуміють наслідки невиконання цієї угоди, передбачені ст. 476 КПК України, зокрема те, що у разі невиконання угоди про примирення потерпілий має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину визнав повністю, просив затвердити угоду про примирення.
Потерпілий ОСОБА_4 просив суд затвердити укладену угоду про примирення.
Прокурор не заперечував проти затвердження угоди.
Вирішуючи питання про затвердження угоди, суд виходить з такого.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим.
Згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості. Обвинувачений свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнає повністю.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, та наполягає на затвердженні угоди про примирення.
Потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що йому зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України та просить затвердити зазначену угоду.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Умови угоди про примирення не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, вид і строк покарання, узгоджений обвинуваченим та потерпілим, визначені в межах санкції ч. 1 ст. 289 КК України, а тому не суперечить інтересам суспільства. Підстав для відмови у затвердженні угоди про примирення, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, не встановлено.
За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про примирення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 369, 371-374, 468-469, 473-475 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В

Затвердити угоду про примирення, укладену 30 січня 2020 року між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000018 від 16.01.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 289 КК України.
Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України і призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробовуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік.
Згідно зі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Васильківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення:
- обвинуваченим, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;
- потерпілим виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частиною шостою чи сьомою статті 474 КПК України;
- прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому угода не може бути укладена.

Суддя ОСОБА_1