Справа №522/82/20
Провадження №1-кс/522/4/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 лютого 2020 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 розглянувши клопотання слідчого СВ Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 , яке погоджено з прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000007 від 01.01.2020 року, про арешт майна -

В С Т А Н О В И В:
Слідчий СВ Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси із клопотанням про накладення арешту вилученого майна.

До судового засідання слідчий чи прокурор не з`явились.
Власник майна до судового засідання не з`явився, та його неявка не перешкоджає розгляду справи.
Дослідивши матеріали додані до клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку про наступне.
Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів;2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з абз. 1 ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:
1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;
2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;
3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.
Згідно з ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
У даному випадку слідчий суддя не може погодитись із думкою слідчого, що існують підстави для застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження з огляду на наступне.
Так, стороною обвинувачення не надано рішення суду про надання дозволу на проведення огляду під час якого вилучено вказаний у клопотання транспортний засіб, таким чином відсутні підтверджуючі докази, що зазначений автомобіль правомірно знаходиться у органу досудового розслідування. Зважаючи на сплив значного часу, слідчий суддя приходить до висновку, що вилучення такого транспортного засобу відбулось із порушенням встановленого законом порядку, а тому застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту автомобіля є недопустимим.
Застосування заходу забезпечення кримінального провадження повинно відповідати потребам кримінального провадження і виправдовувати такий ступінь втручання у права особи. За викладених у клопотанні обставин, слідчий суддя не може погодитися із позицією сторони обвинувачення, що транспортний засіб має якесь важливе значення речових доказів, та, що у разі незастосування арешту на майно можуть бути втрачені речові докази.
Слідчий суддя, звертає увагу, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження можливе тільки в порядку, та на підставі Закону, з урахуванням вище викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні клопотання про накладення арешту варто відмовити.
Керуючись ст.ст. 170-175, 372, КПК України, слідчий суддя -
У Х В А Л И В :
Клопотання слідчого СВ Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 , у кримінальному провадженні №0000007 від 01.01.2020 року, про арешт майна - залишити без задоволення.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів.

Слідчий суддя:
19.02.2020