КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

представника власника майна ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2020 року,-

В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_7 про арешт майна та накладено арешт на майно, а саме на автомобіль марки «Мазда 6», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN- код НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 .

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник власника майна подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2020 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання щодо арешту вказаного майна.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу вказує на те, що відповідність арештованого майна ознакам речового доказу не доведено. Крім того, слідчим суддею під час розгляду клопотання не дотримано вимог ст. 172 КПК України.

Щодо пропущення строку на апеляційне оскарження, то, як зазначає апелянт, про наявність оскаржуваного рішення стало відомо лише 28.02.2020 року, а апеляційна скарга подана в строк, визначений ч. 3 ст. 395 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання прокурора про арешт майна відбувся у відсутність власника майна або її представника, колегія суддів, виходячи з положень ст. 395 КПК України, погоджуються з доводами апелянта про своєчасність оскарження ухвали слідчого судді.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000035 від 26.01.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

29.01.2020 року прокурор відділу прокуратури Київської області ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на автомобіль марки «Мазда 6», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN- код НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 , посилаючись на наявність правових підстав, передбачених ч. 3 ст. 170 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03.02.2020 року клопотання задоволено та накладено арешт на вказане майно.

Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Чинним кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Доводи клопотання та додані до нього матеріали містять достатньо даних, які вказують на ті обставини, що вказане в клопотанні майно відповідає ознакам речового доказу, а тому посилання апеляційної скарги про недоведеність арештованого майна ознакам речового доказу не заслуговують на увагу.

Посилання апелянта на недотримання слідчим суддею під час розгляду клопотання вимог ст. 172 КПК України також є необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції при розгляді клопотання в повній мірі дотримано вимог кримінального процесуального законодавства.

Таким чином, з урахуванням вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані стороною обвинувачення матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, подана апеляційна скарга, за викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_7 про арешт майна та накладено арешт на майно, а саме на автомобіль марки «Мазда 6», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN- код НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/1926/2020 Категорія ст.170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1