ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2186/19 Номер провадження 11-кп/814/1288/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 грудня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського

апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 13 листопада 2019 року , -

за участю прокурора: ОСОБА_7

засудженого: ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції),

у с т а н о в и л а:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 13 листопада 2019 року подання начальника Державної установи «Полтавська виправна колонія №64» та голови спостережної комісії Подільської районної у м. Полтаві ради про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 задоволено;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено умовно-достроково від відбування основного покарання, призначеного 03.10.2016 року Крюківським райсудом м.Кременчука Полтавської області, не відбутий строк - 2 роки 05 місяців 12 днів.

Приймаючи таке рішення суд врахував, що ОСОБА_8 відбув 2/3 частини строку покарання, а також беручи до уваги його зразкову поведінку і відповідальне ставлення до праці в період відбування покарання, той факт, що засуджений позитивно характеризується, належним чином виконує норми, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня виправної колонії, дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи, виконує їхні законні вимоги, що підтверджується матеріалами подання та оглянутими судом матеріалами особової справи засудженого.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи , яка її подала
Не погодившись з вказаним рішенням суду , прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу суду скасувати як таку , що постановлена з порушеннями матеріального та процесуального законодавства. При цьому , прокурор зазначає , що засуджений має три заохочення , проте 1 раз притягувався до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до характеристики від 18.10.18 року потребує постійного контролю з боку адміністрації. В характеристиці вказано , що він вину визнає , проте згідно з вироку , вину він не визнавав. Ураховуючи тяжкість вчиненого та суспільну небезпечність , термін покарання , неможливо дійти до висновку , що він дійшов необхідного ступеню виправлення. Крім того, невідбутий строк покарання є доволі значним.

Позиції учасників судового розгляду в судовому засіданні
В судовому засіданні прокурор зазначив , що вважає рішення суду щодо ОСОБА_8 законним та обґрунтованим , проте при цьому, просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора , що приймав участь в суді першої інстанції.

Мотиви суду
Заслухавши суддю доповідача , пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та особової справи засудженого , колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону та постановив законне , обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Натомість доводи апеляційної скарги прокурора є такими , що не ґрунтуються на законі і не спростовують висновків суду.

Так , прокурор , в поданій апеляції , посилаючись на недоведення необхідного ступеню виправлення засудженого ОСОБА_8 переважно вказував на тяжкість вчиненого злочину , за який останній відбуває покарання , його суспільну небезпечність , термін покарання , особисте ставлення засудженого до вчиненого, невизнання вини.

Аналізуючи зазначені доводи апеляції колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до положень ст.. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

В п.2 Постанови ПВС України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність , того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Задовольняючи подання щодо засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції послався на те , що він відбув необхідний строк покарання з урахуванням зарахованого терміну дії запобіжного заходу в подвійному розмірі та сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Із вказаним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Так, із наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_8 засуджений вироком Крюківського райсуду м. Кременчука Полтавської області від 03.10.2016 року за ч. 2 ст. 121 КК України до 8 років позбавлення волі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 10.10.2018 року зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення в період з 10.06.2016 року по 24.07.2018 року включно з урахуванням один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку: 10.06.2016 року, кінець 25.04.2022 року.

На момент постановлення ухвали суду засуджений відбув необхідну для УДО частину призначеного судом покарання.

За період відбування покарання в Державній установі «Полтавська виправна колонія (№64)» засуджений має одне стягнення , яке достроково знято та дві подяки, працевлаштований. Згідно з характеристики від 02 вересня 2019 року засуджений ОСОБА_8 сумлінною поведінкою та вставленням до праці довів своє виправлення

Колегія суддів вважає безпідставним посилання прокурора на те , що згідно з характеристики від 16.10.2018 року ( а.о.с. 126, друга частина) засуджений ОСОБА_8 не став на шлях виправлення , оскільки ця характеристика надана засудженому за місяць перебування в даній установі виконання покарань.

В подальшому , поведінка засудженого, кількість та періодичність заохочень, працевлаштованість вказували на те , що засуджений довів своє виправлення і ця обставина знайшла прояв у складанні щодо засудженого позитивної характеристики та спільного подання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Сумнівів щодо правильності та послідовності дій адміністрації установи покарань з огляду на викладені обставини , у колегії суддів не виникає.

Що стосується тяжкості злочину та його суспільної небезпечності , терміну покарання, особистого ставлення засудженого до вчиненого в сукупності, колегія суддів звертає увагу , що вказані обставини враховуються виключно при призначенні особі покарання.

Крім того , вказані обставини фактично охоплюється положенням статті 81 КК України в частині необхідності відбуття певного строку покарання в залежності від тяжкості вчиненого злочину.

Як було зазначено вище , на момент ухвалення рішення , засуджений відбув необхідних строк покарання і саме ця обставина , а не строк невідбутої частини покарання є однією із вирішальних при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Підсумовуючи наведене , колегія суддів приходить до висновку , що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів виправлення, що об`єктивно підтверджується матеріалами особової справи , а тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Також , доцільно зазначити , що під час апеляційного перегляду ухвали прокурор , не дивлячись на те , що підтримав апеляцію, подану прокурором , що приймав участь в суді першої інстанції , зазначавав про законність та правильність ухвали місцевого суду , що , відповідно до принципу диспозитивності не може не бути враховано.

Істотних порушень кримінального процесуального закону , які ставили б під сумнів законність судового рішення , судом першої інстанції допущено не було.

Ухвала суду першої інстанції є законною і підстави для її скасування відсутні, а тому апеляцію прокурора слід залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін.

Керуючись ст. 81 КК України, ч. 2 ст. 376, ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів Полтавського апеляційного суду, -

-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення , а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 13 листопада 2019 року , якою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено умовно-достроково від відбування основного покарання, призначеного 03.10.2016 року Крюківським райсудом м.Кременчука Полтавської області, не відбутий строк 2 роки 05 місяців 12 днів - без змін;

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ _______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3