ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/112/20 Справа № 215/4405/15-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001062 за апеляційною скаргою прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 липня 2019 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 за ч.1 ст.187 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років; в іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що ОСОБА_8 під час судового розгляду цього кримінального провадження вину не визнавав, крім того вчинив злочин щодо жінки за допомогою ножа.
Зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що обвинувачений, хоча є не судимим, відповідно до ст.89 КК України, однак фактично раніше був засуджений за ст.ст. 186, 152 КК України, що характеризує ОСОБА_8 як особу, яка схильна до вчинення умисних корисливих злочинів із застосуванням насильства.
Крім того, ОСОБА_8 не вжив жодних заходів для відшкодування спричинених потерпілій збитків та не висловив вибачення за вчинений злочин, що свідчить про відсутність у обвинуваченого розкаяння.
Також, судом першої інстанції не звернуто увагу на те, що ОСОБА_8 своєю зухвалою поведінкою під час розгляду кримінального провадження в суді неодноразово перешкоджав проведенню судового розгляду, та виражав явну неповагу до учасників судового засідання.
Захисником ОСОБА_7 подано заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в якому просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.
Вимоги заперечення обгрунтовує тим, що суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_8 з випробуванням, належним чином врахував вимоги ч.2 ст.65 КК України.
Вказує на те, що посилання прокурора на попередні судимості обвинуваченого ОСОБА_8 є безпідставними, оскільки в силу ст.89 КК України обвинувачений є не судимою особою.
Звертає увагу на те, що обвинувачений вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та наголошував на тому, що кримінальне провадження щодо нього сфальсифіковано органом досудового розслідування, тому посилання прокурора на те, що ОСОБА_8 не вибачився перед потерпілою, що свідчить про відсутність у обвинуваченого розкаяння, не є обставинами, які обтяжують покарання.
Також посилання прокурора на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.06.2016 року, якою скасовано попередній вирок щодо ОСОБА_8 у цьому кримінальному провадженні та зазначено, що в разі, якщо обвинувачення ОСОБА_8 залишиться в тому ж об`ємі, то призначене покарання слід вважати таким, яке не відповідає вимогам ст.65 КК України, внаслідок його м`якості, з урахуванням тяжкості вчиненого правопорушення та особи обвинуваченого, і апеляційна скарга прокурора в цій частині підлягає задоволенню, є таким, що не відповідає вимогам, передбаченим ч.2 ст.415 КПК України.
Вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 липня 2019 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 роки та покладено певні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
За обставин, викладених у вироку, 22.06.2015 року у період часу з 01.30 годин по 02.10 годин, ОСОБА_8 будучи в стані алкогольного сп`яніння, проходячи по алеї неподалік зупинки громадського транспорту «Стадіон» в Тернівському районі м. Кривого Рогу, побачив раніше не знайому йому ОСОБА_9 , яка прямувала до вище вказаної зупинки, в руках у потерпілої знаходилась одна жіноча сумка та одна сумка для речей у темно сіру та синю клітинку, та в результаті чого у ОСОБА_8 виник злочинний намір, направлений на заволодіння майном ОСОБА_9 .
Переслідуючи мету незаконного заволодіння майном ОСОБА_9 , ОСОБА_8 підійшов до неї та під приводом допомоги донести сумку до зупинки, взяв із рук потерпілої ОСОБА_9 сумку для речей у темно сіру та синю клітинку, з якою попрямував у сторону зупинки громадського транспорту «Стадіон» в Тернівському районі м. Кривого Рогу.
ОСОБА_9 , бажаючи уникнути можливого конфлікту, оскільки розуміла, що чоловік знаходяться в стані алкогольного сп`яніння та має перевагу в силі, не заперечувала проти допомоги з боку ОСОБА_8 та попрямувала за ним в сторону зупинки громадського транспорту «Стадіон» в Тернівському районі м. Кривого Рогу.
В цей час ОСОБА_8 , реалізуючи свій раптовий намір, діючи з корисливих мотивів, примусив потерпілу ОСОБА_9 сісти на лавку на зупинці громадського транспорту «Стадіон», продовжуючи діяти з умислом, направленим на заволодіння майном ОСОБА_9 , шляхом нападу, дістав розкладний ніж і погрожуючи застосуванням ножа, який тримав біля шиї потерпілої ОСОБА_8 , зняв із вказівного пальця правої руки останньої золоту каблучку загальною вагою 3,8 гр, вартістю 1558 грн.
Скориставшись відсутністю уваги з боку ОСОБА_8 до неї, потерпіла ОСОБА_9 з місця вчинення злочину втекла, після чого ОСОБА_8 із золотою каблучкою, загальною вагою 3,8 гр, яку він відібрав у потерпілої та сумками, в яких знаходились особисті речі потерпілої та грошові кошти в сумі 652 грн, на загальну суму 4502 грн, які потерпіла залишила на зупинці громадського транспорту «Стадіон» в Тернівському районі м. Кривого Рогу, всього на загальну суму 6060 грн, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись майном, яким заволодів, на свій розсуд.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги прокурора, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду про винність ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи, повністю грунтуються на розглянутих у судовому засіданні та наведених у вироку доказах, а тому доводи захисника ОСОБА_7 в запереченні на апеляційну скаргу прокурора та клопотання колективу структурного підрозділу Першотравневого кар`єру/ Виробничої бурової ділянки № 6 ПАТ Північний гірничо-збагачувальний комбінат щодо невинуватості ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони спростовуються:
- показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка вказала на ОСОБА_8 як на особу, яка вчинила щодо неї напад та заволоділа її майном;
- показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 щодо обставин, які відбувались 21.06.2015 року та часу перебування обвинуваченого в квартирі ОСОБА_11 , а саме до 00.45 годин наступної доби. Окрім того, відповідно до показів ОСОБА_10 , після того як вони пішли з квартири ОСОБА_11 , він щонайменше до 01.15 годин був з обвинуваченим та розійшлися неподалік зупинки Стадіон по вул. Короленка;
- показаннях свідка ОСОБА_13 , який повідомив, що о 02.15 годин 22.06.2015 року він біля зупинки Стадіон зустрівся із ОСОБА_8 , біля якого стояла сумка, зверху маленька сумка та пакет з косметикою, при цьому обвинувачений пояснив, що не знає чиї то сумки. Також повідомив, що про кільце він почув вранці у райвідділку, однак це не його кільце та не його дружини, оскільки золотих прикрас вони не мають;
- показаннями свідка ОСОБА_14 , відповідно до яких, у ніч події їй зателефонувала її невістка ОСОБА_9 та повідомила, що на неї напали та просила прийти. По дорозі до невістки вона зустріла двох чоловіків, де в руках у одного з них була сумка в клітинку, схожа на ту, що дарувала сину та невістці. Пізніше, не доходячи до магазину Сезам вона з ОСОБА_9 побачили цих двох чоловіків та попросили, щоб вони віддали маленьку сумочку, однак той, який був з них більший, став демонструвати ножа, тоді вони почали тікати;
- витягом з журналу єдиного обліку заяв і повідомлень Тернівського РВ КМУ ГУНП в Дніпропетровській області за 2015 рік, рапортом оперативного чергового Тернівського РВ КМУ ГУНП в Дніпропетровській області від 22.06.2015 року (а.п. 4 т.2), протоколом огляду місця події від 22.06.2015 року з доданими фототаблицями (а.п. 7-9 т.2), протоколами пред`явлення особи для впізнання від 22.06.2015 року з фототаблицями за участю свідка ОСОБА_14 та потерпілої ОСОБА_9 (а.п. 40-45, 46-51 т.2), які вказали на ОСОБА_8 як на особу, яка вчинила злочин щодо потерпілої, протоколами огляду речей від 22.06.2015 року з фототаблицями (а.п. 18-23, 54-55, 56-59 т.2), а саме: вилучених у свідка ОСОБА_13 речей потерпілої, які йому запропонував віднести ОСОБА_8 , а також вилучених у ОСОБА_8 каблучки та ножа, крім того, висновком судової трасологічної експертизи №54/03-178 від 06.07.2015 року (а.п. 94-97 т.2), протоколом пред`явлення речей для впізнання від 23.06.2015 року з фототаблицями (а.п. 69-72 т.2), протоколами тимчасового доступу до речей і документів від 28.07.2015 року (а.п. 141, 143, 145 т.2), картою-схемою території Тернівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, іншими доказами, зазначеними у вироку, та взятими судом до уваги.
Колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції безпосередньо дослідив надані докази у справі, детально виклав їх зміст у вироку та у відповідності до вимог ст. 94 КПК надав їм належну правову оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Також, при перевірці матеріалів кримінального провадження судом апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції виконані вказівки, викладені в ухвалі Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.06.2016 року, оскільки судом належним чином перевірено та встановлено: - час вчинення нападу на потерпілу, а саме, 22.06.2015 року в період часу з 01.30 годин по 02.10 годин, що підтверджується сукупністю доказів, наявних в матеріалах провадження; - час, витрачений потерпілою та свідком ОСОБА_14 , на проїзд останньої до потерпілої за телефонним дзвінком, на заспокоєння потерпілої, на пересування з квартири потерпілої до магазину, а також час, затрачений ОСОБА_8 та свідком ОСОБА_13 під час пересування останніх до квартири свідка, знову до магазину та до затримання обвинуваченого, на підставі протоколів тимчасового доступу до речей і документів від 28.07.2015 року та доданих до них компакт-дисків з інформацією про вхідні та вихідні дзвінки в ніч 22.06.2015 року з мобільних номерів, які належать ОСОБА_15 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , а тому суд обгрунтовано дійшов висновку, що часові межі вчиненого злочину є в ніч 22.06.2015 року з 01.30 годин по 02.10 годин.
Крім того, суд першої інстанції належним чином перевірив, коли саме був затриманий ОСОБА_8 , та обгрунтовано дійшов висновку про те, що обвинувачений був затриманий 22.06.2015 року, однак не о 08.50 годин як зазначено в протоколі затримання, а близько 03.00 години, тобто фактично після вчинення злочину, що підтверджується рапортом оперативного чергового Тернівського РВ КМУ ГУНП в Дніпропетровській області від 22.06.2016 року, відповідно до якого було вжито заходи розшуку безпосередньо після вчинення злочину та на перехресті вулиць Ю.Смирнова та Гастело обвинувачений ОСОБА_8 був затриманий.
Твердження обвинуваченого щодо сильного алкогольного сп`яніння потерпілої ОСОБА_15 є безпідставним, адже судом було перевірено та зазначено, що вказаний стан алкогольного сп`яніння потерпілої не доведений, оскільки висновок медичного освідчення в матеріалах провадження відсутній, окрім того, зазначене не підтверджено іншими доказами, та показами потерпілої і свідка ОСОБА_14 , які в судовому засіданні не підтвердили цього факту.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанціїє належним чином обґрунтованим та вмотивованим і будь-яких сумнівів у правильності наведених у ньому висновків щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України у суду апеляційної інстанції не викликає.

При цьому слід зазначити, що посилання захисника обвинуваченого у запереченні на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та невинуватість ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині не заслуговують на увагу, оскільки встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи сторона захисту не заперечувала і вирок цього суду в апеляційному порядку не оскаржувала, при цьому доводи сторони захисту щодо порушення права на захист обвинуваченого та неповноти судового розгляду не є слушними, так як слідчий експеримент з потерпілою не був проведений з підстав відмови потерпілої в його участі (а.п.60-61, т.10), а місцезнаходження свідка ОСОБА_16 не було встановлено (а.п.63,т.10), сукупність доказів, покладена в основу вироку, є достатньою для доведення вини обвинуваченого у вчиненні злочину.
Правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється, а його доводи щодо неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання заслуговують на увагу.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Однак вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.
Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого, який на момент вчинення злочину є не судимим, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, офіційно працевлаштований, має позитивні характеристики; обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого - наявність на його утриманні на момент вчинення злочину неповнолітньої дитини, ІНФОРМАЦІЯ_2 ; обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Однак, суд, пославшись на обставини, які він враховує при призначенні покарання, не в повній мірі виконав вимоги ст. 65 КК України, та належним чином не мотивував і не навів переконливих доводів про доцільність звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України.
Зазначення у вироку суду щодо наявності обставини, що пом`якшують покарання, не дає підстав вважати можливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання з випробуванням, оскільки судом не було враховано всіх засад при призначенні покарання.
Так, посилання у вироку на те, що призначаючи покарання ОСОБА_8 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, є формальним і фактично не враховує характеру вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, віднесених законом до тяжкого злочину, за яке передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі, обставину яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, не відшкодування обвинуваченим завданих потерпілій збитків, а також обставини вчинення злочину, а саме, що злочин було вчинено щодо жінки в нічний час доби із застосуванням ножа, чим було поставлено під загрозу здоров`я і життя потерпілої.
Враховуючи викладене, зазначені судом першої інстанції обставини не вказують на те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе без відбування покарання, а тому підстави для застосування ст. 75 КК України відсутні.
Отже, колегія суддів вважає, що призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.75 КК України в даному випадку не є необхідним і достатнім для його виправлення та не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також меті покарання, якою є запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.
Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого.
Стаття 414 КПК України передбачає, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідно статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.
З урахуванням вищезазначеного, вирок щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання на підставі ч. 2 ст. 409, ст. 414 КПК України у зв`язку з неправильним звільненням обвинуваченого від відбування покарання, що потягло як наслідок призначення судом покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з ухваленням відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 420 КПК України нового вироку судом апеляційної інстанції.
Призначаючи ОСОБА_8 покарання, колегія суддів згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину; дані про особу обвинуваченого, який не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, офіційно працевлаштований, має позитивні характеристики, а також обставини вчинення злочину, а саме, що злочин було вчинено щодо жінки в нічний час доби із застосуванням ножа, чим було поставлено під загрозу здоров`я і життя потерпілої; обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого- наявність на його утриманні на момент вчинення злочину неповнолітньої дитини, ІНФОРМАЦІЯ_2 ; обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується показами в суді першої інстанції обвинуваченого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які підтвердили, що обвинувачений вживав безпосередньо перед подією алкогольні напої. При цьому колегія суддів не приймає до уваги висновок медичного огляду на а.п.63, т.2, відповідно до якого у обвинуваченого не виявлено ознак спяніння, оскільки огляд проведений о 21-30 год. 22.06.2015 року, тобто через значний час після події злочину.
Доводи прокурора щодо попередніх судимостей обвинуваченого за ст.ст. 186, 152 КК України не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони є у встановленому законом порядку погашеними.
У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів дійшла висновку, що покарання ОСОБА_8 повинно бути призначено в межах санкції ч.1 ст.187 КК України на строк, визначений судом першої інстанції, а саме, у виді позбавлення волі строком на 5 років, що є меншим, ніж просить прокурор в апеляційній скарзі, оскільки вимоги апеляційної скарги є частково обгрунтованими з огляду на наявність обставини, що пом`якшує покарання наявність на утриманні неповнолітньої дитини на час вчинення злочину, позитивної характеристики та працевлаштування.
На думку колегії суддів, саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
При цьому, твердження захисника про те, що посилання прокурора на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.06.2016 року, якою скасовано попередній вирок щодо ОСОБА_8 у цьому кримінальному провадженні та зазначено, що в разі, якщо обвинувачення ОСОБА_8 залишиться в тому ж об`ємі, то призначене покарання слід вважати таким, яке не відповідає вимогам ст.65 КК України, внаслідок його м`якості, з урахуванням тяжкості вчиненого правопорушення та особи обвинуваченого, і апеляційна скарга прокурора в цій частині підлягає задоволенню, є таким, що не відповідає вимогам, передбаченим ч.2 ст.415 КПК України, колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки зазначене спростовується позицією, викладеною в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23.09.2019 року у справі № 757/40473/18-к (провадження № 51-601кмо19), відповідно до якої, перевіривши обгрунтованість відповідних доводів апеляційних скарг прокурора чи потерпілого, апеляційний суд, крім випадку, якщо знайде їх безпідставними, при скасуванні оскарженого судового рішення з підстав істотних порушень кримінального процесуального закону і призначенні нового розгляду в суді першої інстанції, повинен також указати на неправильність чи передчасність висновків суду в судовому рішенні, яке скасовується, про застосування чи незастосування того чи іншого закону про кримінальну відповідальність чи призначення того чи іншого покарання, як на додаткову підставу для скасування судового рішення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 липня 2019 року задовольнити частково.
Вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 липня 2019 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.

В решті вирок залишити без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту приведення вироку до фактичного виконання.
На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати в строк відбування покарання перебування ОСОБА_8 під вартою з 22 червня 2015 року по 27 липня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Судупротягом трьох місяців з моменту проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Негайно після проголошення вручити копію вироку обвинуваченому, прокурору.
Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4