ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/1686/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції №639/9033/19
Категорія: умовно-дострокове звільнення
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 січня 2020 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволені клопотання захисника ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення засудженого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 26.01.2015 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.;

- 17.01.2017 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.121 КК України на 5 років позбавлення волі. На підставі ч.5 ст.72 КК України у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 17.01.2017 року по 20.06.2017 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.11.2018 року, на підставі ч.5 ст.72 КК України, у строк відбування покарання зараховано строк його попереднього ув`язнення з 21.06.2017 року по 21.12.2017 року.

Залік: 11 місяців 4 дні
початок строку 17.01.2017 року, кінець строку 13.02.2021 року.

В апеляційній скарзі захисник посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду. Зазначив, що суд безпідставно прийняв до уваги характеристику на ОСОБА_8 від 02 грудня 2019 року, яка є посередньою та не прийняв до уваги позитивну характеристику щодо останнього від 28 січня 2019 року. Указав, що судом не враховано заяву засудженого про бажання працювати на роботі, яка б не шкодила його здоров`ю, отримання засудженим другої робітничої професійної освіти «Токарь», стан його здоров`я, наявність бабусі, яка потребує його догляду, наявність двох заохочень, та лише одного стягнення, яке на думку захисника є малозначним. Наголосив, що ОСОБА_8 , щиро розкаявся у вчиненому, відшкодував завдані збитки та судові витрати в повному обсязі, попросив вибачення у потерпілого.

Також відмітив, що суд не взяв до уваги обставини вчинення злочину засудженим, а саме поведінку потерпілого, який почав наносити йому тілесні ушкодження в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того наголосив, що стягнення накладено на засудженого за залишення свого робочого місця для отримання посилки, однак відповідно до чинного законодавства виконання обов`язків старшого днювального та днювального відділення не належить до роботи з господарського обслуговування. Також у засудженого не було визначено робочого місця, та він був відсутній менше 15 хвилин, не залишав території колонії, а тому не можна вважати що він був відсутній на робочому місці.

Просить ухвалу скасувати, задовольнити частково клопотання захисника ОСОБА_7 та звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 24 дні.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться в сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Під час розгляду подання суд першої інстанції, відповідно до вищевказаних вимог, повно дослідив дані про особу ОСОБА_8 , його поведінку, ставлення до праці та його відношення до вчиненого злочину.

Як слідує із матеріалів провадження судом встановлено, що засуджений ОСОБА_8 засуджений вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 17.01.2017 року за ч.1 ст.121 КК України на 5 років позбавлення волі.

Відповідно до наданої характеристики від 02 грудня 2019 року засуджений ОСОБА_8 з 17.01.2019 року по 31.07.2019 року відбував покарання в ДУ «Харківській слідчий ізолятор», за час відбування мав 1 стягнення та жодного заохочення, до праці не залучався. З 31.07.2017 року по 31.08.2018 року відбував покарання у ДУ «Холодногірська виправна колонія №18», де характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав. З 14.09.2018 року по 14.09.2018 року перебував на лікуванні в ДУ «Темнівська виправна колонія №100», вимоги режиму не порушував, заохочень і стягнень не мав. З 14.09.2018 року по 07.06.2019 року відбував покарання в ДУ Холодногірська виправна колонія №18», де характеризувався посередньо, мав 1 стягнення, яке знято у встановленому законом порядку та мав 1 заохочення для стимулювання правослухняної поведінки. З 24.05.2019 року по 07.06.2019 року перебував на лікуванні в ДУ «Темнівська виправна колонія №100», вимоги режиму не порушував, заохочень і стягнень не мав.

З 07.06.2019 року по теперішній час відбуває покарання в ДУ Холодногірська виправна колонія №18», де характеризується посередньо, вимоги режиму порушує, за що притягався до дисциплінарної відповідальності 1 раз, стягнення не знято та не погашено. З метою стимулювання правослухняної поведінки заохочувався один раз. На виробництві не працює, згідно заяви про відмову від праці. У відношенні до інших засуджених неконфліктний. По відношенню до представників адміністрації установи ввічливий, але з метою поблажливого ставлення для себе. Підтримує родинні зв`язки з бабусею, шляхом листування, телефонних розмов, отримання бандеролей. Вину у вчиненому визнав, завдану шкоду відшкодував в повному обсязі.

Крім того, рішеннями комісії від 10.07.2019 року засудженому відмовлено у направленні подання до суду про застосування умовно-дострокового звільнення, як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Таким чином, за весь період відбування покарання засуджений має лише два заохочення, одне з яких було у виді зняття раніше накладеного стягнення від 28.02.2019 року, має три стягнення, одне з яких не знято та не погашено у встановленому законом порядку. На даний час не працює за станом здоров`я.

Посилання захисника на те, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги позитивну характеристику від 28 січня 2019 року, є безпідставними, оскільки зазначена характеристика не охоплює значний період відбування покарання засудженим та не містить відомості про поведінку та ставлення його до праці більш ніж за 10 місяців, що є значним терміном для вирішення питання щодо можливого умовно-дострокового звільнення засудженого.

Суд першої інстанції, оцінивши всі дані про поведінку засудженого за весь період відбування покарання, з урахуванням даних характеристики від 21 грудня 2019 року, у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_8 на даний час не довів свого виправлення.

Крім того, колегія суддів вважає, що зміст вищезазначених матеріалів не є цілком переконливим у тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 17.01.2017 року, та відносно засудженого ОСОБА_8 можливо застосувати положення ст. 81 КК України.

Доводи захисника про малозначність накладеного на ОСОБА_8 стягнення колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в разі незгоди з накладеним стягненням, засуджений та захисник мають право його оскаржити у встановленому законом порядку.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки підстави для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника, відсутні.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 січня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: