Дата документу 14.02.2020 Справа № 326/1729/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №326/1729/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/589/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 лютого 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 грудня 2019 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Світильне Броварського району Київської області, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, неодружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 21 травня 1999 року Приморським районним судом Запорізької області за ст.102 КК України до виправних робіт строком на 2 роки з утриманням 15% заробітку в дохід держави;

- 15 листопада 2000 року Приморським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.140 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки з конфіскацією майна, на підставі ст.43 КК України приєднано частину покарання за вироком Приморського районного суду від 21 травня 1999 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 3 місяці з конфіскацією майна; звільнився умовно-достроково 14 грудня 2001 року з Бердянської ВК №77 на підставі постанови Бердянського міського суду Запорізької області з не відбутою частиною покарання 1 рік 23 дні;

- 03 липня 2003 року Приморським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки;

- 07 квітня 2004 року Приморським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185, ст.69 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, на підставі ч.4 ст.70 КК України призначено остаточне покарання - 3 роки позбавлення волі; звільнився 23 листопада 2005 року з Оріхівської ВК №88 по відбуттю строку покарання;

- 10 квітня 2006 року Приморським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; звільнився умовно-достроково 22 серпня 2008 року з Оріхівської ВК №88 на підставі постанови Оріхівського районного суду Запорізької області з невідбутою частиною покарання 1 рік 23 дні;

- 18 листопада 2009 року Приморським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.357, ст.ст.70, 72 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців; звільнився 11 березня 2011 року з Оріхівської ВК №88 за відбуттям строку покарання;

- 11 липня 2011 року Приморським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки; звільнився умовно-достроково 19 липня 2013 року з Кам`янської ВК №101 на підставі постанови Вільнянського районного суду Запорізької області з невідбутою частиною покарання 9 місяців 22 дні;

- 25 квітня 2014 року Приморським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч. 2 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, ст.ст.71 81 КК України, 3 роки 3 місяці позбавлення волі; звільнився умовно-достроково 22 вересня 2016 року з Софіївської ВК №55 на підставі постанови Вільнянського районного суду Запорізької області з невідбутою частиною покарання 4 місяці 28 днів;

- 30 травня 2017 року Приморським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільнився умовно-достроково 09 липня 2019 року з Софіївської ВК №55

Запорізької області, невідбута частина покарання 4 місяці 25 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з приміщенням Приморського районного суду Запорізької області;
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з приміщенням Приморського районного суду Запорізької області;
обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відео конференції з ДУ «ВУВП №11».

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 грудня 2019 року, якою застосований до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)» залишений без змін та продовжений строк його дії на 60 днів, тобто до 07 лютого 2020 року включно.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які продовжують існувати, є реальними та застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вищевказану ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в нього погіршився стан здоров`я. У випадку зміни запобіжного заходу відносно нього зобов`язується з`являтися за першим викликом до суду, працевлаштуватися.

Згідно з ухвалою суду, в підготовчому судовому засіданні прокурор вважає можливим призначити справу до судового розгляду та подав письмове клопотання про продовження ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (термін дії якого закінчується 10 грудня 2019 року) на 60 днів.
Обвинувачений та його захисник вважали можливим призначити справу до розгляду. Проте, захисник обвинуваченого заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що прокурором не надано доказів наявності ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, та просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Потерпіла ОСОБА_9 в підготовче судове засідання не з`явилася, подала заяву про проведення підготовчого судового засідання за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого та просив її задовольнити, додатково зазначив, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуває на обліку в Приморській районній лікарні; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і наполягав на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, та додатково зазначив, що відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у зв`язку із закінченням строку дії оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, судом знову вирішене питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Як свідчать матеріали провадження, клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.
Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого, доводи його захисника, думка прокурора та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
Так, із наданих матеріалів контрольного провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, яке є тяжким.
Докази сторін будуть перевірятися та оцінюватися судом першої інстанції у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшилися та існують на даний час.
Такими ризиками є: переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду; незаконний вплив на потерпілого та свідків; вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років; ніде не працює, не має постійного джерела доходу, не має міцних соціальних зв`язків, неодружений, дітей не має; раніше він неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не погашена та не знята у встановленому законом порядку.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З врахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходу можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
З огляду на зазначене, доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 , правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.
Даних про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження немає.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
Отже, підстав для задоволення вищевказаної апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 грудня 2019 року, якою застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)» залишений без змін, продовжений його дії на 60 днів, тобто по 07 лютого 2020 року включно, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4