У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
судового засідання ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Каіри Горностаївського району Херсонської області, громадянина України, українця, не одруженого, з середньою-спеціальною освітою, маючий на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 19 лютого 2020 року включно.
При вирішенні питання при продовженні дії запобіжного заходу ОСОБА_5 судом першої інстанції взято до уваги такі чинники як особа обвинуваченого, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, його вік, стан здоров`я, наявність типових соціальних зв`язків для особи його віку та статусу, який є раніше судимою особою.
Окрім цього було враховано, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, тобто у вчиненні тяжкого злочину, за який передбаченого покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років; на цей час свідки в даному провадженні не допитані; докази, передбачені ст. 84 КК України, з боку обвинувачення та сторони захисту не досліджені, у зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до висновку, що обставини, передбачених ст. 177, п.п.1, 2 ч. 1 ст. 194 КПК України мають місце, при цьому вони обумовлені у світлі, як вищезазначених відомостей, так і факторів, пов`язаних з характером вказаної особи, його моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій ОСОБА_5 притягується до кримінальної відповідальності.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить його скасувати з огляду на те, що стороною обвинувачення не наведено підстав, які б слугували для прийняття рішення про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
ОСОБА_5 зазначає, що інкримінований йому злочин він не скоював та зобов`язується, при зміні запобіжного заходу, являтися в судові засіданні, оскільки має постійне місце мешкання за адресою проживання його цивільної дружини ОСОБА_8 .
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 , який в повному обсязі підтримав апеляційну скаргу про скасування ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року та зміни запобіжного заходу на домашній арешт, думку прокурора, який вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.
Рішенням Конституційного суду України № 4-р/2019 року від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_9 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в судді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
У відповідності з вимогами ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

За приписами статті ст. 199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою суд повинен з`ясувати всі обставини з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції, враховуючи міру покарання за вчинення інкримінованого йому злочину, дані про особу обвинуваченого, дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки в судовому засіданні прокурором доведено, що ризики передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України не відпали і продовжують існувати.

При цьому, суд врахував тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, а тому, з метою запобігти спробам переховуватися від суду, а також зважаючи на доведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, суд визнав доцільним продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги обвинуваченого в частині продовження йому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає його особі, характеру та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до семи років, дані про особу ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 187 КПК України, а також те, що свідки в даному провадженні не допитані, докази, передбачені ст. 84 КПК України, з боку обвинувачення та захисту, на даний час не досліджені, - суд першої інстанції оцінив у сукупності з іншими даними, і колегія суддів погоджується з висновками суду про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також твердження в суді апеляційної інстанції, що стороною обвинувачення не доведено, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові обставини, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, при цьому будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною захисту під час апеляційного розгляду не наведено.

Також слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінального правопорушення, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому доводи обвинуваченого ОСОБА_5 в частині недоведеності його вини - не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду.

Наявність можливого постійного місця мешкання, яке зазначено в клопотанні цивільної дружини обвинуваченого ОСОБА_8 та того, що обвинувачений буде з`являтися в суд у випадку отримання судової повістки, - не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали судді, оскільки не спростовують висновки судді про те, що ОСОБА_5 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо доведеності об`єктивного існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі.

За таких обставин, ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_5 .

Керуючись ст.ст. 177, 199, 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду від 23 грудня 2019 року у кримінальному провадженні № 0010641 від 19 листопада 2018 року стосовно ОСОБА_5 без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3