МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 477/46/17
Провадження № 1-кп/945/35/20
Ухвала
Іменем України

19 березня 2020 року м.Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.08.2014 року за №000715 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.382, ч.1 ст.398 КК України,

встановив:

У провадженні Миколаївського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 серпня 2014 року за №000715 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.382, ч.1 ст.398 КК України.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. В обґрунтування заявленого клопотання посилався на те, що зі дня вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.2 ст.382 КК України минуло 5 років, а, отже, строки притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності минули.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання свого захисника та просив суд задовольнити його.

Прокурор ОСОБА_3 заперечувала щодо задоволення клопотання, посилаючись на його безпідставність. Одночасно зазначила, що ОСОБА_4 вчинив триваючий злочин, а, отже, початком перебігу строку давності слід вважати дату повідомлення останньому про підозру, тобто, 10.11.2016 року.

Потерпілий ОСОБА_6 просив суд відмовити у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого.

Заслухавши клопотання захисника, думку учасників процесу, суд дійшов наступного.

Згідно ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Відповідно до санкції ч.2 ст.382 КК України за вчинення цього злочину може бути призначене покарання у виді штрафу від семисот п`ятдесяти до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років

З огляду на положення ч.3 ст.12 КК України, злочин, передбачений ч.2 ст.382 КК України є злочином середньої тяжкості.
Виходячи із формального складу злочину, останній вважається закінченим при невиконанні вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, з моменту закінчення строку, відведеного на виконання відповідного судового акта, а при перешкоджанні виконанню таких - з моменту вчинення дій, що перешкоджають державному виконавцю або іншим особам, уповноваженим на виконання відповідного судового акту, виконати дію.

Злочин, передбачений статею 382 КК України є триваючим злочином, тобто злочин, який розпочавшись дією або бездіяльністю особи, далі вчиняється безперервно протягом більш менш тривалого часу.
Винний у триваючому злочині нібито перебуває безперервно в певному злочинному стані, бо цей злочин характеризується безперервним здійсненням складу закінченого злочину. Триваючий злочин, будучи вчиненим один раз, триває весь час.
Таким чином, можна зробити висновок, що початком триваючого злочину є вчинення особою певної дії або бездіяльності, а початком злочину невиконання судового рішення є невиконання винним рішення суду, яким зобов`язано цю особу вчинити певні дії. З цього моменту і починає тривати цей злочин.

З огляду на викладене, початком злочину можна вважати дату винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження відносно ОСОБА_4 , тобто 20.06.2014 року.

Разом із тим, відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_4 також обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.398 КК України, тобто, у погрозі насильства та насильстві щодо представника особи у зв`язку з діяльністю, пов`язаною з наданням правової допомоги. Вказаний злочин був вчинений ОСОБА_4 01.12.2015 року.

Відповідно до ч.3 ст.12 КК України, злочин передбачений ч.1 ст.398 КК України є злочином середньої тяжкості.

Відповідно до ч.3 ст.49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.

З огляду на вищевикладене, строк давності слід обчислювати з 01.12.2015 року. Отже, станом на день розгляду клопотання захисника про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, тобто, 19.03.2020 року, не минуло 5 років, а тому, відсутні підстави для застосування відносно ОСОБА_4 положень п.3 ч.1 ст.49 КК України.

Керуючись ст.49 Кримінального кодексу України, ст.ст.285, 288, 369-372 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

постановив:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відмовити.

Судове провадження кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.382, ч.1 ст.398 КК України продовжити в загальному порядку.

Суддя ОСОБА_1

19.03.2020