Справа № 466/9767/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/322/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції), адвоката ОСОБА_8 , представника установи виконання покарань ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою-спеціальною освітою, одруженого, до засудження не працюючого, раніше неодноразово судимого,
на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 07 лютого 2020 року про відмову в задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі,

ВСТАНОВИЛА:

вказаною ухвалою суду у задоволенні клопотання адміністрації Личаківської виправної колонії (№30) у Львівській області та Голови спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі ОСОБА_7 відмовлено.
Ухвала мотивована тим, що хоча засуджений за весь час відбування покарання був працевлаштований та не притягався до дисциплінарної відповідальності і має 12 заохочень, наведене не може бути безумовною підставою для заміни покарання більш м`яким. Для засудженого це вже п`ята судимість, а під час відбуття попередніх покарань допустив вісім порушень режиму.

Не погоджуючись з таким рішенням, засуджений подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду скасувати та винести нову ухвалу про задоволення клопотання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що останнє порушення було допущено ним у грудні 2016 року. З часу прибуття у ЛВК-30 він був працевлаштований (робітник перемотки електромережі) та тричі заохочувався правами начальника установи за добру поведінку та ставлення до праці. Одружився, що свідчить про його соціалізацію. Також здобув три професії: кравець, кочегар та кранівник. Наведені обставини у своїй сукупності свідчать, що він став на шлях виправлення.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора на заперечення апеляційної скарги та підтримання висновків оскаржуваної ухвали, доводи захисника на підтримання апеляційної скарги, думку представника установи виконання покарань, засудженого, вивчивши матеріали судової справи, оглянувши особову справу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Як роз`яснено в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року « Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» (далі постанова Пленуму ВСУ) заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення (ч. 3 ст. 82 КК України).

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована тільки після фактичного відбуття тієї частини строку покарання, яка зазначена у частині четвертій статті 82 КК України (пункт 5 постанови Пленуму ВСУ).

Колегія суддів погоджується з мотивами оскаржуваної ухвали та не знаходить підстав для її скасування, оскільки як видно з матеріалів кримінальної справи, а також особової справи засудженого, місцевий суд, встановивши, що ОСОБА_10 не став на шлях виправлення, законно й обґрунтовано відмовив у задоволенні спільного клопотання установи виконання покарань та спостережної комісії щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Наведені висновки відповідають фактичним обставинам справи, зокрема, тому, що за час відбуття покарання засуджений допускав неодноразове порушення режиму відбування покарання, за що мав 8 стягнень, у тому числі по одному поміщенню в карцер та ДІЗО, 5 доган та 1 попередження. При цьому, такі порушення допускалися ним, як під час перебування під вартою в СІЗО, так і під час відбуття покарання (ГВК № 96). Протягом такого часу адміністраціями установ виконання покарання, засуджений неодноразово заохочувався. Починаючи з часу прибуття в ДУ «Личаківська виправна колонія (№ 30) 30 січня 2019 року засуджений отримав 4 заохочення, 2 з яких отримав після внесення клопотання до місцевого суду

Періодична позитивна поведінка засудженого, починаючи з часу прибуття в ДУ «Личаківська виправна колонія (№ 30), за що він отримував заохочення, на думку колегії свідчить лише про намір ОСОБА_10 домогтися замінити невідбуту частину покарання більш м`яким, а не про його стійкий намір стати на шлях виправлення.

На переконання колегії суддів, належна поведінка та сумлінне ставлення до праці на виробництві установи (за що йому було оголошено усі наявні заохочення) для нього є обов`язком впродовж всього строку відбування покарання.

Будь-яких даних, які б свідчили про те, що засуджений став на шлях виправлення у справі (особовій справі) не має.

При цьому колегія суддів враховує той факт, що ОСОБА_10 , починаючи з 2000 року чотири рази засуджувався за вчинення злочинів, як правило проти власності, і за вчинення, зокрема, саме такого злочину (ч. 4 ст. 187 КК України), а також злочину проти життя та здоров`я особи (п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України) засуджений згідно із останнім вироком суду від 25 березня 2010 року до довічного позбавлення волі, який ухвалою Верховного Суду України від 18 січня 2011 року пом`якшено та засуджено ОСОБА_10 до 16 років розбавлення волі. Ухвалою місцевого суду від 12 лютого 2016 року до засуджено застосовано положення ч. 5 ст. 72 КК України. Раніше до засудженого застосовувались положення статті 81 КК України, однак він продовжував вчиняти нові злочини.

З матеріалів справи також убачається, що рішеннями адміністративної комісії Городищенської ВК (№ 96) від: 09 березня 2016 року, 29 червня 207 року, 26 липня 2017 року, 31 жовтня 2018 року засудженому було відмовлено у застосуванні щодо нього положень ст.ст. 81, 82 КК України, ст.ст. 100, 101 КВК України, як такому, що не став на шлях виправлення.
За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Враховуючи наведене, оскаржувана ухвала є обґрунтована та законна. Підстави для її скасування відсутні, як і відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, яку слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 07 лютого 2020 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4