Провадження № 11-кп/824/563/2020 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 лютого 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2019 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, неодруженого, не працюючого, з середньою освітою, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та раніше судимого:

- 30.01.2006 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 187 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з випробуванням строком на 3 роки;
- 18.05.2006 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 187 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі, 02.06.2009 року умовно-достроково звільнений з Прилуцької виправної колонії, з невідбутою частиною покарання 2 роки 2 місяці 8 днів;
- 09.09.2011 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання, у виді позбавлення волі строком 7 років 1 місяць з конфіскацією майна, 23.04.2018 року звільнений із Бучанської виправної колонії № 85 по відбуттю строку покарання,-

визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 маючи не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості за вчинення умисних злочинів проти власності на шлях виправлення не став та вчинив нові умисні злочини за наступних обставин.

27.08.2018 року близько дванадцятої години ОСОБА_7 діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, знаходячись в приміщенні медичного центру «Рось», який розташований по вул. Фастівська, 23 в м. Біла Церква, шляхом відкриття дверей, незаконно проник до терапевтичного кабінету, де зі столу таємно викрав мобільний телефон марки «Nokia» RM 590 (2220 S) вартістю 275 гривень, належний потерпілій ОСОБА_10 , чим спричинив матеріальну шкоду останній на вказану суму.
Після цього ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Також, 04.09.2018 року близько 10:45 год. ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів з метою таємного викрадення чужого майна, знаходячись на території дитячого майданчику, який розташований по вул. Польова, 70 в м. Біла Церква Київської області, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав з лавки чоловічу барсетку чорного кольору, яка матеріальної цінності не становить, в якій були грошові кошти в сумі 600 гривень та мобільний телефон марки «MEIZU» M3 NOTE вартістю 2120 гривень, належний потерпілому ОСОБА_11 , чим спричинив матеріальну шкоду останньому на загальну суму 2 720 гривень.
Після цього ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, а викраденими майном розпорядився на власний розсуд.
Окрім цього, 03.10.2018 року близько 01:15 год., ОСОБА_7 , будучи особою котра раніше вчинила розбій, знаходячись неподалік надземного переходу через залізничні колії, що неподалік від входу до залізничного вокзалу в м. Біла Церква, розташованого за адресою: вул. Привокзальна, 32 «б» в м. Біла Церква помітив потерпілого ОСОБА_12 , який прямував в сторону переходу до високої платформи залізничного вокзалу.
У цей час у ОСОБА_7 виник умисел на вчинення розбійного нападу. З цією метою останній пішов слідом за ОСОБА_12 в сторону надземного переходу. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , знаходячись на високій платформі, навпроти адміністративної будівлі вокзалу, підійшов до потерпілого ОСОБА_12 , після чого умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, демонструючи розкладний ніж та погрожуючи його застосуванням, вимагав у нього грошові кошти та мобільний телефон.
ОСОБА_12 , усвідомлюючи можливість застосування ОСОБА_7 ножа, тобто насильства, небезпечного для його життя та здоров`я, з метою уникнення несприятливих для себе наслідків, віддав йому наявний у нього мобільний телефон марки «IPHONE» моделі «6S» чорного кольору, вартістю 7 475 гривень та грошові кошти в сумі 500 гривень та один долар США вартістю 28,27 гривень, на загальну суму 8 003,27 гривень.
Після цього ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, а викраденими майном розпорядився на власний розсуд.
Разом із цим, 08.10.2018 року близько 02:20 год., ОСОБА_7 , будучи особою котра раніше вчинила розбій, знаходячись неподалік надземного переходу через залізничні колії, що неподалік від входу до залізничного вокзалу в м. Біла Церква, розташованого за адресою: вул. Привокзальна 32 «б», в м. Біла Церква помітив ОСОБА_13 , яка прямувала в сторону переходу до високої платформи залізничного вокзалу.
У цей час у ОСОБА_7 виник умисел на вчинення розбою, а тому останній пішов слідом за ОСОБА_13 в сторону надземного переходу. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , знаходячись на східцях вказаного переходу, підійшов до неї, після чого умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, демонструючи розкладний ніж та погрожуючи його застосуванням, вимагав у ОСОБА_13 грошові кошти та мобільний телефон.
Остання, усвідомлюючи можливість застосування ОСОБА_7 ножа, тобто насильства, небезпечного для його життя та здоров`я, з метою уникнення несприятливих для себе наслідків, віддала йому наявний у неї мобільний телефон марки «Samsung» моделі «GALAXY S8» чорного кольору, вартістю 12 899 гривень.
Після цього, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, а викраденими майном розпорядився на власний розсуд.

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.187 КК України та призначено йому покарання:
за ч.2 ст.185 КК України два роки позбавлення волі,
за ч.3 ст.185 КК України чотири роки позбавлення волі,
за ч.2 ст.187 КК України сім років шість місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення більш суворого покарання менш суворих призначено ОСОБА_7 остаточне покарання сім років шість місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбутого покарання час тримання його під вартою з 08.10.2018 року до 26.06.2019 року, тобто 8 місяців 18 днів. Вирішено питання щодо речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.06.2019 та призначити ОСОБА_7 покарання за скоєні ним кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.187 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 6 років.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що вирок суду першої інстанції надто суворий та такий, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Суд при винесенні вироку зобов`язаний виходити із необхідності відповідності призначеного покарання тяжкості покарання тяжкості злочину та особистості засудженого. Захисник вважає даний вирок занадто суворим, а тому таким, що підлягає зміні на підставі наступних обставин.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 є визнання вини в повному обсязі, його щиросердне розкаяння, активне сприяння слідству у розкритті злочину, відсутність цивільного позову з боку потерпілих, збіг важких особистих обставин.
За час проведення досудового слідства ОСОБА_7 вже багаторазово пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення, навчений та покараний наріканням оточуючих людей. ОСОБА_7 у скоєному проявив щиросердне розкаяння.
Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_7 судом не встановлені.
Також, захисник звертає увагу на характеризуючі особистість обставини, зокрема, ОСОБА_7 раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо. Проте він має стійкі соціальні зв`язки: опинившись сиротою, залишився без батьківського піклування. Незважаючи на це виховувався бабусею, з якою і проживає разом і яка знаходиться на його утриманні. Також, ОСОБА_7 на обліку у психлікарні не перебуває.
З урахуванням усіх вищевказаних характеристик та обставин суд мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_7 менш суворе покарання застосувати щодо нього ст.69 КК України.
На підставі принципів індивідуалізації, гуманізації та справедливості покарання, враховуючи інформацію про особистість ОСОБА_7 , наявності пом`якшуючої обставини покарання та відсутності обтяжуючих, вважаю, що достатнім у даному випадку було б покарання у позбавленні волі строком на 6 років. Дане покарання, на думку апелянта, було б достатнім та необхідним для досягнення основної мети покарання: кара, виправлення засудженого та попередження скоєння ним нових злочинів.

В свою чергу, не погоджуючись з вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.06.2019 та призначити ОСОБА_7 більш м`яке покарання.
В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що вирок суду першої інстанції не справедливий та суворий, оскільки по справі є обставини, що пом`якшують вину ОСОБА_7 , а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
На підставі наведеного, обвинувачений вважає, що суд мав можливість застосувати щодо нього більш м`яке покарання. Також ОСОБА_7 просить врахувати ту обставину, що позовних заяв від потерпілих по справі немає.

Окрім того прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_14 було подано заперечення на апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 , в яких він просить апеляційні скарги захисника та обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
В обґрунтування заперечень прокурор зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України, в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 злочинів проти власності, три з яких є тяжкими та особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за вчинення розбійних нападів та відбував двічі реальну міру покарання у місцях позбавлення волі, який офіційно не працевлаштований, на обліку в медичних закладах не перебуває.
Призначення обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом було б явно несправедливим та таким, що не відповідає загальним засадам призначення покарання та унеможливить досягнення його мети, зокрема його виправлення та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення захисника ОСОБА_8 , який підтримав подані захисником ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 апеляційні скарги та просив їх задовольнити,
пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який також підтримав подану ним апеляційну скаргу та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 і просив їх задовольнити,
пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченого,
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.
Так, згідно ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідно до ст.349 КПК України, суд за погодженням з учасниками судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, а тому колегія суддів не проводить їх аналіз та перевіряє вирок відповідно до ст.404 КПК України в межах апеляційних скарг.
Що стосується доводів апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, що покарання, призначене судом обвинуваченому, за тяжкістю не відповідає особі обвинуваченого, є занадто суворим та таким, що підлягає пом`якшенню, оскільки судом не враховано всіх фактичних обставин справи, то колегія суддів приходить до наступних висновків.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував, дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працює, у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває, раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, маючи не зняту та непогашену судимість вчинив нові злочини.
Також, відповідно до вимог ст.65 КК України суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості скоєних злочинів, два з яких відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого.
Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст.66 КК України, суд визнав щире каяття в скоєнні злочину обвинуваченим, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про призначення обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 за № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання у кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Доводи обвинуваченого та захисника, викладені в апеляційних скаргах про призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, на думку колегії суддів є необґрунтованими, оскільки обвинувачений вчинив злочини, два з яких є тяжкими, маючи не зняту та непогашену в встановленому законом порядку судимість.
Призначене судом першої інстанції покарання за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.187КК України із застосування положень ч.1 ст.70 КК України у виді 7 року 6 місяців позбавлення волі - є необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого. Підстав для застосування положень ст.69 КК України при призначенні обвинуваченому покарання в ході апеляційного провадження не встановлено.
Інших істотних порушень вимог кримінального чи кримінально-процесуального закону, які б давали безумовні підстави для скасування чи зміни судового вироку, не встановлено.
За даних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 не підлягають до задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.06.2019 року щодо ОСОБА_7 необхідно залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4