30.01.2020 Єдиний унікальний номер 205/2301/17
Провадження №1кп/205/637/20
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року Ленінський районний суд

м.Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисників адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

законного представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м.Дніпро, об`єднані кримінальні провадження за №0000679 від 08 березня 2017 року та за №0001598 від 22 червня 2017 року, за обвинуваченням:

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, освіта неповна середня, не одруженого, раніше не засудженого, учня гр.№1 ДЦПТО №18, проживаючого в АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст.186 ч.2, 185 ч.3 КК України;

- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, освіта неповна середня, не одруженого, раніше засудженого: 12.05.2017 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська за ст.186 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки; 18.12.2017 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська за ст.186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі; 13.06.2018 Ленінським районним судом м.Дніпропетровська за ст.186 ч.2, 185 ч.3 КК України до 5 років та 6 місяців позбавлення волі, учня КЗО СЗШ №65 ДОР, проживаючого в АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.186 КК України

В С Т А Н О В И В

Обвинувачений ОСОБА_8 , вчиняючи злочин повторно, а також обвинувачений ОСОБА_7 , 24 лютого 2017 року, близько 13 години 20 хвилин, знаходились біля КЗ «СЗШ №59» ДОР, яка розташована за адресою: м.Дніпро, вул.Новоорловська 1а, де побачили малолітніх потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , після чого вступили між собою у попередню змову на відкрите заволодіння їх майном. Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , в той же день, близько 13 години 30 хвилин, підійшли до потерпілих та діючи відкрито, із корисливих мотивів, згідно з розподіленими ролями: ОСОБА_7 вихопив з рук потерпілого ОСОБА_10 мобільний телефон «Samsung J120» imei НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , вартістю 2832,60 грн., в той час як ОСОБА_8 вихопив з рук потерпілого ОСОБА_9 мобільний телефон «Samsung J2» imei НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , вартістю 2969,10 грн., після чого обвинувачені з викраденим майном з місця злочину зникли, завдавши потерпілим майнову шкоду на зазначені суми.

Продовжуючи свою злочинну діяльність та вчиняючи злочин повторно, обвинувачений ОСОБА_7 , 16 червня 2017 року, близько 01 години, з метою крадіжки чужого майна, прибув до КЗ «ДМКЛ №2» ДОР, яка розташована за адресою: м.Дніпро, пр.С.Нігояна 53, де переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи таємно, із корисливих міркувань, заліз на металевий навіс, по якому дістався до вікна кабінету начальника відділу кадрів, після чого рукою вибив дверці вікна та проник у приміщення кабінету, звідки викрав майно потерпілої ОСОБА_11 , а саме: сумку з ноутбуком «Acer Aspire 57206», вартістю 4766 грн.33 коп. та з викраденим майном з місця злочину зник, завдавши потерпілій майнову шкоду на зазначену суму.

Допитані в судовому засіданні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень визнали повністю, щиро розкаялися за вчинене та підтвердили суду, що дійсно вони, 24 лютого 2017 року, при вказаних у обвинувальному акті обставинах, у зазначених місці та часі, заволоділи майном потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а саме: мобільними телефонами «Самсунг», вартістю 2832,60 грн. та 2969,10 грн., вихопивши їх з рук потерпілих, після чого з місця злочину зникли. Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив суду, що 16 червня 2017 року, при вказаних у обвинувальному акті обставинах, у зазначених місці та часі, він викрав з кабінету на другому поверсі сумку з ноутбуком, вартістю 4766,33 грн., який належить потерпілій ОСОБА_11 , після чого з місця злочину зник.

Судом встановлено, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи та правильно розуміють зміст цих обставин; у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції. Роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним допит потерпілих та свідків в судовому засіданні, а також дослідження письмових доказів та на підставі ч.3 ст.349 КПК України, обмежився допитом обвинувачених.
Таким чином, допитавши обвинувачених, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинувачених, суд дійшов висновку, що вони поза всяким розумним сумнівом доводять в повному обсязі винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень в обсязі обвинувачення, яке було підтримано прокурором та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення та за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб, а дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфікує за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєних ними кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст.12 КК України, належать до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинувачених, які характеризуються негативно, неповнолітніх дітей на утриманні не мають, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебувають.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та вчинення злочину неповнолітніми.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , передбачених ст.67 КК України, судом не встановлено.

При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 , а також попередження нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки підстави для призначення покарання більш м`якого, ніж передбачене законом, судом не встановлені, виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції останнього від суспільства і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Крім того, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 , вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 червня 2018 року був засуджений за ст.186 ч.2, 185 ч.3 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі та до ухвалення зазначеного вироку вчинив інший злочин, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне призначити йому покарання за правилами ч.4 ст.70 КК України, поглинувши призначене покарання покаранням, призначеним за вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 червня 2018 року.

З огляду на зазначене вище, враховуючі обставини вчинення кримінальних правопорушень, наявність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , щирого каяття останнього та позиції прокурора, який орієнтував суд на застосування до обвинуваченого положень ст.75, 104 КК України, суд вважає, що наявні підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України і таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення і досягнення інших цілей покарання.

Потерпілою ОСОБА_11 заявлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_12 майнової шкоди в сумі 4766 грн.33 коп.

Суд, розглянувши цивільний позов потерпілої, а також вивчивши матеріали кримінального провадження, вважає за необхідне задовольнити його у повному обсязі, виходячи з наступного.

Згідно із положеннями ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову.

Стаття 128 КПК України передбачає, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст.ст.22, 1166 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування.

Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Шкода завдана неправомірними діями майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Під час розгляду кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 викрав майно потерпілої ОСОБА_11 , а саме: сумку з ноутбуком «Acer Aspire 57206», вартість якого підтверджена висновком судової товарознавчої експертизи №283 від 29.06.2017 року.

На підставі ст.122 ч.2, 124 ч.2 КПК України, з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експертів при проведенні судових товарознавчих експертиз у сумі 200 грн. та 170 грн.

Речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.186 та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки та шість місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, призначити покарання за сукупністю злочинів, поглинувши призначене покарання покаранням у виді п`яти років та шести місяців позбавлення волі, призначеним за вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 червня 2018 року та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років та шість місяців.

Строк покарання ОСОБА_8 відраховувати з 30 січня 2020 року.

Зарахувати в строк відбування покарання, частково відбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 червня 2018 року: з 08 червня 2017 року до 29 січня 2020 року, включно.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати в строк покарання термін попереднього ув`язнення за вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 червня 2018 року, а саме: з 08 червня 2017 року до 28 листопада 2018 року, включно, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст.185 ч.3, 186 ч.2 КК України та призначити йому покарання

-за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки та шість місяців;

-за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки та шість місяців.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, призначити покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки та шість місяців.

На підставі ст.75, 104 КК України, ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року та шести місяців іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 - не обирати.

Стягнути з ОСОБА_8 в дохід держави витрати на залучення експерта при проведенні судової товарознавчої експертизи №102 від 15 березня 2017 року в розмірі 100 гривень.

Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави витрати на залучення експерта при проведенні:

- судової товарознавчої експертизи №102 від 15 березня 2017 року в розмірі 100 гривень;

- судової товарознавчої експертизи №283 від 29 червня 2017 року у розмірі 170 гривень, а у разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_7 доходу або майна, достатнього для відшкодування витрат стягнути зазначену суму з ОСОБА_6 , яка є його законним представником.

Стягнути з ОСОБА_7 , в рахунок відшкодування майнової шкоди, на користь ОСОБА_11 4 766 гривень 33 копійки, а у разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_7 доходу або майна, достатнього для відшкодування завданої шкоди стягнути зазначену суму з ОСОБА_6 , яка є його законним представником.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1