Справа № 346/6089/19
Провадження № 11-кп/4808/162/20
Категорія ст. 82 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду
в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 січня 2020 року про відмову у задоволенні подання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання від 05 грудня 2019 року.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що, як вбачається з ухвали суду, він як засуджений режиму утримання та трудової дисципліни не порушував, залучався до робіт по благоустрою установи, до роботи відносився добросовісно, приймав участь у реалізації ряду програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження» та «Підготовка до звільнення, у нього дванадцять заохочень і відсутні стягнення. Вважає, що з цього можна зробити висновок про те, що він своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. Стверджує, що відбув дві третіх призначеного судом строку покарання. Зауважує, що він відбуває покарання у виді позбавлення волі на певний строк і є особою пенсійного віку. Зазначає, що до осіб, які досягли пенсійного віку, згідно з ст. ст. 56, 57, 61 КК України, не застосовуються громадські роботи, виправні роботи та обмеження волі. Наголошує, що крім пенсії, він є власником земельної ділянки площею 3,54 га, згідно з договором з агрофірмою «Мрія» щорічна орендна плата складає більше десяти тисяч гривень. Зауважує, що до засудження був працевлаштований в ПП « ОСОБА_9 » водієм автобуса по перевезенню людей на рейсі «Тернопіль Великі бірки».

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 січня 2020 року відмовлено у задоволенні подання про заміну засудженому ОСОБА_7 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке.
Суд першої інстанції мотивував таку позицію тим, що засуджений ОСОБА_7 з 19 червня 2019 року відбуває покарання у Коломийській ВК № 41 за вироком Тернопільського міськрайонного суду за ч. 1 за ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк дванадцять років шість місяців, на даний час відбув 2/3 призначеного судом строку покарання. Засуджений режиму утримання та трудової дисципліни не порушує, залучається до робіт по благоустрою установи, до роботи відноситься добросовісно, приймає участь у реалізації ряду програми диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження» та «Підготовка до звільнення», сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, позитивно характеризується. Згідно з довідкою про заохочення та стягнення у ОСОБА_7 дванадцять заохочень та відсутність стягнень. Встановлено, що засуджений ОСОБА_7 є особою пенсійного віку. Зробив висновок про те, що обмеження волі та громадські роботи до засудженого ОСОБА_10 не можуть бути застосовані. Оскільки немає відомостей про можливе працевлаштування засудженого, суд не вважав можливим замінити йому покарання на більш м`яке у виді виправних робіт. Крім того, встановлено, що засуджений немає додаткових, крім пенсії, видів доходу, а тому, враховуючи тривалий термін, який залишилося відбути ОСОБА_7 , суд не вбачав можливості замінити йому покарання на більш м`яке у виді штрафу.

Представник ДУ «Коломийська виправна колонія (№ 41)»не з`явився в судове засідання апеляційного суду, про час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за його відсутності.

Під час апеляційного розгляду:

- засуджений ОСОБА_7 просив задовольнити його апеляційну скаргу;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, думку сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали подання, обговоривши доводи і мотиви апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що вона підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Неухильне дотримання передбачених законних вимог є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, встановлення істини в справі й прийняття правильного рішення.
Проте, суд першої інстанції при постановлені судового рішення знехтував вказаними вимогами закону, що призвело до істотного порушення вимог діючого кримінального законодавства.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 372 КПК України у мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлені судом обставини із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Так, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
За приписами ч.1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Згідно з ч. 3 ст. 154 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленої Кримінальним кодексом України частини строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Матеріали кримінального провадження містять подання, яке підписали начальник ДУ «Коломийська виправна колонія (№ 41)» ОСОБА_11 та голова спостережної комісії ОСОБА_12 ,від 05 грудня 2020 року на зміну покарання більш м`яким ОСОБА_7 (а.п. 1).

Згідно з ч. ч. 1 та 3 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

За приписами п. 3 ч. 4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за а умисний особливо тяжкий злочин.

Згідно з роз`ясненнями п. 2 Постанови № 2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким того, що засуджений став на шлях виправлення (ч. 3 ст. 82 КК).

ОСОБА_7 засуджений 12 листопада 2012 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч. 1 ст. 115 КК України до позбавлення волі на строк дванадцять років шість місяців. Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12 березня 2016 року відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України йому зараховано у строк покарання попереднє ув`язнення з 27 квітня 2012 року по 06 лютого 2013 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Тобто, ОСОБА_7 засуджений за вчинення особливо тяжкого злочину, відбуває основне покарання у виді позбавлення волі, на час розгляду подання про заміну невідбутої частини покарання більш м`якимвідбув необхідні дві треті призначеного судом покарання.
В той же час, одною із обов`язкових умов для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким є доведеність засудженим, що він став на шлях виправлення.

З характеристики на засудженого ОСОБА_7 від 05 грудня 2019 року (а.п. 2) вбачається, що він під час утримання в ДУ «Коломийська виправна колонія (№ 41)» не допускав порушення установленого порядку відбування покарання. Виявляє бажання працювати на підприємстві установи, до роботи залучається по мірі надходження сировини та матеріалів. До виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань відноситься добросовісно. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження» та «Підготовка до звільнення». У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом. Виконує законні вимоги персоналу установи. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок.

Як вбачається довідки про заохочення та стягнення на засудженого ОСОБА_7 , що відбуває покарання в ДУ «Коломийська виправна колонія (№ 41)»від 05 грудня 2019 року (а.п. 3), на засудженого накладено 12 заохочень, зокрема, за роботу у вільний час, за роботу по благоустрою, за сумлінне ставлення до праці, за виконання норм виробітку, за підсумками кварталів. При цьому, стягнення не накладались.

З довідки від 04 грудня 2019 року на засудженого ОСОБА_7 вбачається, що виконавчі листи не поступали (а.п. 4).

Згідно з довідкою від 02 грудня 2019 року (а.п. 5) ОСОБА_7 має захворювання - гіпертонічна хвороба ІІ ступінь ІІ ризик високий, хронічний бронхіт в стадії ремісії. Працездатний із працевлаштуванням.

Перевіряючи доводи апелянта, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції в повній мірі не дослідив наявність або відсутність наведених у ст. 82 КК України умов, не перевірив викладених у поданні обставин та не врахував всіх відомостей, які вбачаються з доказів, долучених до подання.

Апеляційним судом встановлено, що постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні подання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_7 ,суд першої інстанції у мотивувальній частині ухвали не навів доказів, які дослідив, не надав їм належної оцінки, не навів мотивів, з яких не взяв до уваги одні відомості, на які вказують докази, і відкинуті інші.

Ухвала суду першої інстанції не містить аналізу змісту наведених вище документів, категоричного висновку про доведеність того, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення, та є таким, до якого можуть бути застосовані положення ст. 82 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні подання не з огляду на відсутність правових підстав для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а виходячи з можливості заміни ОСОБА_7 як особі, яка досягла пенсійного віку, невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на інші більш м`які з урахуванням їх розташування в системі покарань згідно з ст. 51 КК України, зокрема на обмеження волі, виправні роботи, громадські роботи, штраф.

В той час, суд першої інстанції не навів будь-яких обґрунтувань про можливість заміни засудженому покарання на арешт.

Відмова у задоволенні подання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_7 без повного з`ясування обставин, що мають бути підтверджені доказами, при відсутності у оскарженому рішенні мотивів щодо наявності чи відсутності всіх обов`язкових умов, визначених ст. 82 КК України, можливості заміни на відповідні види покарань, позбавляє можливості прийняття рішення апеляційним судом, у зв`язку із неможливістю перевірки такого висновку суду.
Суд апеляційної інстанції визнає вищенаведені порушення істотними та, зважаючи на характер допущених порушень, позбавлений можливості їх усунути під час апеляційного розгляду.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21 червня 2007 року «повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи.

Оскільки наведених вище вимог не було дотримано, а в перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст. 415 КПК України, не входять істотні порушення кримінального процесуального закону, передбачені ст. ст. 7, 370 КПК України, ст. 372 КПК України, які в даному випадку були допущені судом першої інстанції, тому колегія суддів вважає, що, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог ст. 20 КПК України, ухвала суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При новому розгляді суду першої інстанції здійснити судове провадження згідно з вимогами розділу 4 КПК України в іншому складі суду, належним чином перевірити обставини, на які викладені у поданні, повно й всебічно розглянути це подання, перевірити наявність визначених ст. 82 КК України умов, за яких засудженому може бути замінено невідбуту частину покарання більш м`яким, дати належну оцінку всім доказам, та ухвалити законне, обґрунтоване, вмотивоване та справедливе рішення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, ст. 82 КК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 січня 2020 року про відмову у задоволенні подання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5