печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , яке подано в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.01.2020 у кримінальному провадженні № 0000975,

В С Т А Н О В И В :

19.03.2020 в провадження Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката адвоката ОСОБА_3 , яке подано в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.01.2020 у кримінальному провадженні № 0000975.

Мотивуючи подане клопотання про скасування арешту майна, заявник вказує, що органом досудового розслідування не доведено та не могло бути доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 209 та ч. 1 ст 358 КК України, оскільки така правова кваліфікація кримінального правопорушення є юридично неспроможною через неможливість одночасної кваліфікації виключно цих двох статей Кримінального кодексу України. Клопотання про накладення арешту на майно не містить посилань ні на докази, що підтверджують підробку документів, ні на докази, які доводять легалізацію (відмивання) коштів. Аналіз ухвали про накладення арешту приводить до висновку, що судове рішення фактично обґрунтовується виключно тим, що арешт є необхідним для проведення всебічного розслідування кримінального провадження та з метою недопущення подальшого відчуження майна та перспективи спеціальної конфіскації, що є абсолютно неприпустимим з огляду на чинні норми кримінального процесуального законодавства України та судову практику ЄСПЛ.

Таким чином, адвокат зазначає, що ухвала про накладення арешту прийнята за відсутності доказів, що підтверджують підробку документів, легалізацію (відмивання) коштів та наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, що, з огляду на вимоги ст.ст. 132, 170, 173 КПК України, є підставою для скасування такого арешту.

В ухвалі про арешт не визначено ризику, з яким пов`язується необхідність втручання у права і свободи особи, а необхідність арешту майна пов`язано лише з сприянням проведення всебічного розслідування кримінального провадження та з метою недопущення подальшого відчуження автомобілів.

З рахуванням зазначеного, органом досудового розслідування не доведено, що майно, на яке просять накласти арешт, є предметом кримінального правопорушення.

Крім того, не доведено також, що майно, на яке просять накласти арешт одержане в результаті вчинення кримінального правопорушення, оскільки не надано жодних доказів, які б пов`язували придбання автомобілів та підробку документів. Доводи клопотання зводяться лише до констатації такого факту без будь-якого доказового підкріплення.

Щодо можливості спеціальної конфіскації, адвокат зазначає, що як клопотання про накладення арешту, так і відповідна ухвала містять посилання на перспективну можливість застосування спеціальної конфіскації з урахуванням тяжкості покарання, яке передбачено ч. 1 ст. 209 КК України.

З урахуванням вищенаведеного, оскільки злочин передбачений ст. 209 КК України не може існувати за відсутності предикатного злочину, а в нашому випадку він відсутній, обґрунтування спеціальної конфіскації не можливо використовувати з посиланням лише на ст. 209 КК України, без урахування основного злочину за яким вона має слідувати, саме такі обґрунтування мети накладення арешту є неспроможними.

Таким чином, вказані обставини свідчить про відсутність будь-якого ризику, передбаченого абзацом 2 ст. 170 КПК України, на запобігання можливості настання яких могло б бути застосовано арешт майна.

Відсутність встановленого в оскаржуваній ухвалі хоча б одного з ризиків передбачених абзацом 2 ст. 170 КПК України, та його недоведеність належними та допустимими доказами зумовило безпідставність застосування арешту майна та невідповідність оскаржуваної ухвали вимогам ч. 5 ст. 173 КПК України.

Таким чином, слідчим суддею під час ухвалення ухвали про накладення арешту не було досліджено всіх обставин кримінального провадження, які мали важливе значення під час розгляду клопотання про арешт майна, не встановлено завдання арешту майна та необхідності його застосування, що додатково свідчить про необґрунтованість ухвали про накладення арешту.

Ухвала Печерського районного суду міста Києва від 18.12.2019 року прийнята з порушенням прав третьої особи, без наведення жодних підстав чи розумних підозр вважати, що його майно є доказом злочину або підлягає можливій конфіскації майна, що, в свою чергу, є підставою для негайного скасування арешту майна.

Оскільки факт накладення арешту є необґрунтованим та безпідставним, а відповідно будь-які дії щодо цього майна, в тому числі щодо передачі майна на відповідальне зберігання, є протиправними, тож передача речових доказів в управління на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 14.01.2020 року по справі № 757/1169/20-к підлягає скасуванню разом зі скасуванням арешту такого майна.

Адвокат в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином, подав до суду клопотання про розгляд клопотання про скасування арешту майна у його відсутність, вимоги підтримав та просив задовольнити.

Прокурор/слідчий в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином, заяв, клопотань до суду не подано.

Частиною 2 статті 174 КПК України передбачено, що про час та місце розгляду клопотання про скасування арешту майна повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.

Вивчивши клопотання, дослідивши матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Першим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, під процесуальним керівництвом Офісу Генерального прокурора, розслідується кримінальне провадження № 0000975 від 26.07.2019 року, за фактом вчинення ОСОБА_5 дій, спрямованих на легалізацію доходів, одержаних злочинним шляхом, та здійснення підроблення договорів купівлі продажу цінних паперів та корпоративних прав в 2016 році за участю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 209 та ч. 1 ст. 358 КК України.

Так, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.01.2020 у справі №757/3728/20-к було накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000975 на рухоме майно, а саме:

- транспортний засіб MERCEDES-BENZ S 560, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_5 (податковий номер НОМЕР_3 ), знаходиться у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_5 ;

- транспортний засіб LAND ROVER RANGE ROVER, державний номерний знак НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_5 який на праві власності належить ОСОБА_5 (податковий номер НОМЕР_3 ), знаходиться у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_5 ;

- транспортний засіб MERCEDES-BENZ S 500, державний номерний знак НОМЕР_6 , номер кузова НОМЕР_7 , який на праві власності належить ОСОБА_4 (податковий номер НОМЕР_8 ), знаходиться у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_5 , шляхом заборонити розпорядження, користування та відчуження означеним майном.

Одночасно вказаною ухвалою слідчого судді передано транспортний засіб MERCEDES-BENZ S 560, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_5 (податковий номер НОМЕР_3 ), знаходиться у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_5 ; транспортний засіб LAND ROVER RANGE ROVER, державний номерний знак НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_5 який на праві власності належить ОСОБА_5 (податковий номер НОМЕР_3 ), знаходиться у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_5 ; транспортний засіб MERCEDES-BENZ S 500, державний номерний знак НОМЕР_6 , номер кузова НОМЕР_7 , який на праві власності належить ОСОБА_4 (податковий номер НОМЕР_8 ), знаходиться у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_5 в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів з метою забезпечення його збереження.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність в заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали слідчий суддя в ухвалі від 27.01.2020 по справі №757/3728/19-к накладав арешт з метою збереження речових доказів; забезпечення можливої спеціальної конфіскації наявні підстави для накладення арешту на майно, шляхом заборонити розпорядження, користування та відчуження означеним майном, оскільки прокурором доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики зникнення та відчуження цього майна.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Так, дослідивши матеріали клопотання, враховуючи позицію власника майна, суд прийшов до висновку, що версія органу досудового розслідування, що майно, на яке накладено арешт, відповідає ознакам визначеним ст. 98 КПК України, тобто відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні №0000975, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами, а спростована наданими доказами в обґрунтування скасування арешту майна, а протилежне стороною обвинувачення не доведено. Окрім того, щодо застосування ч. 1 ст. 96 КПК України, на думку слідчого судді є передчасним.

Таким чином, враховуючи зазначене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявника належним йому майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Разом з цим, щодо вимоги про скасування передачі в управління речових доказів, яка була здійсненна на підставі ухвали слідчого судді від 27.01.2020, суд звертає увагу, що у відповідності ч. 8 ст. 21 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», передбачено, що у разі надходження винесеного у межах наданих законом повноважень рішення прокурора, а також судового рішення, що набрало законної сили, яким скасовано арешт прийнятих в управління активів, Національне агентство у триденний строк повертає їх законному власнику, з врахуванням зазначеного така вимога не підлягає задоволенню, а відтак, клопотання підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотаннязадовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.01.2020 року у справі №757/3728/20-к на майно, а саме:

- транспортний засіб MERCEDES-BENZ S 560, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_5 (податковий номер НОМЕР_3 );

- транспортний засіб LAND ROVER RANGE ROVER, державний номерний знак НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_5 , який на праві власності належить ОСОБА_5 (податковий номер НОМЕР_3 );

- транспортний засіб MERCEDES-BENZ S 500, державний номерний знак НОМЕР_6 , номер кузова НОМЕР_7 , який на праві власності належить ОСОБА_4 (податковий номер НОМЕР_8 ).

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1