Справа №522/1484/20
Провадження 1-кп/522/2067/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2020 року Місто Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 ,за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність,-

У С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою в порядку ст.303 КПК України на бездіяльність уповноважених осіб Приморського ВП ГУНП України щодо неповернення тимчасово вилученого майна.

В обґрунтування скарги заявник посилається на наступне.

СВ Приморського ВП в м.Одесі ГУНП України в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004862 від 05.09.2019 року за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. ОСОБА_4 у вказаному кримінальному провадженні визнано потерпілим.

Під час огляду місця ДТП мотоцикл заявника Kawasaki р.н. НОМЕР_1 був вилучений та направлений на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів №8 МПФ ДП «Інформ-ресурси» МВС України за адресою: м. Одеса, вул. Тираспольське шоссе 31-А.

09.09.2019 року, зі спливом 5 днів після настання зазначеної ДТП, слідчий СВ Приморського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси з клопотанням про накладення арешту на автомобіль Volkswagen р.н. НОМЕР_2 та мотоцикл Kawasaki р.н. НОМЕР_3 . Ухвалою слідчого судді від 05.12.2019 року в задоволенні клопотання про накладення арешту відмовлено через неявку як слідчого так і прокурора.

Отже, станом на цей час мотоцикл Kawasaki р.н. НОМЕР_4 перебуває в статусі тимчасово вилученого майна в силу ст. 167 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.
Оскільки слідчим суддею відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Приморського ВП ГУНП в Одеській області про накладення арешту на мотоцикл Kawasaki р.н. НОМЕР_1 , необхідно повернути зазначений мотоцикл потерпілому ОСОБА_4 .
Разом з тим, ОСОБА_4 був присутнім при огляді свого мотоцикла судовим експертом-автотехніком в ході проведення судової автотехнічної експертизи у кримінальному провадженні.
Після закінчення експертного огляду ОСОБА_4 звернувся до керівника майданчика тимчасового утримання транспортних засобів №8 з питанням коли і в який спосіб він зможе повернути належний йому мотоцикл, на що отримав відповідь, що повернути йому мотоцикл після сплати ним вартості послуг штрафмайданчика та евакуації мотоцикла з місця ДТП.
З зазначеною вимогою керівника майданчика тимчасового утримання транспортних засобів №8 неможливо погодитись з огляду на наступне.
Зберігання транспортного засобу регулюється Порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженим постановою КМУ від 19.11.2012 року №1104. Відповідно до п.20 вказаного Порядку зберігання речових доказів у вигляді мотоциклів здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів. Відповідно до ст.123 КПК витрати, пов`язані із зберіганням і пересиланням речей і документів, здійснюються за рахунок Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, повідомлення потерпілого про те, що йому необхідно сплатити вартість послуг спеціального майданчика за весь час перебування на ньому тимчасово вилученого мотоцикла є таким, що порушує вимоги КПК та Постанови КМУ №1104 від 19.11.2012 року.
Враховуючи викладене скаржник просив суд зобов`язати посадових осіб майданчика тимчасового утримання транспортних засобів №8 МПФ ДП «Інформ ресурси» МВС України, розташованого за адресою: м.Одеса, вул. Тираспольське шосе, 31а) безоплатного повернути йому зазначений мотоцикл, тимчасово вилучений у нього слідчим СВ Приморського ВП ГУНП в Одеській області.

В судове засідання адвокат ОСОБА_3 не з`явився, відповідно до письмової заяви, просив розглядати скаргу без його присутності.

В судове засідання слідчий та прокурор не з`явились.

Відповідно до положень ч.3 ст.306 КПК України вважаю можливим розгляд скарги за відсутності прокурора та слідчого.

Розглянувши скаргу, дослідивши надані матеріали, приходжу до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено наступне.

СВ Приморського ВП в м.Одесі ГУНП України в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004862 від 05.09.2019 року за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. ОСОБА_4 у вказаному кримінальному провадженні визнано потерпілим.

ОСОБА_4 у вказаному кримінальному провадженні визнано потерпілим.

Під час огляду місця ДТП мотоцикл заявника Kawasaki р.н. НОМЕР_1 був вилучений та направлений на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів №8 МПФ ДП «Інформ-ресурси» МВС України за адресою: м. Одеса, вул. Тираспольське шоссе 31-А.

09.09.2019 року, зі спливом 5 днів після настання зазначеної ДТП, слідчий СВ Приморського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси з клопотанням про накладення арешту на автомобіль Volkswagen р.н. НОМЕР_2 та мотоцикл Kawasaki р.н. НОМЕР_3 . Ухвалою слідчого судді від 05.12.2019 року в задоволенні клопотання про накладення арешту відмовлено через неявку як слідчого так і прокурора.

Отже, станом на цей час мотоцикл Kawasaki р.н. НОМЕР_3 перебуває в статусі тимчасово вилученого майна в силу ст. 167 КПК України.

До цього часу мотоцикл Kawasaki р.н. НОМЕР_3 не повернуто ОСОБА_4 ..
Згідно із ст.169 КПК України - тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні фактів суд вважає, що такий підхід органу досудового розслідування не відповідає діючому кримінальному процесуальному законодавству України та практиці Європейського суду з прав людини.

Забезпечення прав людини є напрямком державної політики, що реалізується через національні механізми захисту прав людини. Після використання всіх національних засобів правового захисту, відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право звертатись за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950р.), учасником яких є Україна. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Втручання має бути законним, тобто здійснене на підставі закону. При цьому під «законом» Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути «доступним» (accessible) та «передбачуваним» (foreseeable). Також закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. «Доступність закону» означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та в окремих осіб. «Передбачуваність» означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв`язку із застосуванням закону.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Тобто при виконанні зазначеного міжнародного доручення, органу досудового розслідування необхідно було вжити всіх передбачених законом заходів щодо повернення тимчасово вилученого майна законному власнику/володільцю, або вирішити долю вилученого у відповідності до положень Глави 10 КПК України, однак, зазначені вимоги закону не виконані.

В порушення вказаних вимог закону слідчий та прокурор до теперішнього часу не повернули вказаний мотоцикл ОСОБА_4 .. Тому твердження представника власника майна щодо бездіяльності слідчого яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, є обґрунтованими.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про зобов`язання вчинити певну дію.

Керуючись ст. ст. 169-173, 214-216, 303-307, 318-380 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого - задовольнити.

Зобов`язати слідчого та уповноважених осіб Приморського ВП ГУНП в Одеській області негайно повернути ОСОБА_4 мотоцикл Kawasaki р.н. НОМЕР_4 , який перебуває на майданчика тимчасового утримання транспортних засобів №8 МПФ ДП «Інформ ресурси» МВС України, розташованого за адресою: м.Одеса, вул. Тираспольське шосе, 31а) без оплати за зберігання у кримінальному провадженні

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя:
19.02.2020