Справа № 298/1585/19 Провадження № 1-кп/304/107/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2020 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора Великоберезнянського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000364 від 01 жовтня 2019 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , без освіти, перебуває у незареєстрованому шлюбі, непрацюючого, громадянина України, раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

прокурор Великоберезнянського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке мотивує тим, що обвинувачений раніше був неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень, зокрема 20 вересня 2013 року Великоберезнянським районним судом Закарпатської області за ч. 3 ст.185 КК України до трьох років позбавлення волі; 02 листопада 2016 року звільнений по відбуттю покарання; згідно ст. 88 КК України є особою, що має судимість. Крім того ОСОБА_4 обвинувачується за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у кримінальному провадженні №0000085, обвинувальний акт у якому перебуває на розгляді у Великоберезнянському районному суді. Також вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 13 березня 2019 року у кримінальному провадженні №0000347 ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України; на даний час вирок оскаржено до апеляційної інстанції. Відтак, прокурор вважає, що обвинувачений на шлях виправлення не став та разом із ОСОБА_6 вчинив новий умисний злочин проти власності, який вони не довели до кінця з причин, що не залежали від їх волі, та відповідно обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України. Після вчинення вказаного злочину ОСОБА_4 по місцю реєстрації та проживання був відсутній, його місцезнаходження невідоме, у зв`язку з чим 05 жовтня 2019 року повідомлення про підозру у вчиненні злочину було йому надіслано поштовою кореспонденцією. Також прокурор зазначає, що ухвалою слідчого судді Великоберезнянського районного суду від 15 жовтня 2019 року до підозрюваного ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 13 грудня 2019 року із визначенням розміру застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 38 420 грн, та у подальшому ухвалою Перечинського районного суду обрано зазначений запобіжний захід до 31 січня 2020 року включно. На даний час строк тримання обвинуваченого під вартою закінчується, однак завершити кримінальне провадження неможливо, а суд до спливу строку зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Так, прокурор посилається на те, що ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 3 до 6 років. Необхідність продовження строку його тримання під вартою обумовлена тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від суду; ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, які не були допитані у судовому засіданні ( ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ) і так само проживають в смт. В.Березний; вчинити інше кримінальне правопорушення. Існування зазначених ризиків підтверджуються вагомістю доказів про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, тяжкістю покарання, яке йому загрожує, оскільки санкція кримінального закону передбачає покарання лише у виді позбавлення волі, що дає обвинуваченому підстави переховуватися від суду, так як і на момент необхідності вручення йому підозри. Також прокурор вважає, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки є неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів. Так, ОСОБА_4 засуджений Великоберезнянським районним судом 06 грудня 2019 року за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст.185 КК України у кримінальному провадженні № 0000085, обвинувальний акт у якому перебуває на розгляді у Закарпатському апеляційному суді. Всі зазначені обставини у своїй сукупності свідчать про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а відтак прокурор просить задовольнити клопотання та продовжити ОСОБА_4 строк тримання під вартою на 60 днів.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 своє клопотання підтримала та просила таке задовольнити, посилаючись на викладені у ньому обставини.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечили, просили обрати відносно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час з покладенням відповідних обов`язків. Захисник також зазначив, що свідки у даному кримінальному провадженні допитані, жодного суспільного інтересу немає, відтак ризики, наведені прокурором відпали, інші ж є надуманими, а мета кримінального провадження так і не досягнута. Заявив клопотання про допит свідка ОСОБА_9 .

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 пояснила, що майже два роки проживає разом з обвинуваченим у цивільному шлюбі та вважає ОСОБА_4 своїм чоловіком. Він допомагає у вихованні чотирьох її малолітніх дітей, добре до них ставиться, а також допомагає продуктами харчування та грошима.

У судове засіданні потерпіла ОСОБА_10 не з`явилася, попередньо подала заяву про розгляд у її відсутності.

Суд, заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали клопотання, приходить до такого висновку.

Згідно ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до пунктів 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від суду, продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, тощо.

Згідно з вимогами частини 2 статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Приймаючи рішення про можливість продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд приймає до уваги, що на даний час ризики, які були підставою для обрання заходу забезпечення кримінального провадження, не відпали і не зменшились.

Зокрема стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 продовжують існувати ризик переховування, ризик впливу на свідків у кримінальному провадженні, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, а також ризик перешкоджанню кримінального провадження іншим чином. Так, ризик переховуванням обвинуваченого від суду підтверджується тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, який відноситься до категорії тяжких злочинів та передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років. Тому обвинувачений ОСОБА_4 , усвідомлюючи неминучість призначення відносно нього покарання у виді позбавлення волі, може намагатись ухилитись від кримінальної відповідальності. Крім того, ризик переховування від правосуддя суд оцінює у світлі обставин цього кримінального провадження та особистої поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 (особливості його поведінки, сімейний стан, освіту, роботу, місце проживання, засоби до існування) і приходить до висновку, що ризик переховуватися залишається досить актуальним зважаючи на особистість обвинуваченого та тяжкість ймовірного покарання.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення підтверджується тим, що ОСОБА_4 раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, не має постійного місця роботи та джерела прибутку, що може спонукати його вчиняти інші корисливі злочини. Також суд звертає увагу, що на розгляді у Закарпатському апеляційному суді знаходяться два кримінальні провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , розгляд у яких на даний час не завершено.

Щодо доводів сторони обвинувачення про можливе перешкоджання кримінальному провадженню та впливу на свідків суд зазначає, що при встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань, за якою після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду свідок допитується безпосередньо в судовому засіданні.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин суд вважає, що прокурором доведено, що ризик впливу на свідків існує і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

З приводу ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином суд враховує те, що на стадії досудового розслідування у ОСОБА_4 були спроби негативної поведінки, які виразилися у його тривалій відсутності за місцем проживання.

Посилання захисника на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними, оскільки прокурором наведено достатні та переконливі докази, з яких вбачається, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України існують, на даний час вони не зменшилися, а в сукупності дають достатні правові підстави для продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того в судовому засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_4 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

При продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує обставини, передбачені статтями 177-178 КПК України, з урахуванням особи обвинуваченого, його віку, стану здоров`я, майнового стану, міцності соціальних зв`язків, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, тяжкість покарання, яке загрожує у разі визнання його винним, факту існування ризиків того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, зможе продовжити злочинну діяльність чи переховуватися від суду.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Одночасно в рішенні Харченко проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом свободи особистості.

Згідно ч. 1 ст. 197 цього Кодексу строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 та запобігти передбаченим ст. 177 КПК України ризикам, а тому суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора щодо продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 60 (шістдесяти) днів з визначенням розміру застави.

Керуючись ст. 5 п. 1 підпункт «с» Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст. 29 Конституції України, ст. ст. 22, 26, 177, 178, 181, 186, 193, 194, 196, 309 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою до 27 березня 2020 року (включно) із визначенням застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає суму 38 420 (тридцять вісім тисяч чотириста двадцять) грн.

В разі внесення застави, у порядку ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) прибувати до прокурора та суду за їх першою вимогою;

2) повідомляти прокурора та суд про зміну місця проживання;

3) не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований чи проживає без дозволу прокурора, суду;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну;

5) утримуватися від спілкування із свідками та потерпілою у кримінальному провадженні № 0000364.

Роз`яснити, що у разі внесення застави та невиконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, застава буде звернута в дохід держави.

Дата закінчення дії ухвали 27 березня 2020 року.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Перечинський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Копію ухвали суду сторони кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. ч. 6, 7 ст.376 КПК України.

Головуючий: ОСОБА_1