В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 червня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000862 за апеляційними скаргами заступника начальника Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2019 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, 25.01.2011 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 15, ч. 2, ст. 186, ч.2 ст. 71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, 11.06.2015 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 70 до 3 років позбавлення волі; 21.11.2014 року Заводським районним судом міста Миколаєва за ч.1 ст. 187 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого 13.01.2017 за відбуттям строку покарання,

- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121, ч.4 ст. 187 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати. Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років, за ч.4 ст. 187 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складення покарань, призначити остаточне покарання у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить на праві приватної власності обвинуваченому. В іншій частині залишити без змін. Під час апеляційного розгляду повторно дослідити матеріали, що характеризують ОСОБА_6 та відомості про його судимість.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати частково, змінивши кваліфікацію з ч.4 ст. 187 на ч.3 ст. 185 КК України та призначити відповідне покарання.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 , визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання: за ч. 4 ст. 187 КК України у виді десяти років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить на праві приватної власності обвинуваченому; за ч. 2 ст. 121 КК України у виді дев`яти років позбавлення волі.

За правилами ч. 1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді десяти років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить на праві приватної власності обвинуваченому.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення зараховано у строк відбування покарання: з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 03.03.2017 року по день набрання вироком законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Департаменту фінансів Миколаївської міської ради 2449 (дві тисячі чотириста сорок дев`ять) грн. 53 коп. за лікування потерпілого.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 на відшкодування майнової шкоди у сумі 12057 (дванадцяти тисяч п`ятдесяти семи) грн. 00 коп. та 200000 (двісті тисяч) 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає оскаржуваний вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з підстав його невідповідності тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вказує, що судом не надано належної оцінки обставинам, що мають істотне значення при вирішенні питання про розмір покарання, а саме що обвинуваченим скоєно тяжкий та особливо тяжкий злочини, наслідком яких стала смерть людини, один із злочинів скоєно із корисливих мотивів, що тілесні ушкодження нанесені у спосіб завдання великої кількості ударів в область життєво важливих органів, у тому числі в область голови, а обвинувачений при цьому перебував у стадії сильного алкогольного сп`яніння, який також застосував скляну пляшку при несенні тілесних ушкоджень, що потерпілий є особою похилого віку, тривалий термін хворів на гіпертонічну хворобу і природно не міг чинити опір, що обвинувачений усвідомлюючи безпорадність потерпілого продовжував наносити йому удари робив це тривалий час.

Зауважує, що застосовуючи принцип поглинання покарань, судом не достатньо надано оцінки даним про особу обвинуваченого, зокрема, що ОСОБА_6 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за тяжкі та аналогічні корисливі злочини, востаннє у 2014 році, судимість за який не знята та непогашена у установленому законом порядку, а саме після звільнення 13.01.2017р. за вчинення розбійного нападу, через майже півтора місяці, знову вчинив аналогічний злочин.

Крім того, вказує, що ОСОБА_6 скоїв злочини у стані сильного алкогольного сп`яніння, ніде не працює і суспільно-корисною діяльністю не займається, натомість обрав для себе, як засіб існування, вчинення злочинів, про що свідчать вироки Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.11.2011р. та Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.06.2015р., 21.11.2014р.

В апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, яке, на його думку він скоїв. Пояснює, що саме з метою таємного викрадення цінних речей проник в дім ОСОБА_10 де, викрав його майно, при цьому звертає увагу, що потерпілого він не бачив і саме потерпілий схопив його за одяг та почав бійку в ході якої вони штовхалися. Припускає, що саме в цей момент міг штовхнути потерпілого об який-небудь виступаючий предмет о який останній міг вдаритися потилицею. Проте не хотів, щоб потерпілий помер і навмисно не наносив йому тяжких тілесних ушкоджень.

Вважає, що смерть потерпілого настала з вини лікарів, які не вчасно надали йому медичну допомогу.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 03 березня 2017 року близько о 02 год. 00 хв., обвинувачений ОСОБА_6 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, направлений на здійснення розбійного нападу, спрямованого на заволодіння чужим майном, проник через паркан у двір, а потім до приміщення будинку АДРЕСА_2 . Зайшовши в кімнату, де спав потерпілий ОСОБА_10 обвинувачений ОСОБА_6 побачив ноутбук марки «НР» вартістю 7000 гривень, мобільний телефон марки «S-TELL» вартістю 400 гривень, які знаходилися на столі, а також телевізор «LG 21FS20 LX», вартістю 1000 гривень, який знаходився у кімнаті. Скориставшись відсутністю уваги з боку потерпілого, з місця вчинення злочину виніс зазначене майно, Після чого, переніс ноутбук і мобільний телефон до місця проживання свого знайомого ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_1 . Продовжуючи свій умисел, обвинувачений ОСОБА_6 повернувся до будинку АДРЕСА_2 , та зайшов до кімнати, де на той час знаходився ОСОБА_10 , підійшов до дивану, на якому лежав ОСОБА_10 , та, будучи фізично сильнішим за потерпілого, схопив його за горло, та з метою віднайти грошові кошти та інші коштовні речі і у подальшому заволодіти ними, почав наносити руками удари в область обличчя потерпілого ОСОБА_10 , при цьому вимагаючи назвати місцезнаходження грошей та коштовних речей. Між потерпілим ОСОБА_10 та обвинуваченим виникла бійка, в ході якої вони перейшли до приміщення кухні де обвинувачений, продовжуючи застосовувати фізичну силу до потерпілого, узяв зі столу кухні скляну пляшку та наніс один удар в область потилиці потерпілого ОСОБА_10 , в результаті чого пляшка розбилась на фрагменти. Верхній фрагмент пляшки залишився у руці обвинуваченого ОСОБА_6 , яким він у подальшому наніс один удар потерпілому ОСОБА_10 у праву ногу. Далі обвинувачений ОСОБА_6 продовжив наносити потерпілому ОСОБА_10 чисельні удари руками та ногами в область голови, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, які згідно з висновком експерта №899 виразилися у наявності рівномірних синців в області повік правого та лівого ока, синців у виличній області та підборідді зліва, вшитої рани на правій гомілці з синцем по колу, крововиливів в м`які покрови голови в лобно-тім`яній, скроневій області зліва, потиличній області по центру лінійного перелому тім`яної кістки зліва з переходом на основу, перелому кісток обличчя зліва, субарахноідальних крововиливів в лобній та скроневій долі ліворуч, з переходом на базальну поверхню, в потиличній долі праворуч, осередку забою на базальній поверхні лівої скроневої долі, стовбурі мозку, правому мигдалику мозочка, які несуть ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх заподіяння.

Згідно з висновком експерта № 899 смерть потерпілого ОСОБА_10 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в результаті закритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому склепіння черепу та кісток обличчя зліва, субарахноідального крововиливу, осередків забою головного мозку, яка ускладнилася набряком, набуханням головного мозку, набряком легень.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч.2 ст. 121 КК України, як заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, що спричинили смерть останнього та за ч. 4 ст. 187 КК України, як здійснення нападу, спрямованого на заволодіння чужим майном, поєднаний з проникненням до будинку та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника , на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого, пояснення прокурора, на підтримку доводів апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в не повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені цих злочинів.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочинів обвинуваченими.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.4 ст.187 та ч.2 ст. 121 КК України є правильною.

Крім того, обвинувачений у своїй апеляційній скарзі не наводить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, щодо доведеності його винуватості в інкримінованих йому злочинах, а лише посилається на порушення, на його думку, судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону при розгляді даного кримінального провадження.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм, підставами для скасування чи зміни судового рішення є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства чи іншим шляхом вплинули чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

При цьому, конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.

Повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 злочинів за які його засуджено, навівши у вироку достатні мотиви прийнятого рішення.

В судовому засіданні суду першої обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнав, проте не заперечував щодо свого знаходження на місці вчинення злочину та щодо спричинення ним тілесних ушкоджень потерпілому. Разом з тим, заперечував настання смерті потерпілого від його дій, вказував на лікарську помилку та неналежне надання медичної допомоги потерпілому.

Суду пояснив, що після звільнення за відбуттям покарання проживав у свого товариша. Протягом цього часу він щоденно вживав значну кількість алкоголю. Одного дня він вирішив піти жити до будинку по АДРЕСА_2 , де він проживав до засудження. Підійшовши до будинку, він побачив, що там було темно, через що він вирішив, що в будинку нікого немає. Він переліз через паркан та, відчинивши двері, зайшов до будинку, пройшов до кімнати, де на столі побачив телевізор, ноутбук та телефон. Він взяв телевізор, виніс з будинку та поклав його на дах сараю. Після чого забрав ноутбук та телефон і повернувся додому до свого приятеля якого попросив допомогти йому перенести телевізор. Повернувшись до будинку, щоб ще щось знайти, раптово відчув удар. Він захищався і наносив удари невідомому йому чоловіку. Заперечував щодо нанесення ним потерпілому ударів пляшкою. Він хотів залишити будинок, але йому перешкодила поліція. Після чого він зайшов у кімнату, ліг на диван і прикинувся сплячим, де був затриманий працівниками поліції.

Разом з тим, вина обвинуваченого у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть потерпілого та у розбійному нападі на потерпілого підтверджується доказами дослідженими судом та наведеними у вироку, а саме: поясненнями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , протоколом огляду місця події від 03.03.32017р., протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.03.2017р., рапортом інспектора патрульної поліції ОСОБА_13 , відповідно до якого при виїзді на місце події 03.03.2017р. приблизно о 02г.40хв. за адресою вул. Крилова, 32 в м. Миколаєві. був виявлений чоловік з тілесними ушкодженнями правої ноги та голови, а також два молодика, яких було затримано та доставлено до Заводського ВП, якими виявились ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , протоколом пред`явлення до впізнання, протоколом огляду предметів від 03.03.2017р., протоколом огляду трупа від 14.03.2017р.

На підтвердження вини обвинуваченого суд вірно у вироку послався на показання потерпілої ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона разом з чоловіком винаймали частину будинку по АДРЕСА_2 . Тієї ночі її не було вдома. Їй зателефонували та повідомили про напад на її чоловіка. Коли вона приїхала додому, то побачила в кухні безлад, розбиті пляшки та посуд, значну кількість крові у кімнаті. У ЛШМД чоловікові надали невідкладну допомогу та дозволили повернутись додому. За декілька днів чоловікові стало гірше, після чого він звернувся у лікарню, де через деякий час помер.

Крім того, на підтвердження обвинувачення, суд вірно послався на висновок експерта № 899 в якому зазначено, що смерть ОСОБА_10 настала в результаті закритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому склепіння черепу та кісток обличчя зліва, субарахноідального крововиливу, осередків забою головного мозку, яка ускладнилася набряком, набуханням головного мозку, набряком легень.

Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_15 підтвердила викладене у висновку та пояснила, що смерть потерпілого настала в результаті отриманих потерпілим тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_3 , які належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень та перебувають в безпосередньому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого.

Твердження обвинуваченого про те, що він не мав на меті спричинити тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, а лише хотів вчинити крадіжку, спростовуються матеріалами кримінального провадження, а саме поясненнями самого потерпілого, який за життя, був допитаний як потерпілий та пояснив, що спав, проснувся від того, що хтось його душить за шию. Потім йому були нанесені удари по голові та іншим частинам тіла. Він намагався захищатись. Після чого, вони з нападником перемістились на кухню, де той наніс йому удар пляшкою по голові, після нанесених йому ударів він вже не міг захищатись. Нападник продовжував його бити та вимагав сказати де гроші.

Крім того, на підтвердження слів обвинуваченого, потерпіла ОСОБА_9 пояснила в судовому засіданні суду першої інстанції, що про те, що у її чоловіка (потерпілого ОСОБА_10 ) вимагали гроші, чула також їх сусідка. До того ж її чоловік упізнав обвинуваченого за фотокарткою.

На спростування доводів обвинуваченого про те, що між ним та потерпілим сталася бійка, апеляційний суд зауважує, що будь-яких тілесних пошкоджень, характерних для боротьби чи самозахисту, при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_10 не виявлено. Отже, твердження обвинуваченого, що потерпілий міг наштовхнутися на який-небудь виступаючий предмет та вдаритися потилицею, є лише припущенням обвинуваченого.

Також є хибним припущенням те, що смерть потерпілого ОСОБА_10 настала через неотримання ним належної медичної допомоги, як вказує обвинувачений, оскільки, як вбачається із показань допитаних в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілої та свідків, потерпілому ОСОБА_10 була надана невідкладна медична допомога та в подальшому він помер саме в лікарні. Разом з тим досліджені в судовому засіданні докази підтверджують існування причинно-наслідкового зв`язку між отриманими тілесними ушкодженнями та настанням смерті потерпілого. Тобто підтверджують вчинення інкримінуємих злочинів обвинуваченим.

Є неприйнятними доводи обвинуваченого, щодо неправильної кваліфікації його дій за фактом заволодіння майном потерпілого. Так, досліджені судом та наведені у вироку докази в своїй сукупності свідчать про те, що обвинуваченим вчинено розбійний напад на потерпілого з метою заволодіння його майном. Оскільки дії потерпілого, які виявились у застосуванні фізичного насильства до потерпілого з метою примусити його передати майно обвинуваченому.

Таким чином, суд на підставі досліджених доказів, в їх сукупності, дійшов правильного висновку щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть потерпілого та здійснення нападу, спрямованого на заволодіння чужим майном, поєднаний з проникненням до будинку і заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, вірно кваліфікував його дії за ч.4 ст. 187 та ч.2 ст. 121 КК України. За такого, в цій частині апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_6 покарання то вони є частково слушними.

Так, при призначенні ОСОБА_6 покарання суд врахував тяжкість вчинених злочинів, які відноситься до особливо тяжкого та тяжкого злочинів, особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має незняту та непогашену судимість, злочин вчинений через незначний проміжок часу після звільнення за відбуттям покарання, не працює, сім`ї не має, перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра.

З урахуванням цих обставин, що стосуються особи обвинуваченого та вчинених ним злочинів, суд призначив покарання ч. 4 ст. 187 КК України у виді десяти років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить на праві приватної власності обвинуваченому, за ч. 2 ст. 121 КК України у виді дев`яти років позбавлення волі та за правилами ч. 1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначив ОСОБА_6 покарання у виді десяти років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить на праві приватної власності обвинуваченому.

Між тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, дане кримінальне провадження раніше було предметом розгляду в суді першої інстанції. Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 1 лютого 2018 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні цих же кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187 та ч.2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання за ч.4 ст. 187 КК України у виді 8 років позбавлення волі із конфіскацією майна, за ч.2 ст. 121 КК України у виді 10 років позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання, шляхом поглиненні менш суворого покарання більш суворим, у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Зазначений вирок суду першої інстанції ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 04.07.2018 року був скасований з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції з процесуальних підстав, а саме в зв`язку з тим, що судом не було сформульовано належним чином обвинувачення висунуте ОСОБА_6 за ч.4 ст. 187 та ч.2 ст. 121 КК України. Зазначена ухвала не містила вказівок суду апеляційної інстанції щодо необхідності посилення ОСОБА_6 покарання.

Разом з тим, суд першої інстанції проводячи новий розгляд даного кримінального провадження, в порушення вимог ст. 416 КПК України, призначив ОСОБА_6 покарання за ч.4 ст. 187 КК України більше ніж те, яке було призначено вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 1 лютого 2018 року, а саме: 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Зазначене свідчить, що оскаржуваним вироком, суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, погіршивши, при новому розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , правове становища обвинуваченого за відсутністю до цього процесуальних підстав. З огляду на вищенаведене, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового вироку, згідно вимог ст. 409, 420 КПК України. Визначаючи остаточне покарання ОСОБА_6 за сукупністю злочинів відповідно до положень ч.1 ст. 70 КК України, апеляційний суд вважає можливим застосувати принцип часткового складання призначених покарань, оскільки це не суперечить положенням ст. 416 КПК України.

За такого, апеляційні скарги заступника начальника Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 429, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги заступника начальника Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

Постановити новий вирок.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.

Пом`якшити ОСОБА_6 покарання за ч.4 ст. 187 КК України до 8 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього належного йому майна.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскарженим в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня проголошення, а засудженими, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: