Дата документу 30.01.2020 Справа № 317/3291/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/403/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 317/3291/19Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 29.10.2018 року Роменським міськрайонним судом Сумської області за ч. 4 ст. 187, ст. 69, ст. 257, ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Зараховано в строк покарання у виді позбавлення волі термін попереднього ув`язнення з 15.06.2017 року по 21.03.2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 17 жовтня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 17 жовтня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , мотивоване тим, що він приймає участь у всіх роботах, які доручають в колонії, за що має заохочення, в зв`язку з чим просить застосувати до нього ст. 81 КК України.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд першої інстанції, оцінивши у сукупності всі дані, які можуть служити чинником для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про його виправлення, вважав, що згідно поданих та перевірених у судовому засіданні доказів, не надано конкретних переконливих даних про те, що процес виправлення ОСОБА_7 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним.

В апеляційній скарзі засуджений не погоджується з рішенням суду, оскільки вважає, що він приймає участь у всіх роботах, які йому пропонують, має одне заохочення за участь у ремонтних роботах та зразкову поведінку. Вважає, що суд невірно оцінив всі його дані у сукупності, у зв`язку з чим просить скасувати рішення районного суду та застосувати до нього ст. 81 КК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29.10.2018 року за ч. 4 ст. 187, ст. 69, ст. 257, ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки з конфіскацією особистого майна. Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк тримання під вартою з 15.06.2017 року по 21.03.2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України, виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду клопотання.

Засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого умисного злочину, згідно вироку суду вину в скоєному злочині визнавав, має цивільний позов на суму 6488,38 грн., який за час відбування покарання не сплачений, на виробництві установи не працевлаштований. Під час перебування у державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№11)» з 13.08.2019 року характеризувався посередньо.

Між тим, колегія суддів звертає увагу, що засуджений ОСОБА_7 , відповідно до наданої адміністрацією колонії характеристики, не бере участі в організації виховних заходів, а також не бере участі в роботі самодіяльних організацій, які проводяться в установі.

Крім того, 17.09.2019 року комісією ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)» відмовлено засудженому ОСОБА_7 у застосуванні заохочувальних норм передбачених ст. 81, 82 КК України та ст. 101 КВК України, як такому, що не в повній мірі став на шлях виправлення.

Проаналізувавши дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують особу засудженого в цілому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сумлінна поведінка засудженого протягом строку відбування покарання була його обов`язком, а відтак не можна дійти висновку, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Судова колегія звертає увагу на те, що відбуття засудженим певної частини строку покарання не є обов`язковою підставою для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, оскільки це є лише правом, а не обов`язком суду, а засуджений повинен безсумнівно довести своє виправлення та перевиховання сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом всього періоду знаходження у виправних установах.

Однією із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є саме доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки, тощо.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

Засуджений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі не навів жодних достатньо вагомих аргументів на підтвердження того, що він довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці та заслуговує на застосування до нього заохочувальної норми у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Доводи засудженого про те, що він приймає участь у всіх роботах, які йому пропонують, має одне заохочення за участь у ремонтних роботах та зразкову поведінку, були враховані районним судом при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення.

Висновок районного суду про те, що до засудженого ОСОБА_7 не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином обґрунтований, тому підстав для задоволення апеляційної скарги судова колегія не вбачає, оскільки на даний час відсутні переконливі дані, які б свідчили про виправлення засудженого ОСОБА_7 і слугували б підставою для його умовно-дострокового звільнення.

Отже, ухвала суду є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

До того ж, колегія суддів звертає увагу, що на час розгляду апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 , тобто станом на 30.01.2020 року, останній повністю відбув призначене йому покарання за вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29.10.2018 року.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, або порушень, які є безумовною підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 17 жовтня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4