Номер провадження: 11-кп/813/1280/20
Номер справи місцевого суду: 522/3250/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисників ? ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 26.02.2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у рамках кримінального провадження №0003647 від 06.06.2016 року,
встановив:

оскарженою ухвалою районного суду продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26.04.2020 року, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Октємберян, Вірменія, громадянки України, з середньою освітою, непрацюючої, неодруженої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, п.п. 1, 6, 12, 13 ч.2 ст. 115, п.п. 6, 12, 13 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 187 КК України.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Бородіно Тарбунарського району Одеської області, громадянки України, з неповною середньою освітою, непрацюючої, незаміжньої, проживаючої без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимої, останній раз 27.01.2010 року Приморським районним судом м. Одеси за ч.2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187 КК України.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Пенджикент Ленінобадської області Таджикістану, з середньою освітою, непрацюючої, неодруженої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, п.п. 1, 6, 12, ч.2 ст. 115, п.п. 6, 12 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 187 КК України.

З представлених апеляційному суду матеріалів убачається, що в Київському районному суді м. Одеси перебуває на розгляді кримінальне провадження №0003647 від 06.06.2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, п.п. 1, 6, 12, 13 ч.2 ст. 115, п.п. 6, 12, 13 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 187 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, п.п. 1, 6, 12, ч.2 ст. 115, п.п. 6, 12 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 187 КК України.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження судом розглянуто питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . Прокурор просив продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою. Сторона захисту та обвинувачені, заперечили проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просили обрати більш м`які запобіжні заходи, не пов`язані з позбавленням волі.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26.02.2020 року продовжено строк дії запобіжного заходу ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у виді тримання під вартою до 26.04.2020 року.

Цією ж ухвалою продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_12 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, п.п. 1, 6, 12 ч.2 ст. 115, п.п. 6, 12, ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України спільно з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ухвала в інтересах якого не оскаржувалась.

Ухвала суду мотивована тим, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів та жоден з більш м`яких запобіжних заходів до обвинувачених не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 подали на нього апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати та змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Вважає ухвалу суду незаконною, ризики, зазначені судом, не доведені та в ухвалі не наведено жодних підстав неможливості обрання будь-якого іншого альтернативного запобіжного заходу.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_10 просить ухвалу суду скасувати та змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Вважає ухвалу суду незаконною, оскільки прокурором до теперішнього часу не надано доказів причетності до вчинення злочину та ризики, зазначені судом не доведені. Зазначає, що має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання, під час перебування на домашньому арешті не порушувала його. Вказує, що за час перебування під вартою стан здоров`я погіршився, у зв`язку з чим потребує кваліфікованої медичної допомоги.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_11 просить ухвалу суду скасувати та змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Вважає ухвалу суду незаконною, зазначені судом ризики не доведені. Зазначає, що має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання. Вказує, що застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є безпідставним, а ризики, зазначені прокурором, нічим не обґрунтовані.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачених, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили їх задовольнити; захисників, які підтримали позицію обвинувачених та просили задовольнити апеляційні скарги; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг;провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, районний суд виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК України, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Рішенням №4-р/2019 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_13 від 13.06.2019 року Конституційний Суд України визнав неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно положень п. 24 ч.1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також оскаржувану ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.
Окрім того, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли останні перебували у процесуальному статусі підозрюваних.
За таких обставин апеляційний суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутого ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинувачення у вчиненні інкримінованих їм злочинів.
Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_9 .

Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим та прокурором ризиків, апеляційний суд враховує такі обставини.
З наданого апеляційному суду обвинувального акту відносно обвинуваченої ОСОБА_9 , вбачається, що вона є громадянкою України, не одружена, офіційно не працевлаштована, не має на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна.
Вказані обставини свідчать про те, що підозрювана не має міцних соціальних зв`язків у місці проживання та будучи обізнана про ступінь тяжкості інкримінованих їй злочинів та покарання, яке загрожує в разі визнання її винуватою, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані їй особливо тяжкі злочини.
Також з врахуванням того, що у кримінальному провадженні не всі докази дослідженні та не усі свідки допитані, апеляційний суд вважає наявними ризики, передбачені пунктами 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрювана може впливати на свідків у кримінальному провадженні, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Стороною захисту не надано будь-яких доказів, які б підтверджували наявність у обвинуваченої міцних соціальних зав`язків.
Мотивуючи неможливість застосування до обвинуваченої ОСОБА_9 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду, що раніше доведені ризики не зменшились і продовжують існувати.
Відсутність у обвинуваченої офіційного працевлаштування, відсутність відомостей про джерела її заробітку також свідчить про те, що у кримінальному провадженні наявний ризик подальшого вчинення нею кримінальних правопорушень, що дає апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість рішення районного суду.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_10 .

З наданого апеляційному суду обвинувального акту відносно обвинуваченої ОСОБА_10 , вбачається, що вона є громадянкою України, з неповною середньою освітою, неодружена, офіційно не працевлаштована, не має на утриманні неповнолітніх дітей, проживаючої без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . Встановлені апеляційним судом обставини, вказують на відсутність у обвинуваченої міцних соціальних зв`язків. Інших даних щодо особистого сімейного життя обвинуваченої, в тому числі, які підтверджують міцність її соціальних зв`язків матеріали справи не містять та стороною захисту не підтверджено.
ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна та будучи обізнаною про ступінь тяжкості інкримінованих їй злочинів та покарання, яке загрожує у разі визнання її винуватою, існує ризик можливого переховування обвинуваченої від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Існування зазначеного ризику також підтверджується доводами прокурора, про те що обвинувачена ОСОБА_10 без реєстрації місця проживання та постійного місця мешкання не має.
Також з врахуванням того, що у кримінальному провадженні не всі докази дослідженні та не усі свідки допитані, апеляційний суд вважає наявними ризики, передбачені пунктами 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрювана може впливати на свідків у кримінальному провадженні, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Відсутність у обвинуваченої офіційного працевлаштування, відсутність відомостей про джерела її заробітку також свідчить про те, що у кримінальному провадженні наявний ризик подальшого вчинення нею кримінальних правопорушень, що дає апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість рішення районного суду.

Крім того, апеляційний суд не в змозі прийняти до уваги викладені обвинуваченою ОСОБА_10 дані щодо доводів про тяжкий стан здоров`я та необхідності надання кваліфікованої медичною допомоги, оскільки будь яких підтверджуючих зазначену обставину доказів, стороною захисту апеляційному суду не надано.
Таким чином, апеляційний суд не погоджується із доводами обвинуваченої ОСОБА_10 , щодо невмотивованості та необґрунтованості ризиків, оскільки районним судом зазначені обставини, які на думку районного суду свідчать про існування встановлених вище ризиків, які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Отже, доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами провадження.
Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_11 .

З наданого апеляційному суду обвинувального акту відносно обвинуваченої ОСОБА_11 , вбачається, що вона є громадянкою України, з середньою освітою, неодружена, офіційно не працевлаштована, не має на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 . Встановлені апеляційним судом обставини, вказують на відсутність у обвинуваченої міцних соціальних зв`язків. Інших даних щодо особистого сімейного життя обвинуваченої, в тому числі, які підтверджують міцність її соціальних зв`язків матеріали справи не містять та стороною захисту не підтверджено.
ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна та будучи обізнаною про ступінь тяжкості інкримінованих їй злочинів та покарання, яке загрожує у разі визнання її винуватою, існує ризик можливого переховування обвинуваченої від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Також з врахуванням того, що у кримінальному провадженні не всі докази дослідженні та не усі свідки допитані, апеляційний суд вважає наявними ризики, передбачені пунктами 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрювана може впливати на свідків у кримінальному провадженні, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Відсутність у обвинуваченої офіційного працевлаштування, відсутність відомостей про джерела її заробітку також свідчить про те, що у кримінальному провадженні наявний ризик подальшого вчинення нею кримінальних правопорушень, що дає апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість рішення районного суду.

Таким чином, апеляційний суд не погоджується із доводами обвинуваченої ОСОБА_11 , щодо невмотивованості та необґрунтованості ризиків, оскільки районним судом зазначені обставини, які на думку районного суду свідчать про існування встановлених вище ризиків, які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Отже, доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами провадження.
Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленого на даній стадії судового розгляду обвинувачення висунутого ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 а також існування ризиків, того, що обвинувачені, які міцних соціальних зв`язків не мають, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке їм загрожує в разі визнання їх винним у скоєнні інкримінованих злочинів, можуть вчинити спроби переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілих та свідків в кримінальному провадженні, виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу, та дають апеляційному суду підстави прийти до висновку про обґрунтованість рішення районного суду про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинувачених.

При розгляді апеляційних скарг обвинувачених, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Слід зазначити, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при подальшому розгляді кримінального провадження та прийнятті остаточного рішення за результатами судового розгляду.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинувачених у вчиненні ними особливо тяжких злочинів, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою. Застосування до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинувачених та виконання ними своїх процесуальних обов`язків.
При цьому, апеляційним судом не встановлено обставин, які могли б бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд приходить висновку про те, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Керуючись ст.ст. 176, 177, 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 26.02.2020 рокупро продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні №0003647 від 06.06.2016 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4