ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/181/20 Справа № 205/8320/13-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000859, щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кіровограді, громадянина України, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2019 року,
за участю:
секретаря - ОСОБА_7 ,
прокурора - ОСОБА_8 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5
захисника - ОСОБА_9 ,
потерпілого - ОСОБА_10 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 серпня 2019 року, ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 34000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за таких обставин.
Так, ОСОБА_5 14.08.2013 близько 20 години 20 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Міцубісі Лансер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належним ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Комсомольська 69, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку та координувати свої дії, рухався по пр. Петровського, з боку вул. Авіаційної, в напрямку вул. Київської в місті Дніпропетровську.
На шляху руху ОСОБА_5 грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожніх обставин та їх змінам, змінив напрям руху керованого ним автомобіля вліво, в районі е/о 232, виїхав на майданчик зупинки громадського транспорту де скоїв наїзд на пішоходів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла, відкритої черепно-мозкової травми, забію головного мозку 3 ступеню з геморагічними вогнищами обох лобних долей, багатоуламкового вдавленого перелому лобної кістки з явищами гемо синусу, численних забійно-рваних ран голови та обличчя на підборідді по центру, в проекції нижньої щелепи праворуч, на нижній повіці правого ока, в проекції правої виличної дуги, у лівій скроневій області, у надбрівній області праворуч та від лівої скроневої області волосистої частини голови з переходом на лобну область та далі вниз до внутрішнього кута правої брови, параорбітальної гематоми праворуч, су- кон`юктивального крововиливу правого ока; закритої тупої травми грудної клітини, забійно-рваної рани в проекції 3-8-го міжребер`я по пахвовій лінії праворуч, перелому 4-го ребра праворуч по передньо-пахвовій лінії, закритого вивиху акроміального кінця правої ключиці; перелому правого надколінку, забійної рани правого колінного суглобу з явищами гемартрозу, забію лівого ліктьового суглобу, різаної рани 3-го пальця лівої кисті, численних синців та саден верхніх та нижніх кінцівок, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.
Пішоходу ОСОБА_12 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми: багатоуламкового перелому кісток склепіння та основи черепу, розповсюджених крововиливів під м`якими мозковими оболонками, дрібновогнищевих крововиливів у речовині головного мозку, крововиливу у бічні шлуночки мозку; масивного інфільтруючого крововиливу у товщі м`яких покровів лобно - тім`яної ділянки голови; синців та садна на шкіряних покровах голови трупа. Перелому 3-6 ребер по передньо- пахвовій лінії праворуч без пошкодження пристінкової плеври, перелому 3,4 ребер грудної клітини ліворуч по середній та передній пахвовим лініям відповідно з незначним пошкодженням пристінкової плеври. Уламкового перелому тіла правої стегнової кістки на відстані від підошви стоп 68 см. Садин, синців та крововиливу у товщі м`яких тканин тіла трупа, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до настання смерті.
Смерть ОСОБА_12 настала від відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепу, з крововиливами під оболонки та у речовину головного мозку.
ОСОБА_5 керуючи транспортним засобом - автомобілем «Міцубісі Лансер», порушив вимоги п. п. 2.9, 10.1 Правил дорожнього руху України, які наголошують :
- п.2.9 Водію забороняється: «керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин»; - п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь - якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», невиконання яких знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що наступили.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити свій вирок, призначивши ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні злочину, не оскаржуючи фактичних обставин злочину, місця, часу, способу його вчинення та інших обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним, прокурор вважає, що вирок підлягає скасуванню в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та внаслідок цього - невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. При цьому, прокурор вважає, що суд, призначаючи обвинуваченому більш м`яке покарання, ніж передбачено санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, не надав належної оцінки поведінці обвинуваченого після скоєного злочину та не врахував спричинені ним тяжкі наслідки. Окрім того, прокурор вказує, що позиція потерпілих стосовно призначення покарання не є обов`язковою для суду, та ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, і не має над ними пріоритету. Разом з цим, прокурор вважає, що покарання призначене судом обвинуваченому не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та є несправедливим у розумінні ст. 414 КПК України внаслідок його м`якості.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення скарги, потерпілого, який підтримав позицію сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, у цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.
З апеляційної скарги видно, що висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, за який його засуджено, та правильність кваліфікацій його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину внаслідок м`якості, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, згідно з вимогами ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) особливої частини КК України за цей злочин.
Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Як у справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, так і у справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним». А у справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».
На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вказаних вимог закону було дотримано в повній мірі.
Так, суд, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, належить до категорії тяжких злочинів, вчинених з необережності, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Разом з цим, судом взято до уваги й позицію потерпілих щодо призначення м`якого покарання обвинуваченому, не пов`язаного з позбавленням або обмеженням волі.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , у відповідності до ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків потерпілим та наявність у обвинуваченого тяжкого онкологічного захворювання.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , у відповідності до ст.67 КК України, суд визнав вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.
Колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, які впливають на вид і розмір призначеного покарання, й вважає, що ОСОБА_5 призначене покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, яке відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність, та за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення й попередження вчинення нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Отже, судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, були взяті до уваги усі обставини у провадженні, такі, як ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного, обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків потерпілим і наявність тяжкого онкологічного захворювання у обвинуваченого, та необхідність у звязку з цим постійного медичного догляду й лікування, а також позицію потерпілих, щодо призначення обвинуваченому м`якого покарання. Вказані обставини, на думку суду, істотно знижують ступень тяжкості злочину і впливають на пом"якшення покарання, та стали підставою для призначення обвинуваченому, на підставі ст. 69 КК України, іншого більш м`якого основного покарання у виді штрафу, й додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, з чим погоджується суд апеляційної інстанції й підстав вважати призначене покарання явно несправедливим унаслідок м`якості у суду не має.
Доводи прокурора щодо неналежної оцінки судом обставині, що обтяжує покарання, а саме те, що ОСОБА_5 керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, чим грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, хоча і мають місце, проте в сукупності з іншими обставинами, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину й з урахуванням особи винного, не є підставою, в цьому випадку, для зміни або скасування судового рішення.
Щодо доводів прокурора про те, що судом першої інстанції в повній мірі не були враховані висновки Дніпровського апеляційного суду, викладені в ухвалі від 16.01.2019, постановленої за результатом розгляду апеляційної скарги прокурора на вирок Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 13.03.2014 щодо ОСОБА_5 , колегія суддів вважає їх необгрутованими, оскільки в цьому судовому рішенні йдеться про неможливість застосування щодо обвинуваченого положень ст.75 КК України, тоді як суд призначив обвинуваченому покарання без звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора не підлягають задоволенню, а вирок суду є законним, обґрунтованим, належним чином вмотивованим і справедливим та відповідає меті покарання.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2019 року щодо ОСОБА_5 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4