Комінтернівський районий суд м.Харкова
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 січня 2020 року колегія суддів Комінтернівського районного суду м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю прокурора ОСОБА_4
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Комінтернівського районного суду м. Харкова обвинувальний акт в кримінальному провадженні, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до ЄРДР за № 0000056 від 18.02.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 306 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

В провадження суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до ЄРДР за № 0000056 від 18.02.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 306 КК України.
У підготовче судове засідання з`явились прокурор, захисник-адвокат ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_6 .
Захисник-адвокат ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про повернення обвинувального акту з підстав неясного та неконкретного обвинувачення, яке унеможливлює здійснення ефективного захисту, невиконання ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.03.2019 року.
Прокурор заперечував проти заявленого клопотання та просив справу призначити до судового розгляду, вказавши, що підстав для прийняття рішень, які передбачені п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, не вбачається.
Суд, вислухавши думку учасників процесу, дійшов наступного висновку.
П. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України передбачає, що обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.
Відповідно до частини 3 статті 42 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.
Частиною 4 ст. 110 КПК України встановлено, що обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Вимоги, яким має відповідати обвинувальний акт передбачені ст. 291 КПК України, де п. 5 ч.2 зазначено, що в обвинувальному акті повинні бути викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Згідно положення п. а) ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 р., кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Обвинувачення повинно бути конкретним, обвинувачена особа реалізує своє право на захист від пред`явленого їй конкретного обвинувачення (відомості про час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). При цьому можливість зміни обвинувачення прокурором під час судового розгляду справи, коли суд звертає увагу на неконкретність обвинувачення на підготовчому судовому засіданні, а прокурор має можливість у стислі терміни усунути вказані порушення, фактично призводить до порушення як права обвинуваченого на захист, так і до порушення розумних строків судового розгляду кримінального провадження та в кінцевому результаті призводить по порушень вимог ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як зазначено в обвинувальному акті, акт складено у новій редакції, за результатами усунення недоліків та виконання вимог КПК України, зазначених в ухвалі Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.03.2019 про повернення обвинувального акту.
Вивчивши обвинувальний акт, дослідивши в судовому засіданні зміст ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.03.2019 року, суд прийшов до висновку, що недоліки зазначені в ухвалі суду від 19.03.2019 року виконані не в повному обсязі, а саме:
В порушення вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт не містить викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які орган досудового розслідування та прокурор вважають встановленими, а містить посилання на висновки судово-хімічних експертиз за всіма епізодами кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 309 КК України, які інкримінуються обвинуваченому, а також на довідку підприємства під назвою «ДП ДНЦЛЗ» від 23.08.2016 за № 2055. Зазначення висновків експертиз, які є в розпорядженні органу досудового розслідування, та які ще до початку судового розгляду кримінального провадження по суті розкривають сутність означених доказів обвинувачення, суперечить положенням ч.ч.2, 4 ст.291 КПК України, відповідно, та у свою чергу свідчить про порушення принципів неупередженості суду і безпосередності дослідження ним доказів, що за переконанням суду, є неприпустимим.
Органом досудового розслідування та прокурором при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення допущено протиріччя, які полягають в тому, що вилучена в ході досудового розслідування, за адресою: м. Харків, пров. Металіст, 12 та за адресою: м. Харків, пров. Перекопський, 1, речовина жовто-коричневого кольору у склад якої входить 5-Fluoro ADB (5-Fiuoro-MDMB-PINAKA, або метил-2-(1-(5-фторпенит)-1Н-індазол-3 карбоксаміно)-3,3-диметилбутаноат), 5-Fiuoro АВ РІNАCА та 5-Fluoro ADB (5-Fiuoro-MDMB-PINAKA), або метил-2-(1- (5-фторпенит)-1Н-індазол-3 карбоксаміно)-3,3-диметилбутаноат), 5-Fiuoro АВ РІNАCА та MAB-CMINACA не включені до «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, який затверджено постановою КМУ № 770 від 06.05.2000» та не є забороненими, а лише мають схожу структурну формулу з речовиною АВ РІNАКА, яка відповідно до «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, який затверджено постановою КМУ № 770 від 06.05.2000» є особливо небезпечною психотропною речовиною обіг якої заборонено, а тому не зрозуміло збут якої саме особливо небезпечної психотропної речовини інкримінують за вказаними епізодами ОСОБА_6 .
За ч. 1 ст. 306 КПК України, враховуючи, що розміщення коштів, здобутих від незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин у банках, на підприємствах, в установах або організаціях та їх підрозділах- це відкриття від імені фізичної чи юридичної особи рахунку в банку і внесення на нього зазначених коштів, доповнення рахунку в банку чи в його підрозділі «наркогрошима», придбання за ці кошти акцій та інших цінних паперів. інвестування за рахунок зазначених коштів будь-яких проектів, внесення «наркогрошей» у фонди підприємств, установ чи організацій, у благодійні фонди, як застави, а також вчинення будь-яких інших дій з «наркогрошима», пов`язаних з їх легалізацією шляхом передачі від «наркобізнесу» в легальні структури, орган досудового розслідування зазначив, що ОСОБА_6 «прийняв рішення про використання відкритих у ПАТ КБ «Приватбанк» карткових рахунків № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 ».
Так у обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_6 розмістив гроші на власному рахунку № НОМЕР_4 , а потім зазначено, що частину грошей він розмістив на власну картку № НОМЕР_4 , таким чином при формулюванні обвинувачення допущено протиріччя, яке виразилося у тому що рахунок № НОМЕР_4 у ПАТ « Приватбанк» зазначено і як номер власної банківської картки ОСОБА_6 (епізод від 21.11.2016), а номер банківської картки та номер рахунку банківської картки не є ідентичними поняттями, оскільки при відкритті банківської платіжної картки держатель отримує номер банківської картки і номер банківського рахунку.
Крім того прокурор не встановив та не зазначив при формулюванні обвинувачення де, коли за яких обставин та з якою метою ОСОБА_6 відкрив рахунки у ПАТ КБ «Приват банк», які, за версією органу досудового розслідування використовував у подальшому для розміщення грошових сум, отриманих від збуту психотропних речовин.
Так в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_6 зареєструвався як користувач програми для здійснення Інтернет дзвінків та Інтернет - повідомлень «skype», однак не зазначено за яким логіном. В наступному абзаці обвинувального акту вказано, що з аканту з логіном «bmw-bond» було надіслано текстове повідомлення щодо можливості купівлі психотропної речовини, реалізацію якої пропонував ОСОБА_6 . Обвинувачення не може ґрунтувались на припущеннях, тому зазначені недоліки вказують на неконкретність обвинувачення.
Зазначені порушення призвели до пред`явлення неконкретного обвинувачення, що тягне за собою порушення права ОСОБА_6 на захист, та з огляду на рішення Європейського суду з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії», «Камінські проти Австрії») може відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного (обвинуваченого) він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.
Окрім цього, відповідно до висновків, які містяться у Постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року, суду належить проаналізувати точний зміст положень пункту 5 частини другої статті 291 КПК, а також норм, що формують інститут обвинувачення у чинному кримінальному процесуальному законодавстві.
Згідно з зазначеною нормою цього закону обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Аналіз юридичної складової цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:
1) фактичних обставин кримінального правопорушення;
2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення");
3) формулювання обвинувачення.
При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Наведений вище аналіз містить чітке визначення трьох складових частин обвинувального акту з урахуванням вимог чинного кримінального процесуального законодавства, який згідно висновків Верховного Суду України вказує на обов`язковість формулювання обвинувачення, як складової частини у змісті обвинувального акту.
Відсутність у змісті обвинувального акту фактично визначеної частини «формулювання обвинувачення» є процесуальною перешкодою для суду та певних учасників процесу щодо належного виконання процесуальних дій та обов`язків, а саме: роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення (ст.348 КПК України); визначення меж судового розгляду (ст.337 КПК України); зміна обвинувачення в суді (ст.338 КПК України); Погодження зміни обвинувачення (ст.341 КПК України); неможливості чітко визначення у мотивувальній частині вироку формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі і визнане судом недоведеним (п.1 ч.3 ст.374 КПК України).
Порушення зазначених процесуальних норм є процесуально неприпустимим, оскільки вони впливають на реалізацію під час судового розгляду таких загальних засад кримінального провадження, як презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, які гарантуються сторонам нормами глави 2 КПК України.
При цьому належить врахувати те, що згідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням наявності за версією органу досудового розслідування складів злочинів, встановлених при досудовому розслідуванні, а також за умови відсутності у змісті обвинувального акту окремого розділу з визначенням «формулювання обвинувачення», не має можливості визначити чітко межі судового розгляду, що об`єктивно може порушити права обвинувачених, зокрема їх право на захист.
Окрім цього, належить враховувати, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.
Зокрема відповідно до підпункту «а» пункту 3 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Практика Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи ("Девеер проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року).
Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі "Маттоціа проти Італії" від 25 липня 2000 року, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття "обвинувачення" національними судами.
Таким чином, на підставі встановлених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення з урахуванням п.13 ч.1 ст.3 КПК України, зміст формулювання обвинувачення, як складової частини обвинувального акта, має містити формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого КК України, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів його вчинення, тобто обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, що передбачені нормами ст. 91 КПК України.
За таких обставин, вимога законодавця щодо наявності в обвинувальному акті окремої складової частини, передбаченої п.5 ч.2 ст.291 КПК України - формулювання обвинувачення, є імперативною.
Вищенаведене свідчить про необхідність конкретизації формулювання обвинувачення у змісті обвинувального акту № 0000056 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.2 ст.309 ч. 2 ст. 307, ч.1 ст. 306 КК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, зокрема, про повернення обвинувального акту, прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Враховуючи, що вказані факти є підставою для повернення обвинувального акта прокурору, як такого, що не відповідає вимогам КПК України, в порядку п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд дійшов висновку, що клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.
Керуючись ст. 177, 314, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору задовольнити.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000056 від 18.02.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 306 КК України повернути прокурору відділу 04/4 прокуратури Харківської області, для усунення недоліків та виконання вимог КПК України.
Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її проголошення та набирає законної сили по закінченню строку на її оскарження.

Головуючий суддя- ОСОБА_1

Суддя- ОСОБА_2

Суддя- ОСОБА_3