23.06.2020 Провадження № 1-кп/331/133/2020
Єдиний унікальний номер 331/1460/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 червня 2020 р. м.Запоріжжя
Жовтневий районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4
представника потерпілої ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
м.Шахтарська Донецької області, українця, громадянина України, освіта середня
спеціальна, не працюючого, одруженого, який зареєстрований у
АДРЕСА_1 та проживає в
АДРЕСА_2 , раніше засудженого:
1) 08.08.2018 р. Жовтневим районним судом м.Запоріжжя за ст.186 ч.1, 75, 76 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, 09.09.2019 р. знятий з обліку у зв`язку зі звільненням від покарання на підставі ст.78 ч.1 КК України відповідно до ухвали Першотра-венського міського суду від 30.08.2019 р.,
- за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України,
в с т а н о в и в:
13 червня 2017 року, приблизно о 01 год. 30 хв., ОСОБА_9 , знаходячись у салоні трам-
ваю маршруту № 3, який перебував на зупинці громадського транспорту «Малий ринок», біля будинку № 143 по вул.Поштовій у м.Запоріжжя, під час раптово виниклої сварки на побутовому підґрунті, з мотивів особистих неприязних стосунків, внаслідок власної злочинної недбалості, не передбачаючи можливості заподіяння тяжкого тілесного ушкодження іншій особі, хоча повинен був і міг передбачити цю можливість, якби діяв з більшою обачністю, зустрівши опор з боку водія-кондуктора трамвая ОСОБА_10 , яка знаходилася поруч з відчиненими дверима салону трамвая, штовхнув останню.
Від зазначеного поштовху потерпіла ОСОБА_10 впала на асфальт тротуару, на лівий бік
тулубу, вдарившись при цьому головою, та втратила свідомість, внаслідок чого згідно висновку
експерта їй були спричинені тілесні ушкодження:
- перелом склепіння черепа ліворуч (лівої скроневої та лівої тім`яної кісток) з формуванням зони
забою головного мозку та крововиливом під тверду оболонку лівої скроневої долі, з гематомою в
ділянці лівої очної ямки, які сукупно кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою
небезпеки для життя;
- закритий перелом лівої ключиці, який сам по собі кваліфікується, як тілесне ушкодження серед-
нього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою винуватість у скоєнні злочину
не визнав, просив його виправдати, так як умислу на спричинення ушкоджень він не мав, із трам-
ваю він випав разом із потерпілою, сам отримав тілесні ушкодження.
Відповідно до вимог ст.349 ч.3 КПК України суд, враховуючи думку учасників судового
процесу, ухвалив визнати за доцільне дослідження доказів у повному обсязі.
Дослідивши надані сторонами кримінального провадження докази, суд дійшов наступного.
Обвинувачений ОСОБА_9 пояснив суду, що на ст.Запоріжжя-1 він сів у трамвай марш-
рут № НОМЕР_1 , до цього на зупинці він познайомився із чоловіком, який також сів у трамвай, під час руху трамвая цей чоловік пригостив його напоєм у пляшці, він вважав, що це компот, але як потім з`ясувалось, це був спиртний напій, від вживання якого йому стало зле. В районі зупинки «Малий ринок» він закурив цигарку в салоні трамвая, водій зупинила трамвай, підійшла до нього та запропонувала йому вийти із вагона, вона була агресивна та збуджена. Біля передніх дверей між ними виник конфлікт. Потерпіла стояла навпроти нього та своєю правою рукою штовхнула його в спину, від цього поштовху він випав із вагона трамваю, при цьому потягнув потерпілу за собою. Він упав на асфальт, коли підвівся, то був увесь у крові. Побачив, що водій трамваю стоїть на колінах, якась жінка їй допомагала підвестися, потім вони сіли у трамвай та поїхали, а він пішов до найближчого кіоску, де незнайома дівчина викликали йому швидку допо-могу, потім швидка доставила його до лікарні, де йому надали першу допомогу, обробили рани.
Потерпіла ОСОБА_10 суду пояснила, що 13 червня 2017 р., приблизно о 01 год. 30 хв., вона працювала водієм трамваю, який здійснював рух по маршруту № 3, це був черговий рейс для забезпечення доставки до місця призначення співробітників трампарку та інших осіб, які запізнилися. Вона їхала від станції Запоріжжя-1, де в салон трамваю сів ОСОБА_9 зі своїм знайомим, в напрямку Запоріжжя Лівого. ОСОБА_9 поводився по хамські, чіплявся до неї, підходив до її кабіни, вона була змушена зачинитися. На зупинці транспорту «Малий ринок» вона побачила, що ОСОБА_9 в салоні трамваю запалив цигарку. Вона вийшла з кабіни, зробила йому зауваження, між ним виник конфлікт. Потім вони знаходилися біля кабіни водія, вхідні двері трамваю були відчинені. Під час конфлікту вони обидва розмахували руками, вона відбивалася від обвинуваченого. Потім ОСОБА_9 наніс їй рукою удар в праве плече ззаду, від якого вона, не чіпляючи сходинок, упала на вулицю на асфальт, на лівий бік. Вона втратила свідомість. Коли отямилася, то побачила, що поруч нікого не було. Перебуваючи в шоковому стані, вона сіла за управління трамваєм, доїхала до депо, де звернулася до медпункту, повідо-мила про те, що з нею трапилося, лікар про цей випадок повідомив диспетчера, який викликав швидку допомогу.
Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене правопорушення від 13.06.2017 р. (т.1 а.с.109) ОСОБА_10 звернулася до правоохоронних органів із заявою, в якій зазначила, що
13.06.2017 р. приблизно о 01 год. 30 хв. невідомий чоловік побив її на робочому місці та спричи-нив тілесні ушкодження.
Згідно висновку експерта № 551м/д від 23.05.2018 р. (т.1 а.с. 111-115) перелом склепіння
черепа ліворуч (лівої скроневої та лівої тім`яної кісток) з формуванням зони забою головного
мозку та крововиливом під тверду оболонку лівої скроневої долі, з гематомою в ділянці лівої оч-
ної ямки сукупно кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя;
закритий перелом лівої ключиці сам за собою кваліфікується, як тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я; тілесні ушкодження утворилися від не менш ніж дворазової дії тупого предмета, індивідуальні особливості предметів, що травмували, у виявлених ушкодженнях не було відображено; зважаючи на локалізацію та характер виявлених тілесних ушкоджень, можливість їх виникнення в умовах одноразового падіння з висоти влас-ного зросту на тупу плоску поверхню не виключається.
Під час проведення слідчого експерименту 10.04.2018 р. потерпіла ОСОБА_10 також пояснила про механізм спричинення їй ОСОБА_9 тілесних ушкоджень (т.1 а.с.116-120, 121-128).
Згідно висновку експерта № 263/к від 18.06.2018 р. (т.1 а.с.131-135) за даними висновку експерта № 1689 від 29.06.2017 р. у ОСОБА_10 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: перелом склепіння черепа ліворуч (лівої скроневої та лівої тім`яної кісток) з формуванням зони забою головного мозку та закритий перелом лівої ключиці. Будь-яких зовнішній та індиві-дуальних особливостей тілесних ушкоджень у наданих для проведення матеріалах не виявлено. Зважаючи на збіг за локалізацією тілесних ушкоджень (ліва поверхня тіла) з уявним механізмом травмування, та враховуючи загально групові критерії травми, слід вважати за можливе виник-нення усього комплексу тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_10 , при умовах та обстави-нах, на які вказує потерпіла (саме падіння на ліву поверхню тіла) в ході проведення слідчого експерименту за її участі від 10 квітня 2018 р.
Під час проведення слідчого експерименту 04.01.2019 р. (т.1 а.с. 136-141, 142-147) ОСОБА_11 пояснив про виникли конфлікт і механізм падіння потерпілої.
Згідно висновку комісійної експертизи № 17/к від 22.01.2019 р. (т.1 а.с. 151-161) згідно даних судово-медичних експертиз («Висновки експерта» №№ 1689, 2192 та 551м/д з опрацьова-ними медичними документами та інструментальними методами дослідження) у ОСОБА_10 виявлено наступні тілесні ушкодження:
- перелом склепіння черепа ліворуч (лівої скроневої та лівої тім`яної кісток) з формуванням зони
забою головного мозку та крововиливом під тверду оболонку лівої скроневої долі, з гематомою
в ділянці лівої очної ямки,
- закритий перелом лівої ключиці.
Вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_10 утворилися від дії тупих предметів, інди-віалізуючи ознаки яких в ушкодженнях не було відображено.
Згідно копії та стенограми до протоколу проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_9 від 04.01.2019 р. відомо, що потерпіла впала на асфальтне покриття лівою поверхнею тіла. Проте, чим вдарилася жінка при падінні підозрюваний не бачив.
Таким чином, між механізмом виникнення тілесних ушкоджень в ділянці лівої частини тіла (голова та ключиця) у ОСОБА_10 , за даними експертиз, та умовами і механізмом їх виник-нення за показами підозрюваного, має місце збіг за локалізацією (ліва поверхня тіла) та харак-тером травматичних предметів (тупі).
Комісія вважає, що можливість виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 , за меха-нізмом на який вказує підозрюваний ОСОБА_9 в ході проведення слідчого експерименту (04.01.2019 р.), не виключається за умови травматичного контакту тупого твердого предмета із лівою бічною поверхнею голови ті ділянкою лівого плечового поясу.
Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 60 від 06.02.2019 р. (т.1 а.с. 165-174) ОСОБА_9 виявляв та виявляє психічний розлад у формі розладу особистості внаслідок органічного ураженого головного мозку складного ґенезу (ЧМТ, синдром залежності від алко-голю) легкого ступеню вираженості. У період здійснення інкримінованого йому правопору-шення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а знаходився в стані гострої алкогольної інтоксикації. У виниклій ситуації ОСОБА_9 у стані вираженої емоційної збудженості чи емоційної напруженості, які можуть розглядатись як психологічна основа виникнення сильного душевного хвилювання, не перебував, а перебував у стані алкогольного сп`яніння. Дії ОСОБА_9 не були викликані станом сильного душевного хвилювання (фізіологічним афектом або іншим емоційним станом: стресом, фрустрацією, образою, гнівом, ревнощами, тощо). ОСОБА_9 міг усвідомлювати свої дії й керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує. Потребує протиалкогольного лікування.
Оцінюючи показання обвинуваченого щодо інкримінованого йому злочину, відсутності
умислу на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, механізму спричинення тілесних уш-коджень, виникнення конфлікту та його подальшого розвитку, суд вважає показання такими, що не відповідають дійсності, викликаними бажанням уникнути відповідальності та є способом захисту, оскільки вони не узгоджуються з іншими доказами у справі. Так, згідно інформації про попередні судимості (т.1 а.с. 188-194) ОСОБА_9 раніше неодноразово вчиняв злочини проти життя та здоров`я особи. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 60 від 06.02.2019 р. ОСОБА_9 має наступні індивідуально-психологічні особливості, які мають найбільше зна-чення для даного кримінального провадження: в емоційній сфері агресивність, ворожість, емоційна лабільність, ригідність, підвищений рівень нейротизму.
Суд не приймає як обґрунтування доводів обвинуваченого щодо отримання тілесних уш-коджень під час конфлікту з потерпілою ОСОБА_10 та подальшого звернення до медичного закладу надані стороною захисту копії Журналу № 21 обліку прийому хворих та копії Журналу № 42 відмов в госпіталізації, оскільки інкримінований злочин вчинений 13 червня 2017 р. о 01 год. 30 хв., а звернувся ОСОБА_9 до лікарні 14 червня 2017 р. в 00 год. 05 хв., крім того, ці докази не спростовують доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що вони узгоджуються між собою, є достовірними й допустимими, та в повній мірі доводять вину ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_9 за ст.128 КК України за ознаками необережного спри-
чинення тяжкого тілесного ушкодження.
Обставини, що пом`якшують покарання, відсутні.
Обставини, які обтяжують покарання, передбачені ст.67 КК України, відсутні.
Вирішуючи питання щодо визначення виду та розміру покарання суд враховує наступне.
Санкцією ст.128 КК України передбачені такі види покарання:
- громадські роботи на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин;
- виправні роботи на строк до двох років;
- обмеження волі на строк до двох років.
Згідно довідки МСЕК серія МСЕ ААБ № 254959 від 25.06.2019 р. ОСОБА_9 є інвалі-
дом 2-ї групи загального захворювання.
Відповідно до вимог КК України покарання у вигляді громадських робіт (ст.56 ч.3 КК),
виправних робіт (ст.57 ч.2 КК), обмеження волі (ст.61 ч.3 КК) не може бути застосоване до осіб,
які мають другу групу інвалідності, є непрацездатними.
Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призна-
чення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. (зі змінами і доповненнями) суд
не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким
засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бу-
ти до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав, повинен закрити справу
і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і
звільнити засудженого від покарання.
З огляду на викладене, враховуючи, що до ОСОБА_9 не можуть бути застосовані
покарання, передбачені санкцією ст.128 КК України, суд вважає необхідним звільнити його від
08.08.2018 р. ОСОБА_9 засуджений вироком Жовтневого районного суду м.Запо-ріжжя за ст.186 ч.1, 75, 76 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, знятий з обліку 09.09.2019 р. у зв`язку зі звільненням від відбування покарання на підставі ухвали Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 30.08.2019 р.
Враховуючи, що інкримінований у даному кримінальному провадженні злочин учинений
до постановлення вироку Жовтневим районним судом м.Запоріжжя від 08 серпня 2018 р., але на теперішній час ОСОБА_9 на підставі ст.78 ч.1 КК України звільнений від відбування пока-рання за цим вироком ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 30.08.2019 р., яка набрала законної сили, на час розгляду цієї справи не скасована, суд не застосовує положення ч.4 ст.70 КК України.
Потерпілою ОСОБА_10 заявлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченого зав-
зовних вимог потерпіла зазначила, що внаслідок дій ОСОБА_9 вона отримала тілесні уш-
кодження, внаслідок яких стала інвалідом 2-ї групи, крім того, вона відчувала душевні страждан-
ня, були порушені життєві зв`язки.
У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 підтримала позовні вимоги в повному обсязі,
зазначивши, що після отримання тілесних ушкоджень, заподіяних ОСОБА_9 , вона втрати-
ла свою роботу, на теперішній час є інвалідом, потребує подальшого лікування, обвинувачений
не надав їй жодної допомоги.
Обвинувачений ОСОБА_9 заявлений цивільний позов не визнав.
Вирішуючи питання щодо цивільного позову суд враховує наступне.
Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або
іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час
кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обви-
нуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність
за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого.
Відповідно до вимог ст.ст.127, 128, 129 КПК України обов`язок відшкодування матеріаль-
ної та моральної шкоди вироком покладається на обвинуваченого або на фізичну чи юридичну особу, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваче-ного або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірни-
ми діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини (справи «Савула проти України»
підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права особи (справедлива сатисфакція потерпілій стороні).
Таким чином, враховуючи, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого потерпілій
спричинені тілесні ушкодження, вона визнана інвалідом 2 групи, був порушений звичний уклад
Речові докази відсутні.
Судові витрати відсутні.
Згідно протоколу затримання (т.1 а.с.177-178) затриманий 22 грудня 2018 р. в 00 год.
50 хв. ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 22.12.2018 р. до ОСОБА_9 застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 22.10.2019 р. відносно
ОСОБА_12 оголошено розшук.
Строк дії ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 22.12.2018 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту закінчився, інших кло-потань щодо обрання запобіжного заходу не надходило. Суд вважає можливим до набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_9 не обирати.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.368, 370, 374 КПК України, суд
з а с у д и в:
Визнати ОСОБА_8 винним у скоєнні злочину, передбаченому
Звільнити ОСОБА_9 від покарання.
Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_9 не
Вирок набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в Жовтневому районному суді м.Запоріжжя.
Суддя ОСОБА_13