Ухвала

іменем України
19 травня 2020 року

м. Київ
Справа № 641/8034/18
Провадження № 51-2350 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року щодо засудженої ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:
Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2018 року,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку та жительку АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.
Цим же вироком ухвалено рішення щодо речових доказів.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень, 02 вересня 2018 року близько 11 год. 30 хв., знаходячись за місцем свого мешкання в приміщенні кімнати квартири АДРЕСА_2 , з мотивів особистих неприязних відносин, що сформувалися за час тривалого спільного проживання, у ході конфлікту зі своєю матір`ю ОСОБА_6 , маючи злочинний умисел та мету, направлені на умисне заподіяння тілесних ушкоджень, взяла з шухляди стола кухонний ніж та, тримаючи його в правій руці, стоячи на відстані близько одного метру, обличчям до матері, яка сиділа навпроти неї на кухонному дивані за столом, нанесла ним останній один удар в область внутрішньої поверхні правого стегна, заподіявши їй колото-різане поранення правого стегна (по передньо-внутрішній поверхні) з пошкодженням по ходу раневого каналу м`яких тканин (м`яза) стегна з подальшим пошкодженням стегневої вени, яке є тяжким тілесним ушкодженням за критерієм небезпеки для життя, від якого цього ж дня близько об 11 год. 40 хв. ОСОБА_6 померла.
Зі змісту касаційної скарги захисника ОСОБА_4 убачається, що він оскаржує судове рішення апеляційної інстанції щодо засудженої ОСОБА_5 у зв`язку з неправильним, на його думку, застосуванням закону про кримінальну відповідальність. Просить змінити судові рішення щодо ОСОБА_5 в частині призначеного покарання і призначити більш м`яке покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 69 КК України. Так, захисник зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій при призначенні покарання ОСОБА_5 не було враховано обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та надання медичної допомоги (виклик бригади швидкої медичної допомоги).
Заслухавши доповідь судді Верховного Суду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_7 , колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, та кваліфікація дій засудженої ОСОБА_5 у касаційній скарзі захисником не оспорюються та не заперечуються.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі.

Як убачається з наданих копій судових рішень, колегія суддів апеляційного суду, зазначила, що суд першої інстанції, розглядаючи матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_5 , дотримався вимог ст. 370 КПК України.
Призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував те, що ОСОБА_5 вчинила тяжкий злочин, раніше не судима, не працевлаштована, за місцем мешкання характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; обставинами, що пом`якшують її покарання, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, надання нею медичної допомоги, виклик швидкої допомоги потерпілій ОСОБА_6 безпосередньо після вчинення злочину; обставинами, що обтяжують її покарання, суд визнав вчинення злочину щодо особи, з якою вона перебувала у сімейних відносинах, вчинення злочину щодо особи похилого віку. Також суд врахував висновок судово-психіатричного експерта № 789 від 22 жовтня 2018 року, згідно з яким у період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_5 не мала хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психіки діяльності або іншого хворобливого стану психіки і могла усвідомлювати свої дії та керувати ними.

З посиланням на постанову Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», апеляційний суд, враховуючи вищезазначене, погодився з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі санкції, вважаючи таке покарання необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів. При цьому обґрунтовано наголосив, що судом першої інстанції окрім пом`якшуючих обставин, встановлено дві обтяжуючі обставини покарання.

На переконання колегії суддів касаційної інстанції, підстав для сумніву в правильності таких висновків апеляційного суду немає ще й з огляду на те, що встановлені судами обставини, які пом`якшують покарання, не можуть істотно знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину, непоправним наслідком якого стала смерть людини.

Таким чином, апеляційний суд прийняв правильне рішення про відсутність підстав для пом`якшення покарання ОСОБА_5 із застосуванням вимог, передбачених ст. 69 КК України.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

У касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 також не міститься переконливих доводів для зміни судового рішення та пом`якшення призначеного засудженій ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року щодо засудженої ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3