Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/316/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.05.2020 року м. Кропивницький
Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 січня 2020 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чорний Ташлик Новоукраїнського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, безробітного, одруженого, такого, який проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено з випробуванням від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, встановлено іспитовий строк тривалістю 2 два роки шість місяців.

На підставі ст.76 КК України покладено обов`язки.

Ухвалено стягнути на користь держави процесуальні витрати у розмірі 3 925 гривень 17 копійок на залучення експерта.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції визнаний винуватим за вчинення порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Кримінальне правопорушення, як встановлено судом першої інстанції, вчинено при наступних обставинах.

08.12.2019 року близько 10 год. 45 хв. ОСОБА_9 керуючи технічно-справним автомобілем «Geely Emgrand 7», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_10 , та рухаючись у світлу пору доби по вул.Короленка зі сторони вул.Полтавської у м.Кропивницькому, в порушення вимог п.п.1.2, 1.5, 2.3.б,д ПДР України (п.1.2 в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів; п.1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п.2.3. для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), через власну необережність та недбалість, відволікся від керування транспортним засобом, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати можливість постійно контролювати напрямок свого руху та не наражати на небезпеку інших учасників дорожнього руху. Внаслідок вказаних дій ОСОБА_9 здійснив виїзд на керованому ним автомобілі за межі проїзної частини дороги, при цьому маючи об`єктивну можливість завчасно виявити нерухому перешкоду для руху, у вигляді електроопори №195, не вжив заходів до зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до його повної зупинки, чим грубо порушив вимоги п.12.3 ПДР України (п.12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди), не вжив заходів до зменшення швидкості, аж до повної його зупинки, у результаті чого, напроти будинку №2-г, що по вул.Короленка у м.Кропивницькому, ОСОБА_9 допустив наїзд на вказану електроопору.

Всі вищевикладені невідповідні та протиправні дії водія ОСОБА_11 , та порушення ним вимог п.п. 1.5, 2.3.б,д, 12.3 ПДР України знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталась.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир «Geely Emgrand 7», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з висновком судового медичного експерта №1132 від 08.01.2020 року отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми грудної клітки з множинними переломами ребер справа 3-7 і 1-6 зліва, з крововиливами в м`які тканини навколо перелому, перелом грудини; перелом лівої передньої гілки лобкової кістки; крововиливи в м`які тканини потиличної ділянки голови з внутрішньої поверхні. Смерть ОСОБА_12 наступила від закритої тупої травми грудної клітки з множинними переломами ребер, перебіг якої ускладнився шоком, про що свідчать дані судово-медичної експертизи трупа і дані судово-гістологічної експертизи.

Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмету зі значною силою, індивідуальні властивості предмету в ушкодженнях не відобразились. Характер тілесних ушкоджень, їх розташування, наявність ознак загального струсу тіла дозволяє говорити, що дані тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Дані тілесні ушкодження ОСОБА_12 мають ознаки тяжкий тілесних ушкоджень.

Вказаними діями ОСОБА_9 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.

В апеляційній скарзі:
просить вирок змінити в частині призначеного додаткового покарання та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 п`ять років без позбавлення права керувати транспортними засобами, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки 6 (шість) місяців.
Свої вимоги мотивує наступним.
В ході судового розгляду справи судом не було поставлено на обговорення учасників процесу питання про доцільність застосування до нього додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами. У мотивувальній частині вироку суд першої інстанції, взагалі не навів мотивів, про наявність чи відсутність підстав для призначення, або не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, що суперечить вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України.
Зазначає, що враховуючи його характеризуючі дані як особи, характер вчинення злочину, щире каяття щодо ненавмисно вчиненого злочину, активне сприяння розкриттю злочину, йому необґрунтовано призначено додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
Вказане покарання за своєю суворістю не відповідає особі обвинуваченого.
Також просить врахувати, що на утриманні має малолітнього сина та дружину, яка є особою з інвалідністю 3 групи.
До кримінальної відповідальності не притягувався, як особа характеризується позитивно.
Крім того має досвід водія та робота водієм є основним заробітком.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку обвинуваченого та в його інтересах адвоката, які підтримали подану обвинуваченим ОСОБА_9 апеляційну скаргу, за мотивів, викладених у ній, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу обвинуваченого, думку потерпілої, яка не заперечила задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, в тому числі, вивчивши і дослідивши дані про особу обвинуваченого, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, підтверджені зібраними доказами, що містяться у матеріалах провадження, і в порядку апеляційного оскарження не заперечуються.

Кваліфікація дій обвинуваченого сторонами кримінального провадження не оспорюється.

Відтак, колегія суддів вважає доведеною винуватість ОСОБА_9 у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Обвинуваченим оскаржено судове рішення в частині призначення додаткового покарання; вважає ухвалений вирок стосовно нього з цієї обставини занадто суворим.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати

його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Як рекомендовано положеннями Постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», п. 20, - При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів,

працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного; п. 21, - У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати

посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції в цілому дотримався принципів призначення покарання, вимог закону, в тому числі, згідно із вимогами ст. 65 КК України, врахував передбачені даною нормою закону України про кримінальну відповідальність обставини.
З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_9 основне покарання у межах санкції частини статті обвинувачення, - у виді позбавлення волі, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Призначене судом першої інстанції також і додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк два роки.
Призначене судом ОСОБА_9 основне покарання, враховуючи всі обставини провадження та особу обвинуваченого, колегією суддів визнається обґрунтованим за своїм видом та розміром, є необхідним та достатнім для перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, таким, що відповідає меті покарання.
Доцільним та виправданим є у конкретному випадку й застосування щодо обвинуваченого положень ст. 75 КК України при призначенні покарання (що не оскаржується учасниками судового провадження).
Разом із тим, зважаючи на зазначені вище вимоги законодавства, положення і рекомендації Пленуму ВСУ, висновки у рішеннях ЄСПЛ, суд, при призначенні покарання у кожному випадку, має притримуватись принципів індивідуалізації покарання, його пропорційності, достатності, адже покарання не має на меті кари обвинуваченої особи, не має бути надмірним, а призначається для виправлення й перевиховання особи, покликане виконати превентивні міри щодо вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами; відповідно, наряду з обставинами справи, має враховуватись особа обвинуваченого, його посткримінальна поведінка, наявність та відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому.

Колегія суддів, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши на дані про особу обвинуваченого, документи, що їх надано суду апеляційної інстанції під час апеляційного провадження, вважає за можливе пом`якшити обвинуваченому ОСОБА_9 призначене йому судом першої інстанції покарання, що полягатиме у призначенні лише основного покарання, що передбачене санкцією частини статті обвинувачення, без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Мотивами прийняття такого рішення судом апеляційної інстанції є наступне.
ОСОБА_9 вчинено тяжкий злочин, наслідки від якого невідворотні, - у вигляді смерті людини, однак даний злочин є необережним.
Після вчинення кримінального правопорушення обвинувачений не чинив спроб залишити місце події, дочекався поліції, присутній під час огляду місця ДТП.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, надав показань з приводу обставин події, виказав щире каяття у вчиненому, активно сприяв у розкритті злочину. Вказані обставини визнані такими, які пом`якшують покарання обвинуваченому.
Обвинувачений виключно позитивно характеризований по місцю реєстрації, як особа, яка користується авторитетом у мешканців села, і на яку скарг не надходило /аркуш провадження 124, том 1/.
ОСОБА_9 одружений /аркуш провадження 121-123 том 1 /, дружина пенсіонер по інвалідності (має інвалідність ІІІ групи безстроково), яка має дозвіл на виконання лише легкої праці, не пов`язаної із тривалим перебуванням на ногах /аркуш провадження 41, 42 том 2/. Дружина, як і малолітній син обвинуваченого, перебувають на утриманні останнього.
Як встановлено, ОСОБА_9 не перебуває на обліках у лікарів психіатра та нарколога, не судимий.
Відсутні у справі й обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому.
Зауважується судом й на те, що потерпіла в суді першої інстанції (що правильно взято до уваги судом першої інстанції) не наполягала на суворому покаранні для обвинуваченого, вибачила його, претензій будь-якого характеру не висловила.
Суду апеляційної інстанції обвинуваченим надано копії трудової книги, згідно із якою обвинувачений має стаж роботи водієм. Дана професія є його основним заробітком, оскільки з 2013 по 2018 роки він працював за професією, а з 2018 року по 2019 рік також водієм службового автомобіля за кордоном країни.
Враховуючи інвалідність дружини, факт навчання малолітнього сина у навчальних закладах, - він також постійно використовує автомобіль для потреб сім`ї.
Враховуючи викладене, досліджені обставини даного провадження, особу обвинуваченого, вимоги законодавства, положення і рекомендації Пленуму ВСУ, висновки у рішеннях ЄСПЛ, а також і те, що призначення обвинуваченому ОСОБА_9 такого додаткового покарання як позбавлення права керувати транспортними засобами, позбавить можливості виконувати свої професійні обов`язки, знайти роботу за професією, стане причиною втрати обвинуваченим заробітку та можливості утримувати та піклуватися про дружину та сина, - колегія суддів вважає за можливе не призначати обвинуваченому ОСОБА_9 додаткове покарання за вчинене кримінальне правопорушення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Відтак, беручи до уваги зазначене вище, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги обвинуваченого й змінює вирок суду першої інстанції в частині призначення додаткового покарання.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 418, 419, 424 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 січня 2020 року стосовно ОСОБА_9 змінити в частині призначення додаткового покарання.

ОСОБА_9 вважати засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без позбавлення права керувати транспортними засобами, і на підставі ст. 75 КК України звільненим від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком тривалістю два роки шість місяців.

В іншій частині вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 січня 2020 року стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4