Провадження № 1-кп/947/964/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2020 року Київський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в приміщені суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000728 від 26.11.2016 року відносно: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кишинів республіки Молдова, громадянина республіки Молдова, молдованина, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого вироком Приморського районного суду м. Одеси від 13.11.2018 року за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 до 2 років позбавлення волі, вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 15.04.2020 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 289 КК України до 7 років позбавлення волі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
26.11.2016, приблизно о 04:30 год, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, достеменно знаючи, що керування транспортними засобами під впливом наркотичних речовин заборонено, не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії, приступив до керування автомобілем «Аudi А8», р/н НОМЕР_1 , чим допустив порушення вимог п/п «а» п. 2.1., п/п «а» п. 2.9. «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), що зобов`язують водія:

п. 2.1. «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії і талон, що додається до посвідчення»;

п. 2.9. «Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння чи перебуваючи під впливом наркотичних або токсичних речовин».

У той же день, приблизно о 04:35 год., перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, чим позбавив себе можливості правильно орієнтуватися в дорожній обстановці, здійснював рух зі швидкістю руху приблизно 160 км/год по проїзній частині просп. Небесної Сотні з боку вул. 13 Лінія в напрямку вул. Левітана, в Київському районі м. Одеса, тобто з перевищенням максимально допустимої швидкістю руху в населеному пункті, не виконуючи законні вимоги працівників поліції про зупинку керованого ним транспортного засобу та переховуючись від них, чим порушив вимоги п. 2.4, п. 12.4. вказаних Правил, якими передбачено:

п. 2.4. «На вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил»;

п. 12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год».

Будучи неуважним ОСОБА_7 , рух керованого автомобіля постійно не контролював, обрав швидкість руху керованого автомобіля, без урахування дорожньої обстановки, яка не забезпечує безпеку, і не дає можливість постійно контролювати рух автомобіля, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував та своєчасно не відреагувала на її зміну, чим порушив вимоги п. 1.5., п/п «б» п. 2.3. зазначених Правил, що зобов`язують водія:

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків».

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

п/п б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі».

Діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, маючи об`єктивну і реальну можливість недопущення дорожньо-транспортної події, водій ОСОБА_7 , наближаючись до будинку № 30-А по просп. Небесної Сотні в Київському районі м. Одеса, відволікся від керування, заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив, а навпаки, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників руху, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, не обрав безпечну швидкість руху та відповідно не відреагував на зміну дорожньої обстановки у вигляді рухаючихся попереду в попутному напрямку транспортних засобів, в результаті чого у порушення вимог п.п. 12.2., 12.3. вказаних Правил, якими передбачено:

п. 12.2. «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги»;

п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

Допустив зіткнення передньою переважно правою частиною кузову керованого ним транспортного засобу із задньою лівою частиною кузову автобуса «БАЗ А 092.01», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який здійснював рух попереду в попутному напрямку руху.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Аudi А8» ОСОБА_9 отримала наступні тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму в формі забою головного мозку тяжкого ступеня з переломами кісток мозкового та лицевого відділів черепу, що спричинила розвиток коматозного стану (кому 3), забійні рани та синці голови, які відносяться до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень.

Допущені водієм ОСОБА_10 порушення вимог п. 1.5., п/п «а» п. 2.1., п/п «б» п. 2.3., п. 2.4., п/п «а» п. 2.9., 12.2., 12.3., 12.4. Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних тяжких наслідків у вигляді заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, з відповідною кримінально-правовою кваліфікацією його дій погодився, цивільний позов прокуратури Одеської області, в інтересах КНП «Міська клінічна лікарня № 1» Одеської міської ради, визнав, зазначивши, що 26.11.2016 року приблизно о 04 годині 00 хвилин, він викрав автомобіль «Ауді А8», та не маючі посвідчення водія, та знаходячись в наркотичному сп`янінні, сів за його кермо. Разом з ним в автомобілі знаходилась його знайома, потерпіла ОСОБА_9 Рухався зі швидкістю приблизно 160 км/г, переховуючись від працівників поліції, не справився з керуванням та скоїв зіткнення в маршруткою. У скоєному щиро розкаюється.

Від потерпілої ОСОБА_9 надійшла заява про розгляд кримінального провадження без її участі.

Покази ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Враховуючи пояснення обвинуваченого, а також те, що він не оскаржує фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду не має сумнівів в добровільності та правдивості його позиції, тому відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого та дослідженням даних, які характеризують його особу, матеріалів що підтверджують судові витрати по справі та місцезнаходження речових доказів, при цьому інші учасники процесу проти цього не заперечували.

За таких обставин, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України в повному обсязі доведена, а відтак дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_11 виду та міри покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_7 раніше засуджений, не працює, відповідно до ст. 12 КК України обвинувачується у скоєні тяжкого злочину.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_11 , щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення злочину особою, що перебуває у стані наркотичного сп`яніння.

Крім цього, суд також бере до уваги досудову доповідь Київського районного відділу філії держаної установи «Центр пробації» в Одеській області, відповідно до якої виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства.

За таких обставин, враховуючи викладене, суд з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про його особу, приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів можливо лише у разі ізоляції від суспільства та призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.

Підстав для застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України судом не встановлено.

Суд вважає за необхідне не призначати ОСОБА_7 додаткове покарання передбачене ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами, так як, ОСОБА_7 посвідчення на право керування транспортними засобами не отримував, тобто зазначеного соціального права не набув.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України якщо після постановлення вироку в справі, буде встановлено, що засуджений винний ще в іншому злочинні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, суд призначає покарання на підставі ст. 70 ч.4 КК України. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами передбаченими ст. 72 КК України.

Враховуючи, що ОСОБА_7 15.04.2020 року був засуджений вироком Малиновського районного суду м. Одеси за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 289 КК України до 7 років позбавлення волі, без конфіскації, суд вважає за необхідне визначити остаточне покарання, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань. Крім того, суд вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання, відбуте покарання за вироком Малиновського районного суду від 15.04.2020.
При вирішенні питання щодо зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання обвинуваченому суд приймає до уваги, що згідно до Правового висновку, який надано в п.п.102-107 Постанови Великої палати ВС в справі № 663/537/17 від 29.08.2018 року, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII.

Зважаючи на викладене, враховуючі, що злочин обвинуваченим скоєно 26.11.2016 року, в строк покарання обвинуваченому належить зарахувати строк попереднього ув`язнення з 03.06.2020 року до набрання вироком законної сили, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Вирішуючи питання про цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі КНП «Міська клінічна лікарня № 1» Одеської міської ради на суму 12 600 гривень 00 копійки, суд вважає, що цивільний позов підлягає задоволенню у відповідності до ч.1 ст. 129 КПК України.

Відповідно до ст. 124 КПК України, з ОСОБА_5 на користь держави підлягають стягненню витрати за проведення автотехнічної експертизи № 5557 від 10.10.2017 року в сумі 3 095 (три тисяч дев`яносто п`ять) гривень ; транспортно-трасологічної експертизи № 5558 від 17.10.2017 року в сумі 3 714 (три тисячі сімсот чотирнадцять) гривень; автотехнічної експертизи № 791-А від 29.11.2019 року в сумі 1413 (одна тисяча чотириста тринадцять) гривень 09 (дев`ять) копійок.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368, 370,373,374, КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк шість років без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання призначеного вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 15.04.2020 року та покарання, призначеного цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців без позбавлення права керування транспортними засобами.

Зарахувати на підставі ч. 4 ст. 70 КК України в строк відбування покарання, повністю відбуте покарання за вироком Малиновського районного суду від 15.04.2020.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з часу фактичного затримання, а саме: 03.06.2020 року.
Цивільний позов прокурора Одеської області, в інтересах держави в особі КНП «Міська клінічна лікарня № 1» Одеської міської ради про стягнення матеріальної шкоди - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави в особі КНП «Міська клінічна лікарня № 1» Одеської міської ради (р/р НОМЕР_3 в АТ «Ощадбанк», код ЄДРПОУ 1998986, МФО 328845) - 12 600 (дванадцять тисяч шістсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави процесуальні витрати за проведення експертиз, а саме:

- автотехнічної експертизи № 5557 від 10.10.2017 року в сумі 3 095 (три тисяч дев`яносто п`ять) гривень ;

- транспортно-трасологічної експертизи № 5558 від 17.10.2017 року в сумі 3 714 (три тисячі сімсот чотирнадцять) гривень;

- автотехнічної експертизи № 791-А від 29.11.2019 року в сумі 1413 (одна тисяча чотириста тринадцять) гривень 09 (дев`ять) копійок.

Речові докази копії матеріалів кримінального провадження №0005208 від 26.11.2016 року - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_11 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

У відповідності до вимог ст. 72 КК України, обвинуваченому ОСОБА_11 зарахувати в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення, з 03.06.2020 року, тобто з дня обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, по день набрання вироку законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На вирок учасниками кримінального провадження може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1