Справа № 522/2830/20
Провадження №1-кп/522/1041/20
УХВАЛА
19 червня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси:
під головуванням судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,
захисника обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,
перекладача ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 з тримання під вартою на нічний домашній арешт та клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеси, українця за національністю, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, такого що офіційно не працевлаштований, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у кримінальному провадженні за №0006832 від 06.10.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187, ч.2 ст. 189 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Приморським районним судом м. Одеси розглядається кримінальне провадження №0006832 від 06.10.2018, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст.187, ч.ч. 2 ст. 189 КК України, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених:
- ч.ч. 2 ст. 186 КК України, за кваліфікуючими ознаками відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб та повторно;
- ч. ч. 2 ст. 189 КК України, за кваліфікуючими ознаками - вимога передачі чужого майна (вимагання), з погрозою насильства над потерпілим, вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинене повторно;
- ч. 2 ст. 187 КК, за кваліфікуючими ознаками напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Ухвалою суду від 12.05.2020 року кримінальне провадження призначене до судового розгляду.
На момент винесення даної ухвали судове провадження не завершено, по ньому триває судовий розгляд, при цьому строк дії обраного судом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 спливає 20.06.2020 року.
У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 заявила клопотання про зміну запобіжного заходу її підзахисному з тримання під вартою на нічний домашній арешт. Зазначене клопотання обґрунтовано тим, що ризики, які зазначаються у клопотанні стороною обвинувачення насправді не існують. Крім того, з 25.05.2020 року батько обвинуваченого тяжко хворіє та потребує допомоги сина, а також запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не дає йому можливості завершити навчання у ВНЗ.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_5 та в свою чергу заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтоване тим, що продовжують існувати ризики, передбачені у п.п.1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, існує необхідність запобігання спробам переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому провадженні.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики не доведені та висунуте обвинувачення необґрунтоване і безпідставне, при цьому вважали достатнім запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.
Заслухавши думку учасників процесу, судом встановлено наступне.
Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши надані матеріли, прийшов до висновку про наступне.
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, іншого обвинуваченого, експерта або спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; або вчинити інше кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
В судовому засіданні на теперішній час, з урахуванням того, що докази судом ще не досліджувались, сторона обвинувачення довела наявність обґрунтованої підозри обвинуваченому у вчиненні інкримінованому йому злочину, однак не довела існування підстав, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Пунктом 38 рішення ЄСПЛ «Сергій Волосюк проти України» від 12.03.2009 р. (заява № 1291/03) передбачено, що згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.
Як зазначено у рішенні по справі «Хайредінов проти України» (Заява № 38717/04), «Суд підкреслює, що розумність строку тримання під вартою ніколи не оцінюється in abstracto. Іншими словами, пункт 3 статті 5 Конвенції ( 995_004 ) не може вважатися таким, що безумовно дозволяє тримання під вартою, якщо тривалість такого тримання не перевищує певного строку. Виправдання будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами державної влади (див. рішення у справі «Шишков проти Болгарії» (Shishkov v. Bulgaria), N 38822/97, пункт 66, ECHR 2003-I (витяги)».
Крім того, у вказаному рішенні, зазначено, що існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект пункту 3 статті 5 Конвенції ( 995_004 ) не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим (див. рішення у справі «Власов проти Росії» (Vlasov v. Russia), N 78146/01, пункт 104, від 12 червня 2008 року, з подальшими посиланнями).
Суд погоджується з висновком сторони обвинувачення про те, що в зазначеному кримінальному провадженні існують доведені ризики того, що ОСОБА_4 може:
- переховуватись від органів досудового розслідування та суду, обумовлений тим, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, відповідальність за які передбачена виключно у виді позбавлення волі, у тому числі з конфіскацією майна.

- незаконно впливати на потерпілих та свідків у зазначеному кримінальному провадженні, оскільки у відповідності до ст. 23 КПК України та 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та повинен бути дослідженим судом під час судового провадження безпосередньо, а тому, зважаючи на стадію судового провадження, цей ризик продовжує існувати;

Що стосується висновку прокурора про наявність в даному кримінальному провадженні ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, суд звертає увагу на те, що таке твердження є припущенням та матеріалами провадження жодним чином не підтверджується, натомість, обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та матеріалів, наданих у судовому засіданні захисником обвинуваченого, ОСОБА_4 має місце реєстрації та постійного проживання, мешкає з батьками, тобто має міцні соціальні зв`язки. При цьому, як встановлено судом, з 25.05.2020 року до теперішнього часу батько ОСОБА_4 - ОСОБА_4 перебуває на лікуванні у нейрохірургічному відділенні КНП «Міська клінічна лікарня №1» ОМР у важкому стані після епілептичного нападу з діагнозом: важка закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку важкого ступеню, епідуральний крововилив в правій тім`яній області, субарахноїдальний крововилив, лінійний перелом правої тім`яної кістки з розповсюдженням на СЧЯ, уламковий перелом лівоїскулової дуги і венечного відростку нижньої щелепи, стан після епіднападу, що підтверджується довідкою від 02.06.2020 року виданою КНП «Міська клінічна лікарня №1» ОМР.
Крім того, ОСОБА_4 є студентом ВНЗ, що підтверджується відповідною довідкою Одеського національного морського університету і суд вважає, що перебування під вартою не дозволяє обвинуваченому продовжувати навіть дистанційне навчання.
Враховуючи викладене, на переконання суду, стороною обвинувачення не було доведено неможливості застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки останнього впродовж судового розгляду кримінального провадження, натомість, стороною захисту доведено підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п.п. «с» Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Згідно з ч. 1, 3-6 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.
Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.
Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Таким чином, враховуючи обставини вчинення злочинів, в яких підозрюється ОСОБА_4 та особу обвинуваченого, нові обставини, зазначені адвокатом у клопотанні про зміну запобіжного заходу, є достатні підстави вважати, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які посилається сторона обвинувачення, зокрема, можливого переховування від суду, а також незаконного впливу на потерпілого та свідків в кримінальному провадженні існують, проте застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованим через надмірну суворість, у зв`язку з чим запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю за місцем його проживання в м. Одеса буде достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки та запобігання названим вище ризикам.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 31, 32, 177-178, 183, 182, 201, 331, 350, 369-372 КПК України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 .
Клопотання захисника ОСОБА_4 ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_4 , задовольнити частково.
Змінити, обраний відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги, строком на 60 днів, тобто до 17.08.2020 року включно, із застосуванням електронного засобу контролю.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора в розумні строки;
2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;
3) не відлучатися з міста Одеси без дозволу слідчого, прокурора або суду;
4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт, інші документи, що дають право на виїзд/в`їзд з України;
5) утримуватись від спілкування із особами допитаними як свідки в рамках даного кримінального провадження.
Відповідно до ст. 202 КПК України обвинувачений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає негайному звільненню з під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання.
Виконання ухвали та контроль за поведінкою обвинуваченого покласти на ГУНП в Одеській області, якому відповідно до вимог ч. 4 ст. 181 КПК України необхідно негайно поставити обвинуваченого на облік, про що повідомити суд.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, направити уповноваженій особі місця ув`язнення обвинуваченого та відповідній посадовій особи ГУ НП в Одеській області.
Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ч.2 ст.179 КПК України у разі невиконання умов запобіжного заходу у виді домашнього арешту або покладених на нього обов`язків, до них може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на них може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом 7 днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали проголошено 19 червня 2020 року.
Суддя ОСОБА_1