ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/463/20 Справа № 176/648/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2019 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, громадянина України, засудженого 13.09.2011 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього належного йому майна, зараховано ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення за період з 23.07.2010 року по 20.12.2011 року, в строк відбування покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,
за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_9 ,

встановила:
Вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, згідно ст. 82 КК України.
Рішення суду обґрунтовано тим, що за період відбування покарання ОСОБА_6 характеризувався посередньо та позитивно, останній час лише посередньо, до праці залучався періодично та в ці періоди отримував заохочення, не завжди погоджувався та відмовлявся від запропонованої роботи на певних ділянках, відношення до праці було безініціативним, враховуючи значний строк невідбутого покарання, те, що ОСОБА_6 засуджено за вчинення особливо тяжких та тяжкого злочинів, суд прийшов до висновку, що у засудженого відбувалися позитивні прояви в поведінці, однак підстави вважати, що останній став на шлях виправлення - відсутні.

Захисник не погодилась з даним рішення суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання засудженого про застосування до нього вимог ст. 82 КК України.
Посилається на те, що ОСОБА_6 став на шлях виправлення, має 12 заохочень, порушень дисципліни не має, виконує роботи з благоустрою колонії, на даний час не працевлаштований по незалежним від нього причинам, для подальшого розвитку та отримання додаткової спеціалізації з 2019 року навчається, тривалий час працював та отримував заробітну плату.
Вказує, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, злочину було вчинено вперше.
Під час апеляційного розгляду засуджений та його захисник підтримали вимоги скарги та просили їх задовольнити, та застосувати вимоги ст. 82 КК України.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних вимог сторони захисту. Вважав ухвалу законною та обґрунтованою.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддюдоповідача, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що вона не може підлягати задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, ч. 3, ч. 4 ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК України для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі.
Становлення особи на шлях виправлення розцінюється як прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, що може бути ефективно продовжуватись й в умовах відбування менш суворого покарання. При цьому, висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен ґрунтуватись не на характеристиці особи за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування зміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а на даних за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 17 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльності організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Вимогами ст. 6 КВК України визначено, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, а ресоціалізація - це свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.
Згідно зі ст. 8 КВК України засуджені зобов`язані виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідністю інших осіб, виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань.
Саме під час відбування покарання, структура та форми якого наведені у зазначених нормах КВК України, засуджений і набуває права, у тому числі і на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, яке може бути застосоване лише якщо засуджений під час відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Із матеріалів провадження видно, що ОСОБА_6 відбуває покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна.
Початок строк відбування покарання - 23.07.2010 року.
Кінець строку 26.02.2024 року.
Згідно характеристики від 27.03.2019 року засуджений ОСОБА_6 з 27.07.2010 року утримувався в СІЗО № 1 м. Мурманська (Російська Федерація), з 25.11.2010 року в СІЗО № 3 м. Бєлгорода (Російська Федерація). Характеризувався посередньо, працевлаштованим не був, стягнень, заохочень не мав.
З 22.12.2010 року утримувався в Криворізькій УВП № 3, характеризувався посередньо, працевлаштований не був, мав 1 стягнення, заохочень не мав.
З 04.01.2012 року відбуває покарання в ДУ Жовтоводська виправна колонія (№26). Характеризується посередньо, дотримується норм, які визначають порядок та умови відбування покарання та розпорядок дня установи.
Має 12 заохочень, стягнень не має.
На виробництві установи не працевлаштований по незалежним від нього причинам, активно залучається до робіт з благоустрою колонії та прилеглих територій. До праці ставиться сумлінно, постановлені завдання виконує вчасно та якісно, проявляє ініціативу.
В колективі відділення користується повагою, не конфліктує, своєю поведінкою надає засудженим позитивний приклад.
Відвідує програми диференційованого виховного впливу.
Відповідно до висновку комісії установи від 28.03.2019 року, засуджений ОСОБА_6 на довів своє виправлення, тому йому відмовлено у застосуванні до нього вимог ст. 82 КК України.
У колегії суддів немає підстав та відомостей, що ставлять під сумнів такі висновки комісії, створеної адміністрацією установи, де засуджений відбуває покарання, оскільки лише адміністрація цієї установи систематично та безпосередньо спостерігає за процесом перевиховання засудженого.
Враховуючи викладене, те, що поведінка засудженого не була стійкою за весь період відбування, що ОСОБА_6 засуджений за вчинення тяжких та особливо тяжкого злочину, строк, який залишився до кінця відбування покарання, що складає майже чотири роки, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання засудженого про застосування до нього вимог ст. 82 КК України.
Сукупність вказаних даних була прийнята до уваги судом першої інстанції. Їм надано належну оцінку.
Отже, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_6 не довів, що дійсно став на шлях виправлення. Для цього останньому потрібен більш тривалий час.
Вказані висновки суду першої інстанції об`єктивно підтверджуються відомостями, що є наявними в особовій справі засудженого, тому не можуть спростовуються апеляційними доводами сторони захисту, які містять лише суб`єктивні твердження щодо можливості застосування до засудженого ст. 82 КК України про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, а також щодо його незгоди з оскаржуваною ухвалою.
За таких обставин колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні клопотання засудженого, внаслідок неефективності такого заходу щодо попередження вчинення ним нових злочинів, що підтверджується даними, наведеними вище.
Ухвала суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою. Тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції, залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4