ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1274/20 Номер провадження 11-кп/814/705/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретаремОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю прокурора представника лікарської комісії захисника особи, щодо якої вирішується питання про зміну примусових заходів медичного характеруОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №11-кп/814/705/20 за апеляційною скаргою прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 на ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 27 березня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою щодо ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого у АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, судимого,

змінено примусовий захід медичного характеру, призначений ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 листопада 2019 року в зв`язку із вчиненням суспільно-небезпечного діяння, яке передбачене ч.1 ст.296, ч.2 ст.15 та ч.1 ст.186 КК України, з лікування в закладі з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на висновок лікарської комісії, відповідно до якого у ОСОБА_9 наявні явища стійкої ремісії, формування достатньої критики до свого захворювання та вчинених дій, а також з огляду на те, що він на теперішній час не являє собою значну суспільну небезпеку.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу місцевого суду та постановити нову, якою продовжити застосування ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру у вигляді лікування у психіатричному закладі зі звичайним наглядом.

Вважає, що висновок суду суперечить висновку комісії лікарів-психіатрів №28 від 10 березня 2020 року.

Зазначає, що ОСОБА_9 неодноразово лікувався в психіатричних закладах, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не бажав виконувати рішення суду та був госпіталізований лише в січні 2020 року.

Вказує на нетривалий проміжок ремісії у обвинуваченого, відсутність у нього критики до власного захворювання та стверджує про неможливість зробити висновок про низький ступінь суспільної небезпеки ОСОБА_9 .

У запереченнях на апеляційну скаргу головний лікар КП «Полтавська обласна клінічна психіатрична лікарня ім. О.Ф. Мальцева Полтавської обласної ради» просить залишити ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 27 березня 2020 року без змін.

Зазначає, що ОСОБА_9 потребує пом`якшення примусових заходів медичного характеру, враховуючи позитивні зміни його психічного стану.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення представника лікарської комісії, який підтвердив висновок лікарів про можливість пом`якшення примусових заходів медичного характеру, міркування ОСОБА_9 та його захисника про законність і обґрунтованість судового рішення, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Положеннями ст. 94 КК України встановлено, що залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру:

1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку;

2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом;

3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом;

4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

Відповідно до ч.2 ст. 514 КПК України зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.

Згідно з ч.1 ст. 95 КК України, ч.3 ст. 514 КПК України, ч.3 ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» зміна застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність зміни застосування таких примусових заходів.

Пленум Верховного Суду України у пункті 19 постанови №7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами заходів медичного характеру та примусового лікування» роз`яснив, що зміна примусового заходу медичного характеру може полягати лише в його пом`якшенні у зв`язку з поліпшенням психічного стану здоров`я.

Суд під час розгляду заяви представника закладу з надання психіатричної допомоги дотримався наведених вимог закону.

Як вбачається з матеріалів справи, до Київського районного суду м. Полтава з заявою про зміну примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричну лікарню зі звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_9 звернувся лікар-психіатр 2-Б відділення КП «Полтавська обласна клінічна психіатрична лікарня ім. О.Ф. Мальцева Полтавської обласної ради» ОСОБА_11 .

При цьому до заяви долучено висновок комісії лікарів-психіатрів №28 від 10 березня 2020 року.

Відповідно до даного висновку, який підтвердив в судовому засіданні представник лікарської комісії, попри наявність у ОСОБА_9 відповідного захворювання, у його стані здоров`я відбулися зміни у вигляді стійкої ремісії, нормалізувалася поведінка, відсутні суїцидальні, агресивні та інші поведінкові порушення, а також наявні формування достатньої критики до захворювання та вчиненого протиправного діяння, позитивна налаштованість на прийом підтримуючого лікування, а також теплі взаємини з матір`ю.

Місцевий суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, обґрунтовано зазначив, що обставини, наведені у висновку комісії лікарів-психіатрів свідчать про те, що на теперішній час ОСОБА_9 не являє собою значну суспільну небезпеку.

Доводи прокурора про ухилення ОСОБА_9 від лікування є непереконливими.

Адже, як встановлено в засіданні апеляційного суду, ОСОБА_9 після застосування примусових заходів медичного характеру з`явився до психіатричної лікарні, проте його не було госпіталізовано, оскільки рішення суду не набрало законної сили. Після отримання копії ухвали суду з відміткою про набуття нею законної сили, він добровільно повернувся до лікарні та проходить лікування.

Сам по собі факт притягнення в минулому ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності не спростовує висновків лікарів про поліпшення стану його психічного здоров`я і не може в даному випадку бути перешкодою для пом`якшення заходів медичного характеру.

Не узгоджуються з приписами ч.2 ст.95 КК України і доводи прокурора щодо нетривалого часу перебування ОСОБА_12 в закладі з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом. Відповідно до цієї норми Кодексу особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу.

Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зміни ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418 та 514 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 27 березня 2020 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4