Справа № 452/912/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/32/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 452/912/16-к про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Самбір, Львівської області, який зареєстрований в АДРЕСА_1 , та фактично проживає в АДРЕСА_2 ,

за ч. 1 ст. 286 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

представника потерпілого

ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 ,

за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_8 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 03 грудня 2018 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 03 грудня 2019 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. Згідно із ч. 5 ст. 74 КК України, звільнено ОСОБА_5 від призначеного покарання на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_11 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 1 000 (одну тисячу) грн. 00 коп. відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_12 7 000 (сім тисяч) грн. 00 коп. відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат по справі.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 09 січня 2012 рокуміж16.00 та 17.00 год., керуючи автомобілем марки „NISSAN Primera, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись ним по автодорозі Львів-Ужгород, в напрямку до м. Старий Самбір, при проїзді її ділянки в районі бару «Затишок» на 77 км. +650м., що за межами населеного пункту м. Самбір Львівської області, порушив вимоги п. 1.2. розділу 1, п. 10.1 розділу 10 та п. 11.2 розділу 11 чинних Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року: п.1.2 - в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів; п.10.1 - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п.11.2 - нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, які виразились в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не рухався якнайближче до правого краю проїзної частини дороги, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху, де керований ним транспортний засіб зіткнувся з автомобілем «SEAT ALHAMBRA» державний номерний знак НОМЕР_2 Чеської Республіки, яким керував, рухаючись у зустрічному напрямку і мав перевагу у русі, водій ОСОБА_11 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «SEAT ALHAMBRA» державний номерний знак НОМЕР_3 Республіки, ОСОБА_11 отримав згідно висновку судово-медичної експертизи тілесні ушкодження у вигляді, закритого перелому тіла грудини, синці на передній поверхні грудної клітки праворуч, поверхневу забійну рану та садно в ділянці лівої китиці, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по ознаці довготривалого розладу здоров`я, пасажирка вказаного автомобіля ОСОБА_12 отримала згідно висновку судово-медичної експертизи тілесні ушкодження у вигляді закритого косого уламкового перелому нижньої третини правої плечової кістки із зміщенням кісткових уламків, синець на передній поверхні грудної клітки справа по передньо-пахвовій лінії, синець на боковій поверхні лівого стегна в середній третині, синець на передньо-боковій поверхні лівої гомілки в верхній третині, садно на передній поверхні правого колінного суглобу, синець на передньо - внутрішній поверхні правої гомілки в верхній третині, синець на внутрішній поверхні правої щиколотки, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по ознаці довготривалого розладу здоров`я та другий пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_8 отримав згідно висновку судово-медичної експертизи тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носа зі зміщенням відламків та частковим порушенням носового дихання справа, синець на спинці носа, який опускається в орбітальні ділянки на верхні і нижні повіки, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Порушення вищевказаних вимог Правил дорожчого руху водієм ОСОБА_5 , є в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Таким чином, ОСОБА_5 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, вищенаведеними діями вчинив порушення Правил безпеки дорожнього руху, що спричинило тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості потерпілим, тобто скоїв злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України.

На вирок суду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_10 та потерпілий ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_10 просить оскаржуваний вирок скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 286 КК України закрити на підставі п.3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог, захисник зазначає, що вирок суду підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність. Звертає увагу, що зазначені у вироку показання ОСОБА_5 у певній частині не відповідають тим, які ОСОБА_5 надав у судовому засіданні. Вважає, що з аналізу показань потерпілихОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , зокрема щодо відстані, на якій виникла небезпека для руху автомобіля «SEAT ALHAMBRA», реєстраційний номер НОМЕР_4 Чеської Республіки, вбачається, що такі суперечать висновку комплексної транспортно-трасологічної та судово-автотехнічної експертизи, проведеної за матеріалами кримінального провадження №15/16 від 08.05.2013, висновку повторної комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 5693/6673 від 06.08.2013 та висновку додаткової комісійної судової автотехнічної експертизи № 3224 від 06.05.2014, які суд необґрунтовано відкинув. У зазначених експертизах детально проаналізовано та спростовано показання потерпілих, зокрема ОСОБА_11 щодо пояснень останнього про момент виникнення небезпеки та описану ним траєкторію руху його автомобіля. Більше того, судом безпідставно відкинуто висновки вказаних експертиз, у яких обґрунтовано зазначається про неможливість встановлення експертним методом місця зіткнення автомобілів.
Також, вважає, що судом необґрунтовано не взято до уваги висновок комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи за матеріалами кримінального провадження №15/16 від 2013, висновок повторної комісійної судової транспортного трасологічної та автотехнічної експертизи № 5693/6673 від 06.08.2013, та висновок додаткової комісійної судової автотехнічної експертизи № 3224 від 06.05.2014, відповідно до яких саме дії потерпілого ОСОБА_11 перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДПТ.
Зазначає, що згідно з висновком судової автотехнічної експертизи за № 1/776 від 26.11.2015, який покладено судом в основу вироку, зокрема в частині пояснень експерта ОСОБА_13 слідує,що місцем зіткнення автомобілів встановлено місце на ділянці розташування найбільш інтенсивного осипу уламків та деталей автомобілів з посиланням на позначку № 2 на схемі ДТП до протоколу огляду місця події від 09.01.2012. У той же час, на думку захисника, даний висновок експертизи протирічить протоколу огляду місця події від 09.01.2012, у якому зазначено:«По всій дорозі, по всій її ширині знаходяться осипи скла та дрібні деталі від автомобілів».

Крім того, звертає увагу, що суд необґрунтовано відкинув показання свідка ОСОБА_14 , з показань якого слідує, що останній рухався в попутному напрямку з ОСОБА_5 , зокрема рухався позаду останнього. ОСОБА_11 рухаючись у зустрічному напрямку, виїхав на зустрічну смугу руху, по якій рухався обвинувачений ОСОБА_5 , після чого відбулося зіткнення автомобілів на смузі руху, по якій рухався ОСОБА_5 .

У зв`язку з цим, вважає, що існують підстави для обґрунтованого сумніву у допустимості та достовірності зазначених доказів у справі, та як наслідок, підстав для розумного сумніву в доведеності вини ОСОБА_5 .
Потерпілий ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок в частині цивільного позову скасувати та ухвалити новий, яким заявлений цивільний позов задовольнити; стягнути з обвинуваченого в його користь 82788,58 грн завданої майнової шкоди; при цьому залишає за собою право клопотати перед апеляційним судом про проведення додаткової товарознавчої експертизи через значне знецінення розмірів збитків, обчислених ще у 2011 році.

В обґрунтування апеляційних вимог потерпілий ОСОБА_8 покликається на те, що суд, вирішуючи цивільний позов у кримінальному провадженні, проігнорував вимоги Договору між Україною та Чеською Республікою про правову допомогу у цивільних справах, ратифікований Законом України від 10 січня 2002 року, відповідно до стаття 18 якого Документи, складені або засвідчені компетентним органом однієї Договірної Сторони та підтверджені підписом уповноваженої особи й офіційною печаткою, є дійсними на території другої Договірної Сторони без подальшого засвідчення. Те ж саме стосується і засвідчення підпису громадянина, копій і перекладів документів, засвідчених компетентним органом. Тобто, з урахуванням наведеного, суд повинен був безперешкодно врахувати як належний, допустимий та достатній доказ технічний паспорт на пошкоджений автомобіль, зареєстрований в Чеській Республіці. Разом з тим суд, у суду виникли проблеми з ідентифікацією власника, прізвище якого фігурує у технічному паспорті на авто, та однаково звучить українською та чеською мовами.
Обвинувачений ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, хоча неодноразово повідомлявся про час та місце судового розгляду.

Так, обвинувачений ОСОБА_15 у судові засідання апеляційного суду, які призначалися на 01 квітня 2019 року, 30 травня 2019 року, 19 вересня 2019 року, 11 листопада 2019 року та 20 січня 2020 року не з`являвся, хоча був належним чином повідомлений про місце та час проведення судового засідання, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення та про поважні причини неприбуття у судове засідання суду не повідомив.

Захисника ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_10 29 березня 2019 року подав до апеляційного суду заяву, у якій зазначає, що не може брати участь у судових засіданнях, оскільки у нього відсутні повноваження на здійснення захисту ОСОБА_5 .

У рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України» в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Також судом враховується практика Європейського суду з прав людини, яка визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України», сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 тривалий час не цікавиться станом розгляду справи за апеляційною скаргою його захисника, ігнорує виклики апеляційного суду, а також те, що в апеляційних скаргах не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційних скарг захисника ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_16 без участі ОСОБА_5 .

Заслухавши доповідь судді, представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 та заперечив апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , думку прокурора, який заперечив проти доводів апеляційних скарг, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи й дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 , слід задовольнити частково, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 - залишити без задоволення з таких підстав.
На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Незважаючи на невизнання ОСОБА_5 своєї вини, такий висновок підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, зокрема: даними в судовому засіданні суду першої інстанції показаннями потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_17 , свідка ОСОБА_14 , показаннями допитаного у суді першої інстанції експерта ОСОБА_13 .

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_5 доведена письмовими доказами, а саме:
-протоколом огляду і перевірки технічного стану транспорту від 09.01.2012 - автомобіля «SEAT ALHAMBRA» державний номерний знак НОМЕР_2 ;
-протоколом огляду і перевірки технічного стану транспорту від 09.01.2012 - автомобіля „NISSAN Primera державний номерний знак НОМЕР_1 ;
-висновком судово - медичної експертизи № 53 від 24.01.2012;
-висновком судово - медичної експертизи по матеріалах справи № 316/12 від 14.08.2012;
-висновком судово - медичної експертизи по матеріалах справи № 315/12 від 14.08 - 03.09.2012;
-висновком судової автотоварознавчої експертизи № 639 від 29.02.2012;
-протоколами відтворення обстановки та обставин дорожньо-транспортної пригоди від 09.07.2012 за участю ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 ;
-висновком транспортно-трасологічної експертизи №337 від 27 квітня 2012;
-протоколом відтворення обстановки та обставин дорожньо-транспортної пригоди від 17.07.2012 з участю ОСОБА_5 ;
-висновком автотехнічноїекспертизи (обставин та механізму ДТП) №1/437 від 10.10.2012;
-висновком дорожньо-технічної експертизи №3225 від 06.12.2013;
-протоколом проведення слідчого експерименту від 09.06.2015 року із схемою та фото таблицею, складених за участю потерпілого ОСОБА_8 ;
-висновком судової авто-технічної експертизи № 1/776 від 26.11.2015 р. із фотоматеріалами.
У ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд не бере до уваги твердження захисника про те, що оцінка доказів судом проведена з грубим порушенням вимог ст. 94 КПК України, оскільки суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності й дав оцінку доказам відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно не взяв до уваги висновок комплексної транспортно-трасологічної та судово-автотехнічної експертизи за матеріалами кримінального провадження № 15/16 від 08.05.2013, висновок повторної комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №5693/6673 від 06.08.2013, висновок додаткової комісійної судової автотехнічної експертизи № 3224 від 06.05.2014, які фактично проведені із врахуванням, «лише як правомірної позиції (пояснень, показань) ОСОБА_5 », без врахування та детального дослідження інших доказів у справі і, зокрема, протоколу огляду місця події від 09.01.2012 із схемою та фототаблицею, є не конкретними, не усувають суперечностей, пропонують альтернативні взаємо протилежні варіанти відповідей, з формальних підстав не дають чітких відповідей на поставлені запитання.
Щодо інших доводів апеляційної скарги захисника, зокрема щодо розбіжностей у показаннях потерпілих, показань ОСОБА_18 , згідно з якими він мав розмову із водієм ОСОБА_11 і той визнавав, що виїхав на зустрічну полосу, однак даної розмови ніхто не чув, то такі були предметом дослідження у суді першої інстанції та суд надав їм належну оцінку.

Також, на думку колегії суддів, висновок судової автотехнічної експертизи за № 1/776 від 26.11.2015, який покладено судом в основу вироку, зокрема в частині пояснень експерта ОСОБА_13 про те,що місцем зіткнення автомобілів встановлено місце на ділянці розташування найбільш інтенсивного осипу уламків та деталей автомобілів з посиланням на позначку № 2 на схемі ДТП до протоколу огляду місця події від 09.01.2012, не суперечить протоколу огляду місця події від 09.01.2012, у якому зазначено:«По всій дорозі, по всій її ширині знаходяться осипи скла та дрібні деталі від автомобілів», як про це зазначає у своїй апеляційній скарзі захисник.

З урахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_10 доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи вважає безпідставними й до уваги не бере.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягнули за собою безумовне скасування судового рішення, не встановлено.

При призначенні ОСОБА_5 покарання суд з дотриманням вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, призначив обвинуваченому покарання в межах санкції вчиненого ним злочину у виді обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами. Таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин невеликої тяжкості із моменту його вчинення минуло більше трьох років, за цей час він інших злочинів не вчиняв та не ухилявся від суду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що його слід звільнити від покарання у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України.

З огляду на викладене підстав для задоволення апеляційних вимог захисника апеляційний суд не вбачає.

Переглядаючи вирок в частині апеляційних доводів потерпілого ОСОБА_8 , щодо допущеної судом першої інстанції неповноти під час розгляду цивільного позову потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , колегія суддів дійшла такого висновку.
Згідно з ч. 2. ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. У відповідності до частини 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Так у вироку суду першої інстанції вказано, наявні в матеріалах кримінального провадження копії документів на автомобіль «SEAT ALHAMBRA» 5С67263 Чеської Республіки, які не перекладені на українську мову та не завірені належним чином, і на які представник потерпілого вказував як на докази належності вказаного автомобіля на праві власності ОСОБА_11 (оригінали вказаних доказів позивачем та його представником суду не надані), суд вважає недопустимими доказами і, у відповідності до ст.78 ЦПК України, не бере до уваги.
Враховуючи наведене, суд вказав, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Разом з тим, відповідно до ч. 6 ст. 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.
Проте, судом зазначені вимоги закону не враховані, та потерпілим не було надано можливості надати суду оригінал технічного паспорту автомобіля автомобіля «SEAT ALHAMBRA» 5С67263 Чеської Республіки, або належним чином завірені копії.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відмова суду першої інстанції по суті в частині відшкодування матеріальної шкоди вартості транспортного засобу, перешкоджає повторному зверненню позивача в суд першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до своїх процесуальних можливостей обмежених ст.ст. 404, 408 КПК України, колегія суддів вважає неможливим задовольнити апеляційну скаргу потерпілого у повному обсязі, а тому з урахуванням загальних засад кримінального провадження передбачених ст.ст. 7, 9 КПК України вважає за можливим вирок суду в частині вирішення цивільного позову скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про слушність апеляційних доводів потерпілого ОСОБА_8 щодо необґрунтованості та невмотивованості вироку в частині відмови в задоволенні цивільного позову, що обумовлює часткове задоволення його апеляційних вимог, а вирок в цій частині підлягає скасуванню та призначенню нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 03 грудня 2018 року щодо ОСОБА_5 в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 щодо відшкодування майнової шкоди скасувати та призначити в Самбірському міськрайонному суді Львівської області новий розгляд цивільного позову ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 в частині відшкодування майнової шкоди в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

с у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4