Справа № 468/998/19-к
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

іменем УКРАЇНИ

03.02.2020 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка кримінальне провадження №0000282 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Привільне Баштанського району Миколаївської області, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого 09.11.2018 року Баштанським районним судом Миколаївської області за стст. 289 ч. 1, 289 ч. 2, 70, 75,76 КК України до п`яти років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком в три роки,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України,

з участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

07.07.2019 року близько 23.30 годин в м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області ОСОБА_3 , маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення умисних злочинів, передбачених ч.1 ст. 289, ч.2 ст. 289 КК України, біля магазину «АТБ Маркет-183» по вул. Баштанської республіки, 42 зустрів свою знайому ОСОБА_8 , яка у вказаному місці знаходилася за дерев`яним столиком разом із ОСОБА_7 та запросила ОСОБА_3 приєднатись до них для розпивання алкогольних напоїв.

В ході розпивання алкогольних напоїв ОСОБА_7 залишив свій мобільний телефон марки «Huawei» моделі «P Smart» чорного кольору із чохлом типу - книга чорного кольору на столі та відійшов у справах, після чого слідом за ним також відійшла ОСОБА_8 . В той час у ОСОБА_9 виник злочинний умисел на вчинення крадіжки вказаного телефону із чохлом.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на викрадення чужого майна, ОСОБА_3 з корисливих мотивів, перебуваючи за столом поряд із магазином «АТБ Маркет-183» по вул. Баштанської республіки, 42, м. Баштанка, близько 23.50 годин 07.07.2019 року таємно шляхом вільного доступу зі столу викрав мобільний телефон марки «Huawei» моделі «P Smart» чорного кольору, вартістю 3951 грн, із чохлом типу - книга чорного кольору, вартістю 123,33 грн, який належав ОСОБА_7 , та поклав його до лівої зовнішньої кишені своїх шортів.

Після того ОСОБА_3 , утримуючи при собі викрадений мобільний телефон із чохлом, залишив місце вчинення злочину, чим заподіяв ОСОБА_7 матеріальних збитків на суму 4074,33 грн.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 скоїв злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину ОСОБА_3 визнав частково, при цьому вказав, що не бажав викрадати телефон. 07.07.2019 року вночі він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, біля магазину АТБ в м. Баштанка зустрів свою знайому ОСОБА_10 , яка сиділа за столиком з ОСОБА_11 . Обвинувачений сів біля них та в певний момент ОСОБА_12 встав з-за столу та обвинувачений помітив на столі мобільний телефон Мельника і хотів за його допомогою зайти в мережу Інтернет, тому взяв його до рук. Дозволу на те, щоб забирати телефон та залишати з ним даний столик обвинувачений від власника не отримував. Обвинувачений забрав вказаний телефон марки «Huawei» в чохлі-книжці та пішов з ним з місця події і такі його дії ніхто не помітив, бо він в той момент був сам за столиком. Обвинувачений зайшов до кущів за магазином та заснув там. Коли обвинувачений прокинувся вранці, то виявив при собі телефон потерпілого, зрозумів, що вчинив та вирішив його віднести до поліції. По дорозі до поліції його зустріли поліцейські, які вказали, що розшукують його з-приводу даного телефону. Обвинувачений віддав поліцейським вказаний телефон та написав відповідну заяву, це відбувалось без понятих, а наступного дня до нього знову приїхали поліцейські, повернули телефон та він його знову видав при понятих, фотофіксації та складенні протоколу. Обвинувачений розкаюється у вчиненому, наполягає на тому, що не хотів викрадати телефон, хоча розумів, що телефон йому не належав та він не отримував у власника дозволу забрати його з собою.

Крім визнання обвинуваченим обставин події, його винуватість у скоєному підтверджується іншими дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності.

Потерпілий ОСОБА_7 в суді показав, що пізно вночі з 07 на 08.07.2019 року він сидів за столиком біля таксистів поруч з магазином АТБ в м. Баштанка та пив пиво. До них підійшов ОСОБА_13 , який перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, сів до них за столик та почав пити пиво. ОСОБА_13 спитав у потерплого чи є в його телефоні, який лежав на столі, доступ до Інтернету, потерпілий залишив телефон та сказав, що якщо йому потрібно, він може подивитись, а сам відійшов недалеко від столика, поспілкуватись зі своїм знайомим. Потерпілий спілкувався зі своїм знайомим близько 1-2 хвилин та стояв спиною до столика, де залишався один ОСОБА_13 , оскільки ОСОБА_14 також кудись пішла Коли потерпілий повернувся до столика, то ні ОСОБА_15 , ні телефону потерпілого вже не було, потерпілий не бачив, як ОСОБА_13 взяв його телефон. Оскільки потерпілий дозволив скористатись його телефоном тільки на місці та не дозволяв обвинуваченому забирати його телефон, то наступного дня 08.07.2019 року в другій половині дня він звернувся до поліції, щоб знайшли ОСОБА_15 та телефон потерпілого. Поліцейські сказали потерпілому, щоб той одразу не писав заяву, а написав її коли вони знайдуть ОСОБА_16 . 09.07.2019 року після обіду він знову приїхав до поліції, йому сказали, що знайшли ОСОБА_16 та телефон і він написав заяву про злочин, вказавши в телефоні ІМЕІ з коробки з-під телефону. В заяві про злочин були викладені обставини так, як вони дійсно виглядали та відбувались в ту ніч. Через деякий час йому повернули його мобільний телефон. ОСОБА_13 в подальшому вибачився перед потерпілим та він не має до обвинуваченого претензій.

Свідок ОСОБА_17 в суді пояснив, що ввечері 09.07.2019 року біля магазину АТБ в м. Баштанка знайомий йому поліцейський запросив його бути понятим при проведенні слідчих дій щодо крадіжки мобільного телефону. На місці події був ще один понятий та при них ОСОБА_16 , який був одягнений в шорти та футболку, з кишені шортів дістав та добровільно видав поліцейським чорний у чохлі мобільний телефон, вказавши, що викрав його у таксистів. Вказані дії фотографувались слідчим. Обвинувачений ще щось писав, але свідок не знає що саме. При проведенні даної слідчої дії ОСОБА_16 жодних зауважень не заявляв.

Свідок ОСОБА_18 вказав, що знаходився біля магазину АТБ та його запросив поліцейський бути понятим при вилученні телефону, на що свідок погодився та прийшов на вказане поліцейським місце, де перебувала слідча та щось писала. Пізніше підійшов інший понятий. При них ОСОБА_16 видав з кишені штанів мобільний телефон, пояснивши, що взяв його «поклацати». Свідок не пам`ятає, чи здійснювали фотографування, але зауважень щодо суті проведених дій ніхто не заявляв та всі підписали складений протокол. Селін при цьому був з похмілля, але поводився адекватно. ОСОБА_18 вказав, що також бачив потерпілого ОСОБА_12 та ОСОБА_16 за одним столиком біля магазину АТБ вночі перед тим, як у потерпілого був викрадений телефон. Після цього свідок від`їхав по справах, а коли приїхав, то ОСОБА_16 вже на місці не було, а ОСОБА_12 вказав, що в нього зник телефон та свідок допомагав потерпілому розшукувати ОСОБА_16 , у зв`язку з чим їздив з потерпілим по місту, розшукуючи обвинуваченого, але так його тієї ночі і не знайшли.

Із заяви ОСОБА_7 від 09.07.2019 року слідує, що останній звернувся до поліції із заявою, в якій просив вжити заходів до невідомої особи, яка з 07.07.2019 року на 08.07.2019 року викрала належний йому мобільний телефон марки «Huawei» чорного кольору з відповідними ІМЕІ.

З витягу з ЄРДР слідує, що відомості за даною заявою ОСОБА_7 від 09.07.2019 року були внесені до ЄРДР 10.07.2019 року о 19.05 год. за №0000282.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 09.07.2019 року та фототаблиці до нього - місцем вчинення злочину є ділянка місцевості біля магазину «АТБ» по вул. Баштанської республіки, 42 в м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області, на якій знаходиться столик з лавками.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 09.07.2019 року та фототаблиці до нього при огляді слідчим за участі двох понятих ділянки місцевості, що розташована з тильної сторони магазину АТБ-маркет в м. Баштанка по вул. Баштанської республіки, 42, ОСОБА_3 з лівої кишені шортів видав мобільний телефон марки «Huawei» в шкіряному чохлі у вигляді книжки. Вказаний телефон в ході огляду був поміщений до полімерного пакету та вилучений слідчим.

Відповідно до протоколу огляду предмету від 13.07.2019 року та фототаблиці до нього слідчим за участі потерпілого ОСОБА_7 був оглянутий мобільний телефон марки «Huawei» моделі «P Smart» чорного кольору з чохлом типу книжка чорного кольору.

Із розписки ОСОБА_7 від 13.07.2019 року слідує, що останній отримав від поліції мобільний телефон марки «Huawei» моделі «P Smart» чорного кольору з чохлом типу книжка чорного кольору.

Відповідно до висновку експерта № 2221 від 17.07.2019 року ринкова вартість бувшого у користуванні мобільного телефону марки «Huawei» моделі «P Smart» чорного кольору станом на 07.07.2019 року з урахуванням зносу становить 3951 грн. Ринкова вартість бувшого у користуванні чохла типу книга зі штучної шкіри станом на 07.07.2019 року з урахуванням зносу становить 123,33 грн.

Вказані вище докази поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України - таємному викраденні чужого майна (крадіжці).

Оцінюючи при цьому показання обвинуваченого щодо обставин крадіжки суд вважає їх достовірними лише в тій частині, що узгоджується з іншими доказами по справі: показаннями потерпілого, свідків, протоколами огляду місця події, огляду предмету.

Заперечуючи винуватість обвинуваченого у вчиненні крадіжки, сторона захисту посилається на його показання щодо того, що він не бажав викрадати телефон потерпілого, а бажав лише використати його для виходу в мережу Інтернет, а також на показання потерпілого, який не заперечував можливість обвинуваченого таким чином використати його телефон.

Такі показання суд враховує через призму встановлених з показань самого обвинуваченого, потерпілого та свідка ОСОБА_18 обставин події.

А з вказаних фактичних обставин слідує, що обвинувачений заволодів та фактично вилучив з володіння власника всупереч його волі належний йому телефон, діяв при цьому таємно для оточуючих та самого потерпілого, діяв достатньо швидко, оскільки потерпілий на нетривалий час відійшов недалеко від столика, де він перебував з обвинуваченим. Сама поведінка потерплого, щодо того, що він одразу спільно зі свідком ОСОБА_18 почав розшукувати обвинуваченого, який викрав його телефон, наступного дня звернувся до поліції для вжиття передбачених законом заходів по встановленню місця знаходження обвинуваченого та повернення потерпілому його телефону, свідчить про те, що потерпілий не надавав дозволу обвинуваченому забирати з собою телефон потерпілого, тобто свідчить, що обвинувачений не отримував від потерпілого згоди на фактично вчинені ним дії по відношенню до майна потерпілого.

Суд не може погодитись з позицією сторони захисту щодо того, що обвинувачений не мав мети викрадати чи присвоїти майно обвинуваченого, а планував його повернути.

Оцінюючи надані в суді показання обвинуваченого ОСОБА_3 щодо того, що він не бажав викрадати телефон потерпілого, а планував скористатись ним для входу в мережу Інтернет та повернути його потерпілому, суд порівнює їх з іншими доказами по справі, а також встановленими судом фактами щодо обставин такого заволодіння та вважає показання обвинуваченого ОСОБА_3 в цій їх частині недостовірними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за скоєне.

На переконання суду, дійсну спрямованість умислу особи можливо встановити не тільки показаннями обвинуваченого щодо того, яка була мета його дій та як він усвідомлював та сприймав свої дії. Спрямованість умислу особи також знаходить своє відображення і в характері та способі його дій, оскільки цілеспрямовані дії особи, в тому числі, є результатом її вольової, інтелектуальної діяльності.

В даному випадку цілком очевидно, що обвинувачений при заволодінні телефоном діяв таємно, про що свідчать обставини справи, а саме те, що він забрав телефон саме в той момент, коли нікого безпосередньо за столиком не було, а потерпілий відійшов від столика та повернувся до столика спиною.

Обвинувачений, хоч і отримав згоду потерплого скористатись телефоном на місці, але навіть не намагався його використати дозволеним потерпілим чином, а одразу його забрав та одразу залишив не тільки столик, а і взагалі зник з місця події та потерпілий не зміг його знайти того вечора.

Одразу після виявлення факту зникнення телефону потерпілий вживав заходів по розшуку ОСОБА_3 та свого телефону та одразу наступного дня звернувся щодо цього до поліції.

Комплекс вказаних обставин однозначно вказує на те, що обвинувачений, діючи саме в такий спосіб та за таких обставин, усвідомлював протиправність заволодіння мобільним телефоном потерпілого, діяв умисно щодо цього та всупереч волі потерпілого.

При цьому, обвинувачений фактично присвоїв собі телефон потерпілого та зник з місця події, тобто отримав реальну змогу розпорядитись викраденим майном потерпілого, а, отже, крадіжка була закінчена з моменту, коли обвинувачений отримав таку змогу розпорядитись чужим майном, і той факт, що в подальшому обвинувачений вирішив здати викрадене майно поліції свідчить про його розкаяння та бажання усунути шкідливі наслідки свого діяння, але на склад злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України не впливає взагалі.

Позиція сторони захисту щодо того, що потерпілий не бажав притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого, а його примусили в поліції написати заяву, - спростовуються матеріалами справи та показаннями самого потерпілого ОСОБА_7 , з яких слідує, що потерпілий одразу наступного дня звернувся до поліції щодо вжиття заходів по встановленню місця знаходження ОСОБА_3 та повернення викраденого в нього телефону, при цьому, потерпілий в суді вказав, що повідомив поліцейським, що ОСОБА_3 викрав його телефон, тому очевидно, що вжиття заходів щодо тих питань, які ініціював потерпілий перед поліцією, могло відбутись тільки в межах відповідного кримінального провадження. Тому, звернувшись до поліції з питань викрадення його майна, потерпілий сам побажав початку відповідних процедур, що і було зафіксовано в подальшому його заявою про злочин.

Той факт, що заява про злочин була написана потерпілим не в день його відвідування поліції, а наступного дня - 09.07.2019 року не суперечить положенням ст. 214 КПК України та визначеним даною нормою строкам, а тому не може бути підставою для визнання здобутих по даному кримінальному провадження доказів недопустимими.

Сторона захисту просила визнати недопустимими протоколи огляду місця події від 09.07.2019 року, оскільки вони були складені до внесення відомостей до ЄРДР, та такі відомості були внесені не негайно після проведення таких оглядів, а наступного дня. Крім того, до протоколів долучені фототаблиці, які не були підписані всіма учасниками даної слідчої дії. Також протокол огляду місця події від 09.07.2019 року за яким був вилучений мобільний телефон, був складений за участю ОСОБА_3 , який був вказаний в ньому в якості підозрюваного, та при даній слідчій дії було порушене його право на захист та не роз`яснене право на залучення йому захисника.

Суд не може погодитись, що заявлені вище стороною захисту обставини зумовлюють недопустимість даних протоків огляду місця поді від 09.07.2019 року у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст. 214 КПК України можливе проведення огляду місця події до внесення відомостей про злочин до ЄРДР, при цьому такі відомості мають бути негайно внесені до ЄРДР після завершення такого огляду. При цьому, ані положення ст. 87 КПК України, які передбачають підстави визнання доказів недопустимими, ані вказані вище положення ст. 214 КПК України не передбачають, що недотримання визначеної в ст. 214 КПК України негайності внесення відомостей до ЄРДР тягне за собою визнання такого протоколу огляду недопустимим. Крім того, відомості за даним злочином до ЄРДР були внесені наступного дня після проведення оглядів місця події, що не порушує визначеного ст. 214 КПК України загального 24-годинного строку для внесення таких відомостей до ЄРДР.

За такого, відсутні підстави для визнання вказаних доказів недопустимими з цих підстав.

Що стосується підписання додатків до протоколів огляду місця події від 09.07.2019 року тільки слідчим, то відповідно до ч.3 ст. 105 КПК України додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків.

При цьому, цілком очевидно, що власне протоколи заповнювались слідчим на місці проведення слідчої дії, а фотозображення виготовлялись слідчим пізніше, тому такі додатки виготовлялись лише слідчим без понятих, тому і їх підписання лише слідчим не суперечить процитованим вище положенням ч.3 ст. 105 КПК України, у зв`язку з цим відсутні підстави для визнання вказаних доказів недопустимими з цих підстав.

Що ж стосується вказівки на першій сторінці протоколу огляду місця події від 09.07.2019 року на те, що ОСОБА_3 брав участь в даній слідчій дії в якості підозрюваного (бо відомості про нього записані слідчим саме у відповідній графі бланка протоколу), то вказаний запис є очевидно помилковим, оскільки, по-перше, на останній сторінці ОСОБА_3 поставив свій підпис в якості учасника, а не підозрюваного. По-друге, ОСОБА_3 в даному кримінальному провадженні станом на 09.07.2019 року не міг мати такого статусу, оскільки відомості до ЄРДР в даному провадженні були внесені тільки 10.07.2019 року. По-третє, допитані в суді поняті ОСОБА_17 та ОСОБА_18 вказали, що ОСОБА_3 будь-яких заяв щодо участі захисника чи заперечень щодо суті проведеного огляду місця події не висловлював.

При цьому, вказаний протокол лише фіксує вилучення у ОСОБА_3 мобільного телефону, при цьому в ньому жодних пояснень чи показань ОСОБА_3 не зафіксовано, тому відсутні підстави вважати, що при вилученні даним протоколом огляду мобільного телефону, будь-яким чином були порушені права ОСОБА_3 на захист, при цьому, сторона захисту навіть не обґрунтовує в чому по суті полягало порушення права ОСОБА_3 на захист при складенні такого протоколу.

Крім того, сам обвинувачений в суді пояснив, що коли усвідомив, що він вчинив, - бажав повернути викрадений ним телефон потерпілому або передати його поліції, за такого, не вбачається підстав сумніватись в об`єктивності та допустимості вчинених при огляді місця події 09.07.2019 року дій по вилученню слідчим мобільного телефону.

Суд не погоджується також з позицією сторони захисту щодо того, що показання понятого ОСОБА_17 є сумнівними, оскільки той вказав про знайомство з поліцейським, який його запросив для участі в огляді місця події. По-перше, свідок лише вказав, що знайомий йому поліцейський, зустрівши його випадково біля магазину, біля якого планувалось провести огляд, запросив його для участі в такому огляді та інших обставин будь-якої заінтересованості даного свідка в результатах даного кримінального провадження суду не було заявлено. По-друге, дані обставини не визнаються законом такими, що унеможливлюють залучення такого понятого до проведення слідчої дії, оскільки відповідно до ч.7 ст. 223 КПК України понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження. По-третє, показання даного свідка, які він надав під присягою та попередженням про кримінальну відповідальність, за своєю суттю не суперечать показанням іншого понятого ОСОБА_18 та власне самому протоколу огляду. По-четверте, обвинувачений ОСОБА_3 не заявив будь-яких підстав для його обмови з боку даного свідка та вказав, що за своєю суттю його показання відповідали обставинам проведеної слідчої дії.

Щодо заявлених обвинуваченим обставин того, що він здав поліції телефон потерпілого за день до проведення огляду місця події від 09.07.2019 року, а потім його повернули ОСОБА_3 для видачі під протокол огляду жодними іншими доказами не підтверджується, тому, як вказано вище, суд такі показання вважає недостовірними.
Не може бути підтвердженням цьому і зауваження сторони захисту на той факт, що при проведенні огляду місця події від 09.07.2019 року за участю ОСОБА_3 для всіх було очевидним, що телефон знаходиться саме у ОСОБА_3 , натомість в заяві про злочин від 09.07.2019 року потерпілий ОСОБА_7 вказав на вчинення крадіжки його телефону невідомою особою.
Дійсно з протоколу огляду місця події від 09.07.2019 року за участю ОСОБА_3 , з показань понятих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 вбачається, що для всіх учасників слідчої дії було очевидним, що викрадений телефон знаходився у ОСОБА_3 при собі, при цьому, з показань потерпілого ОСОБА_7 слідує, що він одразу при зверненні до поліції вказав, що телефон у нього викрав саме ОСОБА_16 , та з показань свідка ОСОБА_18 слідує, що ще в ніч викрадення потерпілий разом з ним шукали саме ОСОБА_16 з приводу крадіжки телефону потерпілого.

Сторона захисту просила визнати недопустимим доказом заяву ОСОБА_3 від 09.07.2019 року відповідно до якої він видав поліції телефон, оскільки, на думку сторони захисту, при відібранні такої заяви було порушене право на захист ОСОБА_3 .

Із вказаної заяви ОСОБА_3 від 09.07.2019 року слідує, що останній склав о/у СКП Баштанського ВП ГУНП України в Миколаївській області заяву про добровільну видачу поліцейським мобільного телефону марки «Huawei», який він викрав в ніч на 08.07.2019 року у невідомого йому чоловіка в м. Баштанка.

Щодо порушення права на захист ОСОБА_3 при відібранні такої заяви, то суду не надано достатніх відомостей щодо того, що ОСОБА_3 бажав участі захисника перед складенням такої заяви чи інших конкретних фактів, які б свідчили про порушення права на захист ОСОБА_3 в даному випадку, натомість в заяві вказано про роз`яснення ОСОБА_3 положень закону про свободу від самовикриття та право не свідчити проти себе, тому суд не вбачає достатніх підстав вважати, що при складенні такої заяви було порушене право його автора ( ОСОБА_3 ) на захист.

Натомість, видача речі, яка може бути доказом злочину, є слідчою дією, оскільки вона спрямована на отримання доказу по справі, а відповідно до ч.1 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.
При цьому, слідчі дії відповідно до ст. 36, 39, 40 КПК України можуть проводити тільки слідчий, керівник органу досудового розслідування та прокурор, співробітник оперативного підрозділу за ст. 41 КПК України може проводити слідчі дії виключно за відповідним письмовим дорученням слідчого або прокурора.

Натомість дану заяву ОСОБА_3 від 09.07.2019 року прийняв оперативний співробітник СКП Баштанського ВП ГУНП України в Миколаївській області ОСОБА_19 , повноваження якого на проведення слідчих дій в даному провадженні перед судом не були підтверджені.

Крім того, відповідно до ст. 214 КПК України до внесення відомостей про злочин до ЄРДР можливо проводити лише одну слідчу дію огляд місця події, всі інші слідчі дії можливо здійснювати виключно після внесення відомостей до ЄРДР.

Натомість відомості до ЄРДР за даним фактом були внесені 10.07.2019 року, а заява ОСОБА_3 , яка була надана суду стороною обвинувачення в якості доказу по даному провадженню, була отримана 09.07.2019 року.

Комплекс вказаних обставин свідчить про істотні порушення вимог КПК України при отриманні такого доказу, у зв`язку з чим відповідно до ст. 86 КПК України суд визнає заяву ОСОБА_3 від 09.07.2019 року про видачу телефону недопустимим доказом та при ухваленні даного вироку не ґрунтує на такій заяві жодних своїх висновків.

Незважаючи на це, комплексом інших належних та допустимих доказів у їх сукупності (показаннями потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , протоколами огляду місця події від 09.07.2019 року, протоколом огляду предмета від 13.07.2019 року, висновком експерта № 2221 від 17.07.2019 року) поза розумним сумнівом підтверджена наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_3 складу злочину та його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України - таємному викраденні чужого майна (крадіжці).

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує особу винного, який не має негативної характеристики, раніше судимий та вчинив злочин в період звільнення від відбування покарання з випробуванням, офіційно не працює, визнання ним своєї вини, характер вчиненого ним суспільно-небезпечного діяння, що віднесене до категорії злочинів середньої тяжкості, відсутність претензій матеріального характеру до обвинуваченого з боку потерпілого у зв`язку з поверненням йому викраденого майна.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає рецидив злочинів.

З урахуванням особи винного і вказаних вище обставин, а також того, що обвинувачений вчинив новий злочин в період іспитового строку, суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі, оскільки інші види покарання є недостатніми для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України речовий доказ мобільний телефон марки «Huawei» моделі «P Smart» чорного кольору з чохлом типу книжка чорного кольору - необхідно залишити у власника ОСОБА_7 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370,374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 09.11.2018 року (справа № 468/1035/18-к), остаточно до відбуття визначивши ОСОБА_3 п`ять років три місяці позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Речовий доказ мобільний телефон марки «Huawei» моделі «P Smart» чорного кольору з чохлом типу книжка чорного кольору - залишити у власника ОСОБА_7 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів.

суддя: