ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11кп/818/1204/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.121 КК України
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченої - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
потерпілого - ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 ,потерпілого ОСОБА_9 та заступника прокурора Харківської області ОСОБА_10 на вирок Київського районного суду м.Харковавід 20 листопада 2017 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2017 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Богодухів, Харківської області, громадянку України, українку, з повною середньою освітою, незаміжню, не працюючу, раніше не судиму, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винною у вчиненні злочину, передбаченогоч.1 ст. 121 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Звільнено ОСОБА_7 від відбуття призначеного покарання на підставі ст.75 КК України з випробуванням та з іспитовим строком на 3 роки, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї в силу ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 у відшкодування понесених витрат на лікування суму в розмірі 12500 грн., у відшкодування витрат у зв`язку з втратою ланцюжка з підвіскою в розмірі 14709 грн., у відшкодування моральної (немайнової) шкоди суму в розмірі 250000 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 , 10.06.2017 року, приблизно о 21.30 год., знаходячись за адресою: м. Харків, «Журавлівський Гідропарк», маючи явні ознаки алкогольного сп`яніння, без поважних на те причин, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин затіяла сварку із потерпілим ОСОБА_9 . Коли ОСОБА_9 намагався її заспокоїти, ОСОБА_7 , почала ображати його нецензурною лайкою, та у ході активних дій зірвала з його шиї золотий ланцюжок. Після чого, ОСОБА_9 , продовжував її стримувати і намагався заспокоїти. В один із моментів, ОСОБА_7 підбігла до столу, який знаходився неподалік, схопила кухонний ніж, і тримаючи його в правій руці лезом у бік ОСОБА_9 , стала ним розмахувати, при цьому всім своїм видом і діями демонструвала реальність своїх намірів заподіяти тілесні ушкодження потерпілому із застосуванням цього ножа. Коли ОСОБА_9 , бажаючи попередити настання тяжких наслідків, намагаючись вихопити у неї ніж, став приймати спроби схопити ОСОБА_7 за руки і вирвати ніж, остання, продовжуючи свої злочинні дії, маючи злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки у формі спричинення тілесних ушкоджень, бажаючи їх настання, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, нанесла один удар ножем у ліве стегно ОСОБА_9 , чим спричинила, згідно висновку судово-медичної експертизи № 4293-Ая/17 від 21.07.2017 року, колото-різане поранення, що належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я. Після чого, продовжуючи вчиняти злочинні дії, ОСОБА_7 нанесла один удар ножем у ліву верхню частину тулуба ОСОБА_9 , чим спричинила, згідно висновку судово-медичної експертизи № 4293-Ая/17 від 21.07.2017 року, проникаюче колото-різане торако-абдомінальне поранення, що належить до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, а також втрату органу селезінки. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 4294-Ая/17 від 21.07.2017 року тілесні ушкодження наявні у потерпілого ОСОБА_9 не суперечать судово-медичним даним в частині терміну і механізму утворення встановлених у нього тілесних ушкоджень.

Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачена ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_9 та заступник прокурора Харківської області ОСОБА_10 подали на нього апеляційну скаргу.

Обвинувачена ОСОБА_7 , з урахуванням доповнених апеляційних доводів, просить вирок Київського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2017 року стосовно неї змінити в частині вирішення цивільного позову, зменшивши розмір стягнення з неї в рахунок відшкодування ОСОБА_11 моральної шкоди до 100 000 грн.
Обґрунтовуючи свою вимогу обвинувачена вказує на те, що визначений розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 250 000 грн., є явно нерозумним та несправедливим.Потерпілий в судовому засіданні не надав достатніх та належних доказів на підтвердження заявленого ним цивільного позову в частині моральної шкоди, у зв`язку з чим оскаржуваний вирок в цій частині не можна вважати законним, обґрунтованим та справедливим, а тому підлягає зміні.
Крім того, обвинувачена зазначає, що вона частково відшкодувала потерпілому завдану шкоду; раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності; позитивно характеризується за місцем проживання; мешкає разом з бабусею, за якою доглядає; має дипломи та сертифікати за період навчання у школі; страждає рядом захворювань у зв`язку з чим просить залишити вирок районного суду без змін в частині призначеного покарання.

В своїй апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 просить вирок районного суду скасуватив частині призначеного покарання ОСОБА_7 і призначити обвинуваченій покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років. В решті вирок залишити без змін.
Потерпілий ОСОБА_9 в апеляційних доводах зазначає, що судом першої інстанції недостатньо враховано, що обвинувачена вчинила злочин у стані алкогольного сп`яніння; спочатку у вчиненому не визнавала своєї вини, вказуючи, що потерпілий завдав сам собі тілесні ушкодження; намагалася уникнути відповідальності за скоєне і просила його не давати проти неї показань.На досудовому розслідуванні та під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції постійно порушувала запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.На думку потерпілого поведінка обвинуваченої не свідчить про її щире каяття та критичне її ставлення до вчиненого нею злочину.Цивільний позов в суді першої інстанції ОСОБА_7 не визнавала, що свідчить про безпідставне застосування до останньої положень ст.75 КК України.

Заступник прокурора Харківської області ОСОБА_10 просить вирок Київського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2017 року в частині призначеного покарання ОСОБА_7 скасувати, у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме необґрунтованого застосування ст.75 КК України, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок м`якості.
Прокурор просить ухвалити новий вироку та призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст. 121 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Прокурор обґрунтовує свою апеляційну вимогу тим, що злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК України, є тяжким злочином; обвинувачена винила злочини у стані алкогольного сп`яніння; матеріальну шкоду не відшкодувала; ОСОБА_7 ніде не навчається та не працює, що в цілому характеризує її як суспільно-небезпечну особу, яка наполегливо не бажає становитися на шлях виправлення та перевиховання, а її каяття у вчиненні злочину не є щирим. За таких обставин, на думку апелянта, призначене ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.75 КК України, враховуючи позицію потерпілого, не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Заслухавши доповідь судді; пояснення прокурора та потерпілого ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні скарги сторони обвинувачення та заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої; доводи обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченої, заперечуючи проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілого; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши оскаржуваний вирок, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга заступника прокурора Харківської області ОСОБА_10 підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 належить залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Дії обвинуваченої кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи , які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.

Обвинувачена ОСОБА_7 фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції не заперечує , щиро розкаялася у скоєному, вважає що суд об`єктивно розглянув справу та врахував обставини, які пом`якшують покарання , в зв`язку з чим просить залишити без змін вирок суду в частині призначеного покарання.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням доводів апеляційних скарг прокурора та потерпілого, конкретних обставин справи, а також фактичного змісту вироку, не в повній мірі виконав вимоги ст. 65 КК України.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Призначаючи вид та розмір покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та конкретні обставини його вчинення;відносини між обвинуваченою та потерпілим; особу винної, її вік, стан здоров*я обвинуваченої та її батьків, наявність обставини, що пом`якшує покарання, у виді щирого каяття; обтяжуючу покарання обставину у виді вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а також дані про особу обвинуваченої, яка має постійне місце проживання та реєстрації в Харківській області, проживає з сім`єю, є громадянкою України, з її слів не працює, раніше не судима та до кримінальної відповідальності не притягувалась, незаміжня, дітей на утриманні не має, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
Приймаючи рішення щодо можливості звільнення обвинуваченої від відбування покарання судом, окрім вищевикладеного, також враховано,що ОСОБА_7 вчинене правопорушення вперше, враховано вік обвинуваченої та відносини між нею та потерпілим до подій, які сталися та після них під час досудового розслідування та суду, визнання позовних вимог в частині доведеності та обґрунтованості, їх визнання з врахуванням відсутності заробітку станом на теперішній час у обвинуваченою.
Разом з тим, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині можливості звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням враховуючи конкретні обставини справи, а саме кількості нанесених потерпілому тілесних ушкоджень, їх тяжкість, знаряддя вчиненого злочину, поведінку обвинуваченої після вчиненого злочину, а також позицію потерпілого в судах першої та апеляційної інстанції, який просив призначити ОСОБА_7 покарання з його реальним відбуттям.

Так, суд при звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання з випробування недостатньо врахував, що конкретні обставини справи, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, кількість нанесених потерпілому тілесних ушкоджень, їх тяжкість, знаряддя вчиненого злочину, поведінка обвинуваченої після вчиненого злочину, неповоротні наслідки, що настали від вчиненого злочину.

Колегія суддів також бере до увагу позицію потерпілого в судах першої та апеляційної інстанції, який просив призначити ОСОБА_7 покарання з його реальним відбуттям.
На думку колегії суддів, в оскаржуваному вироку судом не наведено переконливих обставин, які дають підстави для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, у зв`язку з чим, на переконання колегії суддів, підстави для застосування щодо обвинуваченої положень ст. 75 КК України та її звільнення від відбування покарання з випробуванням - відсутні.

Тому, доводи апеляційної скарги прокурора та потерпілого щодо безпідставного звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України є обґрунтованими.

Згідно ч.1 ст.420 КПК України неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання є підставою для скасування апеляційним судом вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку.

Вивченням даних про особу обвинуваченій ОСОБА_7 встановлено, що раніше не судима, має постійне місце проживання та реєстрації в Харківській області, проживає з сім`єю, є громадянкою України, офіційно не працевлаштована, незаміжня, дітей на утриманні не має, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, потребує «Д» обліку.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , є щире каяття у вчиненому злочині.

Посилання сторони захисту про необхідність визнання обставини, що пом`якшує покарання, у виді часткового відшкодування потерпілому завданої шкоду, на думку колегії, є необґрунтованим, оскільки обвинувачена ОСОБА_7 відшкодувала потерпілому ОСОБА_9 лише незначну частину із визначної вироком суми матеріальної і моральної шкоди тільки та зробила це більше ніж через півтора року після ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Обставиною, що обтяжує покарання згідно ст.67 КК України, необхідно визнати вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів також враховує позицію потерпілого, який просив призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуттям, та фактичні обставини вчиненого злочин, а саме вчинення обвинуваченої у стані алкогольного сп`яніння декількох ножових поранень потерпілому ОСОБА_9 , від одного з яких останній втратив селезінку.

За таких обставин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні обставини кримінального провадження, наведені вище дані про особу обвинуваченої, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, і вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 і попередження скоєння нею нових злочинів призначити їй покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції цього закону, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора задовольняється повністю , а скарга потерпілого частково.

Саме таке покарання, на думку колегії, буде достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нею нових злочинів, що відповідає вимогам норм ч. 2 ст. 50 КК України стосовно дотримання мети кримінального покарання.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги обвинуваченої, колегії суддів не погоджується з її доводами щодо незаконності оскаржуваного судового рішення в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 в частині відшкодування моральної шкоди, з огляду на наступне.
При вирішенні розміру стягнення моральної шкоди суд врахував те, що в результаті неправомірних дій обвинуваченої потерпілому завдано моральних та фізичних страждань у зв`язку з діями обвинуваченої та спричинено тілесні пошкодження і травму у вигляді втрати органу.
Як пояснював потерпілий під час апеляційного розгляду, стан його здоров`я після вчиненого злочину був критичним, тривалий час знаходився на лікуванні та не міг працювати, внаслідок втрати селезінки він вимушений змінити свій звичайний уклад життя, потребує стороннього догляду, навантаження суворо регламентовано рекомендаціями лікарів, вимушений харчуватися тільки дієтичною їжею, в подальшому на протязі життя буде обмежений в харчуванні та навантаженнях , після проведених операцій має значні зовнішні вади (а.с.51-57 т.2)
Згідно роз`яснень, що містяться в п.п.3 та 5 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

З огляду на викладене, апеляційні доводи ОСОБА_7 про те, що суд невірно встановив розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню на користь потерпілого ОСОБА_9 , є суб`єктивними та необґрунтованими.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 420, 371, 373, 374 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргузаступника прокурора Харківської області ОСОБА_10 задовольнити , апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Київського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2017 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1ст. 121 КК Україниу виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання засудженій ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок Київського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2017 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженою - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Головуючий

Судді