УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 638/20276/19

Провадження № 1-кс/638/668/20

11.06.2020 слідчий суддя Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим,

встановив:

20.02.2020 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим, в подальшому вимоги було уточнено, в останній редакції заявник просить суд скасувати постанову прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_4 від 10.02.2020 року про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №0000265 від 28.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 384 КК України та визнати його потерпілим в даному кримінальному провадженні.

Зі скарги і додатків до неї вбачається, що 10.02.2020 року прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_4 винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000265 внесеного до ЄРДР 28.11.2019 року. Оскільки, на думку скаржника, зазначена постанова прокурора підлягає скасуванню, він просить її скасувати в частині відмови у визнанні його потерпілим та зобов`язати слідчого видати йому пам`ятку про права і обов`язки потерпілого у вказаному кримінальному провадженні.

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, подав до суду письмові пояснення та просив слухати справу без його участі, скаргу підтримав в повному обсязі з обставин викладених в ній.

Прокурор в судове засідання не з`явився, що не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги, дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

З досліджених слідчим суддею матеріалів вбачається, що в провадженні військової прокуратури Харківського гарнізону перебувають матеріали кримінального провадження №0000265 внесеного до ЄРДР 28.11.2019 року.

Кримінальне провадження №0000265 від 28.11.2019 року внесено з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 384 КК України.

Частина 1 ст. 384 КК України, передбачає відповідальність за завідомо неправдиве показання свідка, потерпілого, завідомо неправдивий висновок експерта, складені для надання або надані органу, що здійснює досудове розслідування, виконавче провадження, суду, Вищій раді правосуддя, тимчасовій слідчій чи спеціальній тимчасовій слідчій комісії Верховної Ради України, подання завідомо недостовірних або підроблених доказів, завідомо неправдивий звіт оцінювача про оцінку майна, а також завідомо неправильний переклад, зроблений перекладачем у таких самих випадках.
В подальшому в рамках кримінального провадження №0000265 від 28.11.2019 року ОСОБА_3 подав клопотання про визнання його потерпілим.

Однак 10.02.2020 року прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000265 внесеного до ЄРДР 28.11.2019 року.

Відповідно до вимог ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Наразі в матеріалах скарги відсутні будь-які підтвердження того, що ОСОБА_3 було спричинено матеріальну чи моральну шкоду, відсутні відомості, що ОСОБА_3 надавав до військової прокуратури Харківського гарнізону підтвердження спричиненої йому матеріальної чи моральної шкоди, в результаті вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000265, під час розгляду скарги особа, що її подала, також не повідомила якої шкоди їй завдано злочином і чому він повинен бути визнаний потерпілим у вказаному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим постанова слідчого від 10.02.2020 р. про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим є законною і обґрунтованою, такою, що відповідає вимогам КПК України, а тому скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні частини другої статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом. А в даному випадку процесуальний закон не передбачає можливості оскарження рішення слідчого судді в апеляційному порядку.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Аналогічні вимоги щодо гарантування захисту прав, свобод та інтересів кожного у розумні строки незалежним, безстороннім та справедливим судом передбачені ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Разом з тим, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення ЄСПЛ у справі Golder v. The United Kingdom від 21 лютого 1975 року, серія A № 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги (справа Melnyk v. Ukraine від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).

Більш того, спосіб, у який стаття 6 застосовується до апеляційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства (рішення ЄСПЛ у справі Monnelland Morrisv. The United Kingdomвід 2 березня 1987 року, серія A № 115, p. 22, § 56; рішення ЄСПЛ у справі Helmers v. Sweden від 29 жовтня 1991 року, серія A № 212-A, p. 15, § 31).

Аналогічну позицію висловлено в рішенні ЄСПЛ у справі «Скорик проти України», зокрема щодо того, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава повинна гарантувати, що особи, які перебувають під її юрисдикцією, мають право в апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції. При цьому, повинні бути враховані особливості провадження, що розглядається і сукупність проваджень, що здійснюються відповідно до національного правопорядку, а також роль апеляційного суду в них.

Згідно з положеннями ст. 24, ч. 3 ст. 392 КПК України забезпечення гарантованого права на оскарження процесуальних рішень слідчого судді здійснюється в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Так, у частині 1 статті 309 КПК України наведено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування. Крім того, відповідно до вимог частини другої цієї статті, під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі пункту 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.

Скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Таким чином, ухвала слідчого судді, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову прокурора від 10.02.2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000265, не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, оскільки слідчий суддя не відмовив у відкритті провадження за скаргою, не повернув її, а розглянув скаргу по суті з прийняттям рішення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

постановив:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя -