справа № 208/2681/18
№ провадження 1-кс/208/151/20
УХВАЛА
Іменем України

16 січня 2020 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого, погоджене з прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України в межах кримінального провадження № 0000732 від 03.05.2018 року, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, непрацюючого, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немаючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше несудимого, -

встановив:
Слідчий звернувся до слідчого судді з вказаним погодженим з прокурором клопотанням, пославшись на те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України та може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.
В обґрунтування заявленого клопотання слідчим зазначено, що 02.04.2018 ОСОБА_5 , діючи разом з ОСОБА_7 та з невстановленою в ході досудового розслідування особою, перебуваючи поблизу залізничної станції «Воскобійня» в смт. Аули Криничанського району Дніпропетровської області, із застосуванням до потерпілого ОСОБА_8 насильства, небезпечне для його життя та здоров`я, незаконно заволоділи належним останньому автомобілем ВАЗ-2102 д.з. НОМЕР_1 номер рами НОМЕР_2 . Окрім того, 02.04.2018 ОСОБА_5 , діючи разом з ОСОБА_7 та з невстановленою в ході досудового розслідування особою, перебуваючи на відстані приблизно 200 м в північному напрямку від залізничної колії, неподалік від села Аули Криничанського району, силоміць витягли ОСОБА_8 з багажнику та повели його у лісопосадку, де нанесли чисельні удари по всьому тулубу та голові потерпілого ОСОБА_8 . Після цього ОСОБА_5 разом із ОСОБА_7 та невстановленою в ході досудового розслідування особою, вирушили на належному потерпілому автомобілі далі.

Зупинившись на ділянці місцевості, розташованої на відстані приблизно 1 км. від КЗ «Кам`янська ВК № 34» , розташованої по вул. М.Грушевського 214 ум. Кам`янському, ОСОБА_5 діючи разом з ОСОБА_7 та з невстановленою в ході досудового розслідування особою, прагнучи знищити сліди вчиненого кримінального правопорушення, взявши пластикову пляшку, поклали її до ніши - бардачку вищевказаного автомобілю та підпалили її, від чого транспортний засіб, спалахнув.

В результаті умисних протиправних дій потерпілому ОСОБА_8 , згідно висновку експерта № 346-Е від 12.04.2018 останньому заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми з синцями на голові, раною в завушній області справа, садном на правій вушній раковині, яка супроводжувалась явищами струсу головного мозку - відносяться до легких тілесних ушкоджень; тупої травми правої половини грудної клітки з синцем по середньо-пахвинній лінії по верхньому краю реберної дуги, переломами 7-8-9-10 ребер справа по середньо-пахвинній лінії, пневмоторакс та підкірної емфізема грудної клітки праворуч - відноситься до середнього ступеня тілесних ушкоджень; тупої травми лівої половини грудної клітки з синцем по середньо-пахвинній лінії, зломом 5-6 ребер зліва по середньо-пахвинній лінії - відноситься до середнього ступеня тілесних ушкоджень; відкритого перелому правої великогомілкової кістки - відноситься до тяжких тілесних ушкоджень; синців на зовнішній поверхні правого плеча, в верхній частині лівого плечового суглобу, в області гребня клубової кістки зліва, садни в області лівої гомілки, по ліктьовій поверхні правого передпліччя - відносяться до легких тілесних ушкоджень.

На думку слідчого, своїми умисними діями, що виразилися у незаконному заволодінні транспортним засобом, поєднаному з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 289 КК України.
Слідчий посилається на те, що підозра відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України обґрунтовується наступними доказами: показами потерпілого та свідків; протоколом огляду місця події; речовими доказами; протоколом впізнання за участю потерпілого; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_7 ; протоколом впізнання за участю підозрюваного ОСОБА_7 ; висновком судово-медичної експертизи №346-Е та іншими зібраними доказами в їх сукупності.
Слідчий, враховуючи характеризуючи дані на особу підозрюваного ОСОБА_5 , тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, те, що підозрюваний переховувався від органів слідства, вважає наявними ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
У судовому засіданні прокурор Дніпродзержинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 клопотання слідчого підтримав з підстав, зазначених у його мотивувальній частині, наголосив на обґрунтованості підозри та клопотання щодо обрання саме тримання під вартою, як запобіжного заходу відносно підозрюваного, оскільки він весь цей час переховувався від органів слідства, що вказує на те, що він може в будь-який момент залишити межі міста та області. На даний час на розгляді в Заводському районному суді перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , який перебував разом з ОСОБА_9 в викраденому автомобілі та наразі перебуває під домашнім арештом, а тому існує ризик впливу на ОСОБА_10 з боку ОСОБА_9 з метою змінити свої показання. Прокурор, враховуючи всі обставини щодо особи підозрюваного та заявлених ризиків, вважає що інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваним.
У судовому засіданні слідчий СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 підтримала позицію, наголошену прокурором та своє клопотання, посилаючись на обставини, викладені в ньому та просила застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, зазначила, що повідомлена йому підозра є підтвердженою зібраними доказами у їх сукупності. Враховуючи підстави, зазначені у ст. 194 КПК України, наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вважала, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде відповідати меті застосування запобіжного заходу та не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що підозра необґрунтована, він дійсно був в той день в зазначеному слідчим авто, вони там разом випивали, але він, так само як і присутні з ним особи, не били ОСОБА_11 та не підпалювали автомобіль. Зазначив, що ОСОБА_11 добровільно передав авто для керування іншій особі, яка зможе підтвердити його слова. Сам потерпілий на задньому сидінні випивав горілку, в той час як ОСОБА_9 сидів на передньому сидінні та не мав би змоги наносити йому удари, вважає, що свідчення потерпілого дуже противоречиві. Стосовно переховування, ОСОБА_9 пояснив, що весь цей час він працював в пос.Межигір`ї Закарпатської області. Про існування підозри та те, що він у розшуку, йому було невідомо, оскільки він ще до від`їзду посварився з батьком та не спілкувався весь цей час з ним. Він поїхав працювати вранці після події та не мав наміру переховуватись. Після повернення, коли дізнався про те, що перебуває у розшуку, 16.01.2020 р. добровільно прийшов до слідчого, де і був затриманий. Також пояснив, що має міцні соціальні зв`язки, він проживає з дівчиною, в нього є дитина 2017р.н. Він офіційно працював в КП «Міськводоканал» з 2011р. З 2015 року перебував в зоні АТО на контрактній основі, повернувся в 2017 році. Просив обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту за місцем проживання його дівчини, а саме: АДРЕСА_3 .

Захисник у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання. Пояснив, що підозра є необґрунтованою, зазначив, що потерпілий в своїх свідчення дає опис осіб, які наносили йому тілесні ушкодження, як чоловіків 35-40 років, в той час як ОСОБА_9 на той момент було 24 роки, до того ж потерпілий не конкретизує, хто саме та які ушкодження наносив, що не дає можливості обґрунтовано підозрювати ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України. Пояснив, що ризики, заявлені слідчим в клопотанні та підтримані прокурором в судовому засіданні, є також необґрунтованими, оскільки підозрюваний добровільно прийшов до відділення поліції після того, як дізнався про те що перебуває в розшуку. Якби він мав намір переховуватись, міг би залишитись в Західній Україні або в іншому місці, натомість добровільно прийшов. Стосовно ризику впливу на свідка ОСОБА_10 , захисник пояснив, що відносно останнього обвинувальний акт вже перебуває в суді, докази зібрані, тому ОСОБА_9 не має сенсу впливати на ОСОБА_10 . Також не обґрунтований і ризик скоєння іншого правопорушення, оскільки ОСОБА_9 раніше не судимий, є особою з позитивною характеристикою, в нього є бойові заслуги. До того ж, він має місце реєстрації та проживання, де мешкає з дівчиною, має малолітню дитину. Все перераховане свідчить про те, що ризики, заявлені слідчим та прокурором, не знайшли свого підтвердження. Просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Слідчий суддя, вислухавши сторони, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.
Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.
В силу ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Згідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
У провадженні СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження №0000732 від 03.05.2018, виділене з кримінального провадження №0000129 від 02.04.2018р., у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України.
20 квітня 2018 року складено повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, а саме: у незаконному заволодінні транспортним засобом, поєднаному з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_5 , яке вручено його батькові ОСОБА_12 , так як місцезнаходження ОСОБА_5 на той момент встановлено не було.

16.01.2020 ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України та в той же день повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Як вбачається з досліджених матеріалів клопотання та кримінального провадження, обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України підтверджується наступними доказами: показами потерпілого та свідків; протоколом огляду місця події; речовими доказами; протоколом впізнання за участю потерпілого; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_7 ; протоколом впізнання за участю підозрюваного ОСОБА_7 ; висновком судово-медичної експертизи №346-Е та іншими зібраними доказами в їх сукупності.
Фактичні дані щодо обставин, які мають значення для кримінального провадження, надання їм оцінки та встановлення кваліфікаційних складових злочину або їх спростування не вирішуються слідчим суддею під час розгляду даного клопотання, а тому і не можуть оцінюватися докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, слідчий суддя, виходячи з покладених на нього повноважень та обов`язків, зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування відносно нього запобіжного заходу, що узгоджується з приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 177 КПК України.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання слідчого, доходить до висновку про наявність достатньої кількості доказів для обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Слідчий суддя вважає реальними, обґрунтованими та доведеними ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки підозрюваний раніше переховувався від органів слідства та суду, в період часу з 23.04.2018р. по 16.01.2020р. перебував у розшуку, не має достатнього ступеню соціальних зв`язків, які б спростували ризик залишення меж міста, області або країни з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, ОСОБА_9 обізнаний з особами потерпілого та свідків, та може впливати на них з метою ухилення від кримінальної відповідальності або з метою суттєвого зменшення рівня її тяжкості, нівелювання або зменшення доказової бази сторони обвинувачення.
Слідчий суддя з сумнівом ставиться до твердження підозрюваного та його захисника про те, що підозрюваний не був обізнаний про наявність кримінально провадження та існування підозри відносно нього. Посилання на те, що в нього під час роботи в ОСОБА_13 був відсутній вихід в мережу інтернет та відповідно доступ до соціальних мереж, сприймається критично, оскільки крім соціальних мереж існує телефонний зв`язок. У підозрюваного в місті Кам`янське залишились друзі та батько, який у відсутність сина отримав повідомлення про підозру та повинен був повідомити сину про наявність такої підозри. Посилання підозрюваного та сторони захисту на суперечливість свідчень потерпілого слідчий суддя також приймає критично, оскільки слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, оскільки відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі "Мюрей проти Сполученого Королівства" (п.55 Рішення), факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

З досліджених слідчим суддею матеріалів клопотання вбачається, що зібрана доказова база відповідає наведеним вище критеріям. Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».
Практика ЄСПЛ послідовна в підкреслюванні початку розслідування як етапу, коли цей ризик перешкоджання досудовому розслідування або впливу на свідків чи потерпілих може виправдовувати тримання під вартою. Цей підхід випливає з припущення, що розслідування власне і призначене для того, щоб зібрати та зберегти докази. В рішенні ЄСПЛ від 26.01.1993 року у справі «W. v. Switzerland», § 35 сформульовано правову позицію, що згодом потреби розслідування недостатньо виправдовують тримання підозрюваного під вартою: зазвичай цей ризик зменшується тою мірою, як просувається розслідування, збираються свідчення та здійснюється перевірка. Наразі стадія збору доказів, встановлення дійсних обставин кримінального правопорушення ще триває, що виправдовує використання найсуворішого запобіжного заходу з метою унеможливлення незаконного впливу підозрюваної на хід кримінального провадження у його «вразливій» стадії.
Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для тримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливотяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, слідчий суддя не вбачає наразі іншої можливості запобігти ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду у інший спосіб, ніж тримання його під вартою.
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя вважає обґрунтованим клопотання слідчого про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
ЄСПЛ у рішеннях від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29.09.2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.
Виходячи із приписів ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
На думку слідчого судді, жоден із запобіжних заходів, менш тяжчий ніж тримання під вартою, в тому числі й домашній арешт, не забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків.
На підставі викладеного, оцінивши в сукупності встановлені в ході розгляду клопотання обставини, а також доведеність слідчим та прокурором заявлених ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, достатнім та необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного буде застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як жоден з більш м`яких запобіжних заходів, на переконання слідчого судді, не здатен в повній мірі нівелювати визначені вище ризики, а саме не зможе утримати підозрюваного від переховування від органів досудового розслідування та/або суду, а також незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні.
Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

У відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя дійшов висновку за можливе не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки кримінальне правопорушення у скоєні якого підозрюється ОСОБА_5 , вчинено із застосуванням насильства.

Керуючись ст. 176-179, 184, 186, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

постановив:
Клопотання слідчого - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 визначити до 14 березня 2020 року включно.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1