печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 , розташованого у місті Києві про відмову в задоволенні клопотання про залучення потерпілим у кримінальному провадженні № 0001126, -

ВСТАНОВИВ:
До суду надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 , від 27.10.2019 року про відмову в задоволенні клопотання про залучення потерпілим у кримінальному провадженні № 0001126.

Як вбачається із скарги та долучених до неї матеріалів, Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001126 від 14.08.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

25.10.2019 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві у поряду ст. 55 КПК України надійшло клопотання ОСОБА_3 , який є заявником у кримінальному провадженні № 0001126 щодо визнання його потерпілим в означеному кримінальному провадженні та вручення пам`ятки про процесуальні права та обов`язки.

27.10.2019 слідчим Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 винесено постанову про відмову і задоволенні клопотання ОСОБА_3 щодо визнання його потерпілим у кримінальному провадженні № 0001126 від 14.08.2019, оскільки в рамках розслідування вказаного вище кримінального провадження відсутні доведені дані в приводу нанесення будь-якої шкоди ОСОБА_3 , у зв`язку з чим відсутня можливість у визнанні даної юридичної особи в якості потерпілого.

04.11.2019 вищезазначена постанова була направлена на адресу ОСОБА_3 .

Скаржник та його представник про розгляд скарги повідомлялись належним чином, в судове засідання не з`явився. Проте ОСОБА_3 через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги скарги повністю підтримує та просить її задовольнити.

Представник Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві в судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлявся належним чином, заяви, клопотання або письмові заперечення не були подані, про причини неявки до суду не повідомлено.

Відповідно до ст. 107 КПК України, рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію. Фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, за виключенням вирішення питання про проведення негласних (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження приходжу до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Частиною 2 ст. 22 КПК України встановлено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 93 КПК України зазначено, що сторона захисту, потерпілий здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Ініціювання стороною захисту, потерпілим проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому ст. 220 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 220 КПК України встановлено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

На стадії досудового розслідування особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником можуть бути оскарженні рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, що встановлено п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Частиною 1 ст. 223 КПК України визначено, що слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети (ч. 2 ст. 223 КПК України).

Наряду з викладеним, всупереч вимогам ст. 110 КПК України, оскаржувана стороною захисту постанова слідчого є немотивованою.

Враховуючи означене, приходжу до висновку про необгрунтованість оскаржуваної постанови та необхідність її скасування.

Разом з тим, не підлягає скарга задоволенню у частині зобов`язання слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 залучити ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні, оскільки слідчий та прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється, що узгоджується з ч. 1 ст. 36, ч. 5 ст. 40 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. ст. 2,7, 9, 62-4, 220, 221, 303, 309 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
Скаргу - задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 , від 27.10.2019 року про відмову в задоволенні клопотання про залучення потерпілим у кримінальному провадженні № 0001126.

Зобов`язати слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 та/або іншу уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві у кримінальному провадженні у кримінальному провадженні № 0001126 повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 відповідно до ст. 55 КПК України.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала слідчого судді не може бути оскаржена і набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1