КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №11-кп/824/1961/2020 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала
Іменем України

21 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового

засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0009227 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року щодо обвинуваченого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 28.07.2008 року вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільнений від відбуття покарання на підставі ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 2 роки; 18.12.2008 року вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. Звільнений 22.07.2011 року умовно достроково з не відбутим строком 1 рік 7 місяців 16 днів; 03.06.2013 року вироком Подільського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 187, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців з конфіскацією майна; Звільнений 22.10.2018 року умовно достроково з не відбутим строком 2 місяці 23 дні; 18.03.2019 року вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на 4 місяці; Звільнений 21.05.2019 року по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

В с т а н о в и л а :

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
Запобіжний захід ОСОБА_6 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін - тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор».
Строк відбування покарання ОСОБА_6 вказано рахувати з моменту затримання, тобто з 17.12.2019 року.

Згідно вироку, 17.12.2019 року, приблизно о 20 годині 20 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи в торгівельній залі гіпермаркету «Епіцентр» розташованого за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 20-Д, перебуваючи у відділі з промисловими та іншими товарами, шляхом вільного доступу, умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення взяв зі стелажів: ЧВ- Сумка на пояс Bella Піксель гірчичний 2л. - 1 одиниця, автомобіль базовий 1 одиниця, стартовий пакет Київстар «Безлім відео» - 1 одиниця, ірис melier шоколад, 38 г. - 3 одиниці, шкарпетки чол. ТМ Molli - 1 одиниця і поклав їх до кишень та під куртку, темного кольору, в яку був одягнений, потім не розрахувавшись за даний товар та направився до виходу із нього, однак свій злочинний умисел не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівниками охорони гіпермаркету ТОВ «Епіцентр - К».
Внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у разі доведення його до кінця, ОСОБА_6 , міг спричинити ТОВ«ЕПІЦЕНТР - К», , матеріальну шкоду на загальну суму 440 гривень 78 копійок (без урахування ПДВ).

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення та доведеність своєї вини, просить вирокОболонського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року змінити в частині призначеного покарання та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
За доводами апелянта, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання є необ`єктивним та не справедливим.
В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні вироку не було враховано ряд обставин, які певною мірою зменшують суспільну небезпечність вчиненого ним злочину, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; те, що фактично не було завдано шкоду потерпілому та було повернуто майно; його молодий вік, а також те, що він має на утриманні малолітню дитину.

Представник потерпілого ТОВ "Епіцентр К", будучи належним чином повідомленим про день та час апеляційного розгляду в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, в зв`язку з чим, на підставі вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу, позицію прокурора, яка заперечувала проти поданої апеляційної скарги та просила її залишити без задоволення, а вирок суду без змін, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі та наведеними у вироку доказами, і в апеляційній скарзі обвинуваченим не оспорюють ся, а тому не є предметом апеляційного розгляду.
Зі змісту апеляційної скарги та пояснень обвинуваченого і захисника в суді апеляційної інстанції убачається, що обвинувачений ОСОБА_6 порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання.
Положеннями статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Згідно із ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Як вбачається з вироку суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції дотримався наведених норм права.
Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінальних правопорушень середньої тяжкості, врахував суд і дані про особу ОСОБА_6 , який має мололітню дитину, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, а також ту обставину, що фактично потерпілому не було спричинено шкоди, адже, майно повернуто.
Окрім цього, суд встановив обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 щире каяття, та не встановив обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.
Одночасно, суд врахував і ту обставину, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення умисних корисливих тяжких злочинів. І після останнього звільнення в травні 2019 року через незначний час, а саме півроку, вчинив новий умисний корисливий злочин.
Наведене свідчить про те, що судом в повній мірі враховані ті обставини, на які послався в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 .
З врахуванням всіх наведених у вироку обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, який до речі, не оскаржувався і апелянтом в апеляційній скарзі, та з врахуванням всіх наведених вище обставин, дійшов вірного висновку про призначення обвинуваченому покарання не в максимальних межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній його меті як заходу примусу, і на думку колегії суддів, відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів, справедливим, та таким, що не суперечить ст. 65 КК України.
Таким чином, підстав вважати призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання явно несправедливим через його суворість, про що обвинувачений вказує у своїй апеляційній скарзі, не вбачається.
Будь - яких інших обставин, які б пом`якшували покарання та не були враховані судом першої інстанції в апеляційній скарзі обвинуваченого не наведено та судом апеляційної інстанції встановлено не було.
А відтак, підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів не знаходить, в зв`язку з чим апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок суду без змін.
Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, яки й тримається під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4