ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/357/20 Справа № 185/6158/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2019 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянки України, з неповною середньою освітою, розлученої, непрацюючої, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:
- 18 червня 2019 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України, у кримінальному провадженні № 0001147,

за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,

встановила:
Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватою у тому, що вона 28 травня 2019 року о 18.00 годині, проходила повз домоволодіння АДРЕСА_2 , де побачила жіночий велосипед марки «Україна» чорного кольору, який стояв біля бетонного стовпа зв`язку, біля вищевказаного домоволодіння. В цей час у останньої виник умисел, спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 в той же день, приблизно о 18.10 год., таємно, повторно, поки потерпіла ОСОБА_8 , перебувала в магазині «Продукти», який розташований неподалік домоволодіння № 20, що по вул. Мавринській в с. Межиричі Павлоградського району Дніпропетровської області, викрала зазначений велосипед, викотила його на проїзну частину вул. Мавринськогї та поїхала з місця скоєння злочину в бік центру с. Межиричі. У подальшому з викраденим майном зникла та розпорядилась ним на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальний збиток на суму 533 грн. 33 коп.
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання покаранням у виді у виді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт, що було призначено ОСОБА_6 за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року, покарання у виді позбавлення волі строком один рік, остаточно призначено покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі строком один рік.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбуття призначеного за цим вироком покарання у вигляді позбавлення волі, з іспитовим терміном один рік.

Зобов`язано ОСОБА_6 у відповідності до п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до набрання вироком чинності не обрано.

Вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Прокурор не погодився з даним вироком суду. В апеляційній скарзі просить вирок в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити її від відбування покарання з випробовуванням, з іспитовим строком на 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.06.2019 року, виконувати самостійно.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Посилається на те, що статтею 70 КК України встановлено порядок призначення покарання за сукупністю злочинів. Зокрема, ч. 4 ст. 70 КК України передбачено, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в Іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, - покарання призначається за правилами, передбаченими в частинах першій- третій цієї статті.

Відповідно до абз. 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.03 «Про практику призначення судами кримінального покарання», що у разі, коли особа, яку за попереднім вироком було звільнено від відбування покарання з випробуванням, до постановлення вироку в першій справі вчинила інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожен вирок виконується самостійно.

ОСОБА_6 засуджено вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.06.2019 року за ч.1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт, тобто до покарання, яке підлягає реальному виконанню. Злочин, за який ОСОБА_6 засуджено цим вироком до покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, вона вчинила 28.05.2019 року, тобто до ухвалення вироку у першій справі.

Втім суд першої інстанції, в порушення вимог кримінального закону, призначивши обвинуваченій покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, звільнив фактично від відбування реального покарання, визначеного вироком цього ж суду від 18.06.2019 року у виді 80 годин громадських робіт, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Окрім того, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_6 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України і звільняючи її від відбування покарання з випробуванням, не врахував, що вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.06.2019 року набрав законної сили та його звернуто до виконання.

Під час апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просила її задовольнити.
Обвинувачена не заперечувала проти задоволення апеляційних вимог прокурора.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційних вимог прокурора з наступних підставі.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах поданої апеляційної скарги.
Висновки суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій обвинуваченої, та доведеність її вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, є вірними, ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, а тому колегією суддів не перевіряються.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів приходить до наступного.
Статтею 70 КК України встановлено порядок призначення покарання за сукупністю злочинів.
Згідно ч. 4 ст.70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в Іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, - покарання призначається за правилами, передбаченими в частинах першій- третій цієї статті.
Відповідно до абз. 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.03 «Про практику призначення судами кримінального покарання», що у разі, коли особа, яку за попереднім вироком було звільнено від відбування покарання з випробуванням, до постановлення вироку в першій справі вчинила інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожен вирок виконується самостійно.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 засуджено вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.06.2019 року за ч.1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт. Тобто до покарання, яке підлягає реальному виконанню.
Злочин, за який ОСОБА_6 засуджено цим вироком до покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, вона вчинила 28.05.2019 року, тобто до ухвалення вироку у першій справі.
Однак в порушення вимог кримінального закону, суд першої інстанції, призначивши обвинуваченій покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, звільнив її фактично від відбування реального покарання, призначеного вироком цього ж суду від 18.06.2019 року у виді 80 годин громадських робіт, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Крім того, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_6 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України і звільняючи її від відбування покарання з випробуванням, не врахував, що вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.06.2019 року набрав законної сили та його звернуто до виконання.
За таких обставин, оскільки на момент ухвалення оскаржуваного вироку покарання у виді громадських робіт засудженою невідбуто, вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.06.2019 має виконуватись самостійно.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно із вимогами п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, тягне за собою скасування судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування вироку суду у в частині призначення покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 , задовольнити.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_6 , в частині призначення покарання, - скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробовуванням, з іспитовим строком на 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.06.2019 року, виконувати самостійно.

В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок набуває чинності з дня проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченій ОСОБА_6 та прокурору.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4