Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/1044/19
Провадження № 1-кп/499/33/20
У Х В А Л А

Іменем України

21 січня 2020 року смт.Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю учасників кримінального провадження: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000216 від 05 жовтня 2019 року за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженець Польщі, Н-Устріцький район, с.Поляна, громадянин України, українець, одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не судимий, пенсіонер, освіта середньо-технічна, реєстрація та фактичне місце мешкання: АДРЕСА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Іванівського районного суду Одеської області перебуває обвинувальний акт № 0000216 від 05 жовтня 2019 року за обвинуваченням: ОСОБА_4 у вчинені злочину передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

В судовому засіданні потерпілою ОСОБА_5 надано заяву про відмову від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення та вона просить справу відносно ОСОБА_4 закрити, зазначаючи, що ніяких претензій ані морального, ані матеріального характеру до нього не має та пояснює, що з обвинуваченим примирилися і дійшли згоди у відносинах. Подаючи вказану заяву вона розуміє наслідки закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , але наполягає на її розгляді.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що не заперечує проти задоволення заяви поданої до суду про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , погодився на закриття вказаного провадження та просив суд задовольнити вказане клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні також просив провадження відносно нього закрити, так як потерпіла відмовилася від обвинувачення.

Суд, при розгляді справи застосовуючи норми матеріального права виходив з такого.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 26 КПК України відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до ст.284 ч.1 п.7 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник, відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 284 КПК України, якщо обставини, передбачені пунктом 7 частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадження, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Статтею 477 КПК України визначено, що кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених статтею 125 КК України.

Положенням п. 3 ч. 1 ст. 477 КПК України було визначено, що кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених, в тому числі, й ст. 125 КК України.

Вирішуючи питання про закриття цього кримінального провадження, розпочатого за процедурою приватного обвинувачення, слід виходити із загальних положень КПК з урахуванням завдань кримінального провадження, засад верховенства права та диспозитивності, а також дотримуючись балансу публічних та приватних інтересів і загальної справедливості судового провадження.

Статтею 2 КПК передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 КПК України Кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його законного представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №288/1158/16 вказано на те, що «критерієм розмежування кримінальних проваджень у формі приватного та публічного обвинувачення є зумовлене характером і наслідками протиправного діяння співвідношення публічного і приватного інтересу як об`єктів кримінально-правового захисту. Від такого співвідношення залежать передбачені законом способи вирішення конфлікту між винним і потерпілим, у тому числі можливість його розв`язання без застосування заходів кримінальної репресії.

Попри суспільну небезпечність кримінальних правопорушень приватного обвинувачення, як і будь-яких інших злочинів, їх визначальною ознакою є домінування приватного інтересу над публічним, яке надає вирішального значення волевиявленню потерпілого для притягнення чи не притягнення особи до кримінальної відповідальності. Головна ідея запровадження цієї особливої кримінальної процедури у правову систему України полягає в тому, що законодавець надає пріоритет свободі особистості у царині, яка віддана на розсуд індивіда і не може бути об`єктом втручання держави.

Злочини, кримінальне провадження щодо яких здійснюється у формі приватного обвинувачення, завдають шкоди головним чином інтересам окремих осіб, здебільшого, не є тяжкими і зумовлені локальними конфліктами, їх небезпека для держави й суспільства не є значною, а порушені права потерпілих можуть бути ефективно захищені як за допомогою кримінально-правових механізмів, так і в альтернативний спосіб. Завдана цим особам шкода зазвичай не має непоправного характеру, і становище, яке вони мали до вчинення посягання, може бути поновлено, в тому числі, шляхом порозуміння, примирення, компенсації й іншим чином без застосування встановлених державою заходів примусу.

У цих випадках, які є винятками із засади публічності, законодавець надає потерпілому можливість вибору одного з альтернативних варіантів поведінки у відповідь на вчинення щодо нього кримінального правопорушення: ініціювати перед компетентними органами притягнення винного до кримінальної відповідальності; врегулювати кримінально-правовий спір на основі взаємного порозуміння; не вдаватися до жодних дій.

Обираючи спосіб реагування на злочин, потерпілий, користуючись свободою розсуду, самостійно вирішує питання про те, наскільки це протиправне діяння зачіпає його інтереси, наскільки ефективним для їх захисту буде звернення до процедури кримінального судочинства, а в разі початку такої процедури - чи доцільно її продовжувати. Заява потерпілого, або його законного представника, свідчить про його рішення захистити власні інтереси шляхом здійснення кримінального провадження.

Волевиявлення потерпілого про притягнення винного до кримінальної відповідальності є необхідною рушійною силою здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, яке відповідно до частини першої статті 477 КПК може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого, а в разі його відмови від обвинувачення згідно із частиною четвертою статті 26, пунктом сьомим частини першої статті 284 цього Кодексу підлягає безумовному закриттю.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст. 125 КК України, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_4 є злочином невеликої тяжкості і згідно зі ст. 477 КПК України належить до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Суд заслухавши учасників судового процесу дійшов висновку, що клопотання потерпілої про закриття кримінального провадження в зв`язку із відмовою від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення підлягає задоволенню, а тому кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України підлягає закриттю на підставі відмови потерпілої від обвинувачення (п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК).

Цивільний позов по справі не заявлений.

Речові докази по кримінальному провадженню : лезо ножа та рукоятку ножа знищити, одну пару чоловічих туфель повернути власнику ОСОБА_4 .

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого по кримінальному провадженню не обирався.

Керуючись ст.ст.26, 284, 369-372, 477 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальне провадження № 0000216 від 05 жовтня 2019 року за обвинуваченням: ОСОБА_4 у вчинені злочину передбаченого ч.2 ст.125 КК України - закрити у зв`язку із відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Речові докази по кримінальному провадженню : лезо ножа та рукоятку ножа знищити, одну пару чоловічих туфель повернути власнику ОСОБА_4 .

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого по кримінальному провадженню не обирався.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 днів з дня проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СуддяОСОБА_1