Справа № 1-34/03
Провадження № 1-о/456/6/2020
УХВАЛА
іменем України

25 лютого 2020 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию заяву ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 за виключними обставинами,-

ВСТАНОВИВ:

13.11.2019 на адресу суд надійшла заява ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 за виключними обставинами.

В обґрунтування поданої заяви заявник ОСОБА_7 покликається на те, що 26.01.2003 він був затриманий працівниками міліції на території Львівської області, Стрийського району с. Миртюки за підозрою у вчинені злочинів у м. Моршин. 14.11.2003 Апеляційним судом Львівської області відносно нього був винесений обвинувальний вирок. Однак, так як він є громадянином Росії, органи досудового розслідування зобов`язані були негайно повідомити Генеральне консульство Росії у м. Львові про затримання громадянина Росії, у порядку передбаченому ст. 13 Консульської конвенції між Російською Федерацією і Україною від 15.01.1993р. Однак таких дій вчинено не було, таким чином вважає, що слідчим, прокурором та судом було допущено зловживання у результаті якого було прийнято судове рішення.

У зв`язку з цим просить встановити вироком суду вищевказані зловживання слідчого, прокурора та суду під час кримінального провадження про які він дізнався 27.09.2019 із відповіді начальника відділу консульського департаменту Міністерства іноземних справ Російської Федерації від 11.09.2019 № 8348. А також відкрити кримінальне провадження по виключним обставинам про перегляд вироку апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003.

В судове засідання ОСОБА_7 не з`явився у зв`язку з тим, що відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в ФКУ ВК-18 УФСІН Росії по Ямало-Ненецькому автономному округу. Про розгляд заяви ОСОБА_7 був належним чином повідомленим, про що свідчить копія повідомлення про вручення 21.01.2020 відправлення № RA824348494UA, а також роздруківкою з сайту трекінг-сервісу Укрпошти за номером відправлення RA824348494UA.

Окрім цього, отримавши повідомлення про час та місце розгляду справи, засуджений ОСОБА_7 з жодними заявами та клопотаннями на адресу суду не звертався, а відтак колегією суддів вирішено розглянути заяву ОСОБА_7 за його відсутності, що не суперечить правовим приписам ч. 2 ст. 466 КПК України, проти чого учасники кримінального провадження не заперечили.

Захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні при вирішенні вказаної заяви про перегляд вироку Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 за виключними обставинами поклалась на думку суду.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечила щодо задоволення заяви ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 за виключними обставинами.

Заслухавши думку адвоката ОСОБА_6 , прокурора, вивчивши заяву засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 за виключними обставинами, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 460 КПК України учасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд за нововиявленими або виключними обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили. Заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами подається в письмовій формі.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Виключними обставинами визнаються: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи; 2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом; 3) встановлення вини судді у вчиненні злочину або зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 459 КПК України обставини, передбачені пунктом 3 частини третьої цієї статті, повинні бути встановлені вироком суду, що набрав законної сили. Обставини, що стосуються зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, у разі неможливості ухвалення вироку можуть бути підтверджені постановою або ухвалою про закриття кримінального провадження, ухвалою про застосування примусових заходів медичного характеру.

Згідно з ч. 5 ст. 461 КПК України заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами може бути подано: 1) з підстави, визначеної пунктом 1 частини третьої статті 459 цього Кодексу, - протягом тридцяти днів із дня офіційного оприлюднення відповідного рішення Конституційного Суду України; 2) з підстави, передбаченої пунктом 2 частини третьої статті 459 цього Кодексу, - особою, на користь якої постановлено рішення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, не пізніше тридцяти днів із дня, коли така особа дізналася або могла дізнатися про набуття цим рішенням статусу остаточного; 3) з підстави, передбаченої пунктом 3 частини третьої статті 459 цього Кодексу, - протягом тридцяти днів із дня, коли вирок у кримінальному провадженні набрав законної сили. У разі неможливості ухвалення вироку суду заяву може бути подано протягом тридцяти днів із дня встановлення відповідною ухвалою або постановою суду обставин, передбачених пунктом 3 частини третьої статті 459 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 467 КПК України суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.

Оглядом матеріалів справи № 1-34/03 встановлено, що вироком колегії суддів судової палати для розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п. 10 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 152, ч. 4 ст. 152 КК України та відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю скоєних злочинів ОСОБА_7 засуджено до довічного позбавлення волі.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 30.03.2004 касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок колегії суддів судової палати для розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 щодо ОСОБА_7 без змін.

13.11.2019 на адресу Стрийського міськрайонного суду Львівської області надійшла заява засудженого ОСОБА_7 від 30.09.2019 про перегляд вироку Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 за виключними обставинами.

Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України обсяг перевірки справи обмежується поданою заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами. Якщо при перегляді судового рішення за виключними обставинами буде встановлено, що виключні обставини не підтвердились або не справили істотного впливу на законність та обґрунтованість судового рішення, що переглядалося, суд має постановити ухвалу про залишення поданої заяви без задоволення.

У відповідності до ч. 4 ст. 466 КПК України суд має право не досліджувати докази щодо обставин, що встановлені в судовому рішенні, яке переглядається за нововиявленими або виключними обставинами, якщо вони не оспорюються.

Як на правову підставу для перегляду вироку за виключними обставинами, засуджений ОСОБА_7 покликається на п. 3 ч. 3 ст. 459 КПК України, а саме: зловживання слідчого, прокурора, суду під час кримінального провадження, внаслідок чого у ході досудового слідства не було повідомлено про його затримання 26.01.2003 Генеральне консульство Російської федерації у Львові, внаслідок чого він був позбавлений права на ефективну правову допомогу. Порушення міжнародних прав та правил, зокрема, ст. 13 Консульської конвенції між Російською Федерацією і Україною від 15.01.1993 ставить під сумнів законність та справедливість затримання та його засудження.

Слід звернути увагу, що правові основи затримання, взяття під варту та тримання під вартою в Україні підозрюваних, обвинувачених і підсудних станом на 26.01.2003, тобто день затримання ОСОБА_7 , регулювались Конституцією України (в редакції від 28.06.1996), КПК України (в редакції від 28.12.1960 із змінами та доповненнями станом на 19.04.2002) та Закон України «Про попереднє ув`язнення»( у редакції від 19.04.2002).

Так, згідно ст. 29 Конституції України Кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність . Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законо м. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правовою допомогою захисника . Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання. Про арешт або затримання людини має бути негайно повідомлено родичів заарештованого чи затриманого.

Згідно ст. 59 КК України кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

У відповідності до ст. 3 КПК України провадження в кримінальних справах на території України здійснюється за правилами цього Кодексу незалежно від місця вчинення злочину.

При провадженні в кримінальній справі застосовується кримінально-процесуальний закон, який діє відповідно під час дізнання, досудового слідства або судового розгляду справи.

Норми цього Кодексу застосовуються при провадженні в справах про злочини іноземних громадян, за винятком осіб, які користуються правом дипломатичної недоторканності. Норми цього Кодексу застосовуються і в справах про злочини осіб без громадянства.

У відповідності до ст. 21 ККПК України підозрюваному, обвинуваченому і підсудному забезпечується право на захист. Особа, яка провадить дізнання, слідчий, прокурор, суддя і суд зобов`язані до першого допиту підозрюваного, обвинуваченого і підсудного роз`ясняти їм право мати захисника і скласти про це протокол, а також надати підозрюваному, обвинуваченому і підсудному можливість захищатися встановленими законом засобами від пред`явленого обвинувачення та забезпечити охорону їх особистих і майнових прав.

Главою 10 та 11 КПК України передбачено повноваження органів дізнання та досудового слідства.

Так, згідно ст.106 КПК України встановлено обов`язки органу дізнання у випадку затримання особи, зокрема про кожний випадок затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, орган дізнання зобов`язаний скласти протокол із зазначенням підстав, мотивів, дня, години, року, місяця, місця затримання, пояснень затриманого, часу складання протоколу про роз`яснення підозрюваному в порядку, передбаченому частиною другою статті 21 цього Кодексу, права мати побачення із захисником з моменту затримання. Протокол підписується особою, яка його склала, і затриманим .

Частиною 5 вказаної статі передбачено що про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, орган дізнання негайно повідомляє одного з її родичів, а в разі затримання співробітника кадрового складу розвідувального органу України при виконанні ним службових обов`язків негайно повідомляє також і відповідний розвідувальний орган.

У відповідності до ст. 115 КПК України слідчий вправі затримати і допитати особу, підозрювану у вчинені злочину, за підставами і в порядку, передбаченими статтями 106, 106-1 і 107 цього Кодексу.

Тобто, колегією суддів встановлено той факт, що органами дізнання та досудового слідства під час затримання ОСОБА_7 який є громадянином іноземної держави Російської Федерації у відповідності до вимог чинного на той час кримінально процесуального законодавства України, зважаючи на той факт, що він не був особою яка користується правом дипломатичної недоторканості, не зобов`язані були повідомляти Консульство Російської Федерації у Львові про таке затримання.

Окрім цього ОСОБА_7 у відповідності до ст.43-1 КПК України не був позбавлений права вимагати перевірки судом чи прокурором правомірності його затримання, а також самостійно звернутись з відповідною заявою у Консульство.

Також, слід звернути увагу, на той факт, що на час затримання ОСОБА_7 на території Львівської області такий вже перебував у федеральному розшуку у Російській Федерації. Тому на виконання клопотання про надання правової допомоги у кримінальній справі у Головне слідче управління МВС України зі слідчого комітету МВС Російської Федерації надійшли копії матеріалів кримінальної справ 07/3404 порушеної відносно ОСОБА_7 . Тобто про затримання громадянина Російської Федерації компетентним органам цієї держави було відомо.

Також суд звертає увагу засудженого ОСОБА_7 на те, що окремою ухвалою колегії суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 у ході судового розгляду кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_7 за п. 10 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 152, ч. 4 ст. 152 КК України було встановлено ряд недоліків досудового слідства, а також відсутність дійового нагляду за дотриманням законодавства України в процесі проведення досудового слідства з боку органів прокуратури, які не можуть залишитись поза увагою і потребують окремого реагування з метою недопущення подібних випадків в подальшій роботі в боротьбі із злочинністю. Однак серед таких порушень не виявлено недоліків, які б полягали у неповідомленні про затримання громадянина Російської Федерації Генеральне консульство Російської Федераціії у Львові. /т. 3, а.с. 308-310/.

Нормами чинного кримінально процесуального законодавства встановлено, що такі виключні обставини, як зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження повинні бути встановлені вироком суду, а за неможливості його постановлення - матеріалами розслідування. Провадженню за такими виключними обставинами обов`язково повинно передувати здійснення досудового розслідування щодо фактів зловживань слідчого, прокурора, слідчого судді, судді під час кримінального провадження. Тобто, з конкретизацією такого факту відносно певної особи, у даному випадку слідчого, прокурора, суддів.

Під зловживанням слідчого, прокурора слід розуміти притягнення ними до кримінальної відповідальності завідомо невинних, примушення давати показання, завідомо незаконне затримання, привід або арешт, порушення права на захист. Злочинні діяння є підставою для провадження за виключними обставинами лише в тому випадку, якщо є зв`язок між незаконними діями осіб та прийнятим незаконним або необґрунтованим рішенням.

Однак, зазначені ОСОБА_7 у заяві факти щодо зловживання слідчого, прокурора, суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення, не встановлені вироком суду та не підтверджені матеріалами розслідування, постановою або ухвалою про закриття кримінального провадження, а тому на думку суду не можуть бути визнані виключними обставинами.

Що стосується посилання ОСОБА_7 на необхідність встановлення вироком суду обставини зловживання слідчого, прокурора і суду, то такі задоволенню не підлягають оскільки на сьогодні за загальним правилом заява про злочин повинна подаватися заявником у порядку ст. 214 КПК України в поліцію.

При цьому суд відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення в справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, в якому, зокрема, зазначено, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

Крім того, кримінальне провадження за виключними обставинами являє собою форму перегляду рішень судів, що набрали законної сили. За своїм змістом ця стадія кримінального процесу виступає як механізм, що доповнює звичайні заходи забезпечення правосудності судових рішень у кримінальних справах. Цей вид провадження має резервне значення та використовується лише у випадку, якщо вичерпані всі інші допустимі засоби процесуально-правового захисту.

На підставі вищевказаного, колегія суддів приходить до висновку, що на підтвердження своїх доводів заявник не навів жодних обставин та не надав суду жодних належних та допустимих доказів, що можуть бути підставами для перегляду вироку Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 за виключними обставинами, у зв`язку з чим заяву заяву ОСОБА_7 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 459-464, 466, 467 КПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву засудженого ОСОБА_7 від 13.11.2019 про перегляд вироку Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 за виключними обставинами залишити без задоволення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом семи діб із дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3