Справа № 487/8399/19
Провадження № 1-кс/487/599/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.04.2020 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Миколаєві скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим (справа №487/8399/19), скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим (справа №487/8400/19), -
ВСТАНОВИВ:
15.01.2020 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла скарга ОСОБА_3 від 06.01.2020 року, в якій він просив скасувати постанову слідчого Другого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим від 08.11.2019 року у кримінальному провадженні №0001906. В обґрунтування своє скарги зазначив, що постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим є незаконною, неконституційною та обмежує його права, учасника кримінального провадження, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Крім того, 15.01.2020 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла скарга ОСОБА_3 від 06.01.2020, в якій він просив скасувати постанову слідчого Другого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим від 08.11.2019 року у кримінальному провадженні №0001908. В обґрунтування своє скарги зазначив, що постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим є незаконною, неконституційною та обмежує його права, учасника кримінального провадження, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 28.04.2020 року зазначені вище скарги об`єднані в одне провадження.
Розгляд скарг проводився в режимі відеоконференції на підставі ухвал слідчого судді з ДУ «Замкова виправна колонія (№58)» за участю скаржника ОСОБА_3 ..

ОСОБА_3 був видалений із зали засідання за повторне порушення скаржником порядку судового засідання.
Представник ТУ ДБР у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлявся вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши викладені в скарзі обставини та додані до неї матеріали, матеріали кримінального провадження №0001905, слідчий суддя прийшов до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що слідчим Другого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_5 здійснюється досудове розслідування у кримінальних провадженнях: №0001905, внесеному до ЄРДР 30.08.2019 року за ч.2 ст.364 КК України, №0001906, внесеному до ЄРДР 30.08.2019 року за ч.2 ст.365 КК України, №0001907, внесеному до ЄРДР 30.08.2019 року за ч.2 ст.372 КК України, №0001908, внесеному до ЄРДР 30.08.2019 року за ч.2 ст.374 КК України, №0001909, внесеному до ЄРДР 30.08.2019 року за ч.2 ст.375 КК України на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28.05.2019 року, які постановою прокурора прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 від 31.01.2020 року об`єднанні в одне провадження під №0001905.
01.11.2019 року ОСОБА_3 звернувся із заявою до ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, в якій просив залучити його потерпілим у кримінальному провадженні №0001906 через завдання окремими суддями апеляційного суду Миколаївської області під час розгляду справи його правам майновим, моральним та фізичним суттєвої шкоди.
Постановою слідчого Другого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 від 08.11.2019 року, ОСОБА_3 відмовлено у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №0001906 від 30.08.2019 року з посиланням на те, що під час досудового розслідування не здобуто підтверджень завдання останньому будь-якої шкоди.
Крім того, 01.11.2019 року ОСОБА_3 звернувся із заявою до ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, в якій просив залучити його потерпілим у кримінальному провадженні №0001908 через завдання кримінальним правопорушенням суттєвої шкоди його правам, майновому, моральному та фізичному стану.
Постановою слідчого Другого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 від 08.11.2019 року, ОСОБА_3 відмовлено у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №0001908 від 30.08.2019 року з посиланням на те, що під час досудового розслідування не здобуто підтверджень завдання останньому будь-якої шкоди.
Зазначені постанови слідчого, ОСОБА_3 отримав 03.01.2020 року.
Згідно п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, а саме, рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Під час винесення вищезазначених постанов, слідчий, виходив з того, що відповідно до ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Разом з тим, слідчий зазначив, що із заяв ОСОБА_3 та під час досудового розслідування не здобуто підтверджень завдання будь-якої шкоди останньому.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди; права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого; потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення; за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

З огляду на зазначену процесуальну норму, слідчий у випадку відмови у визнанні потерпілим, виносить вмотивовано постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, відображеною у п.67 рішення від 4 квітня 2006 року у справі "Шевченко проти України" розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть детально вивчені, а висновки не будуть обґрунтовані.

Так, під моральною шкодою слід розуміти, крім іншого, втрати немайнового характеру внаслідок душевного дискомфорту, переживань, страждань, приниження честі, гідності та ділової репутації, ускладнень особистого життя, що спричинені фізичним болем та стражданнями, які особа зазнала ушкодженням здоров`я, знищенням, пошкодженням чи незаконним вилученням майна чи образами в процесі кримінального правопорушення чи інших протиправних дій; це погіршення ділових чи інтимних стосунків, взаємин у сім`ї, на роботі, в неформальних колективах, з друзями, родичами, знайомими, коханими, зниження творчої активності і погіршення результатів творчої діяльності; виникнення депресії чи психічних розладів; втрата чи марнування часу, порушення звичайних життєвих зв`язків, ускладнення ділової чи політичної кар`єри та інші негативні наслідки у сфері особистого і суспільного життя, що стались внаслідок кримінального правопорушення або інших незаконних дій чи бездіяльності.
Потерпілий, на відміну від заявника, має більш широкий спектр процесуальних прав, в тому числі щодо подання доказів на підтвердження факту завдання шкоди, і їх неподання під час звернення з заявою про кримінальне правопорушення не може свідчити про відсутність такої шкоди взагалі чи доказів на її підтвердження.
Дослідивши постанови про відмову у визнанні потерпілим від 08.11.2019 року на предмет їх обґрунтованості, враховуючи статті, за якими порушені кримінальні провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що окрім посилання на положення ст.55 КПК України, слідчим зроблено загальне посилання на відсутність у матеріалах провадження даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 було завдано шкоди, однак на підтвердження такого свого висновку не наведено, які саме матеріали досудового розслідування дають підстави прийти до такого висновку, які слідчі дії були ним проведені, та у сукупності свідчать про те, що ОСОБА_3 не було завдано будь-якої шкоди.

Таким чином, слідчий суддя вважає відмову слідчого у залученні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні такою, що не дозволяє останньому реалізувати свої процесуальні права та порушує засади кримінального судочинства, насамперед, щодо доступу до правосуддя, змагальності сторін та свободи в поданні своїх доказів і у доведеності їх переконливості. Отже, суд приходить до висновку, про необхідність скасування постанов слідчого від 08.11.2019 року.
Керуючись ст.ст. 55, 56, 303-304, 307, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,-
УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим (справа №487/8399/19), скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим (справа №487/8400/19) задовольнити.
Скасувати постанову слідчого Другого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0001906 від 30.08.2019 року.
Скасувати постанову слідчого Другого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0001908 від 30.08.2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1