Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

23 січня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)», матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 16 липня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно дострокове звільнення від відбування призначеного покарання засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Зелена Надвірнянського району Івано-Франківської області, з середньою освітою, одруженого, судимого 13 лютого 2015 року Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області за ч.2 ст.186, ч.3 ст.187 КК України із застосуванням ст.70 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

захисника засудженого адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник засудженого просить ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 16 липня 2019 року скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_4 та, на підставі ст.81 КК України, звільнити умовно-достроково від відбування покарання.

Згідно оскаржуваної ухвали, відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2015 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник засудженого вважає, що оскаржувана ухвала є необгрунтованою, немотивованою та постановленою з істотними порушеннями закону України про кримінальну відповідальність. Доводить, що судом першої інстанції не враховано той факт, що останнє зі стягнень накладене на засудженого 28.03.2018, тобто майже за півтора року до винесення судом ухвали і з того часу до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_4 не притягався, що свідчить про зміни в його поведінці, її сумлінність і доводить виправлення засудженого. Зазначає, що ОСОБА_4 під час відбування покарання одружився, його дружина має на утримання двоє неповнолітніх дітей та потребує матеріальної підтримки ОСОБА_4 , а сам засуджений став на шлях виправлення, засуджує колишні вчинки, розкаюється у вчиненому.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання, зазначив в оскаржуваній ухвалі, що наявність у засудженого ОСОБА_4 трьох заохочень від 22.01.2016 р., 06.07.2018 р. та 09.01.2019 р. свідчать не про доведення засудженим свого виправлення, а підтверджують належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання. З часу застосування до засудженого останнього заохочення пройшло більше 6 місяців, що в свою чергу також унеможливлює об`єктивно та в повній мірі визначити успішність процесу виправлення на даний час. Його належна поведінка є для нього обов`язком впродовж всього строку відбування покарання. Кількість та види стягнень, застосованих до засудженого за час відбування покарання (на даний час погошені, одне - знято), вказують про поведінку засудженого протягом інших періодів.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи засудженого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, пояснення прокурора, яка просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку щодо залишення оскаржуваної ухвали без змін, з таких підстав.

Згідно із п.2 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 засуджено вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2015 року за ч.2 ст.186, ч.3 ст.187 КК України із застосуванням ст.70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, на момент подання клопотання засудженого до суду першої інстанції невідбута частина покарання ОСОБА_4 становила 1 (один) рік 6 (шість) місяців 11 (одинадцять) днів, що свідчить про те, що три четверті строку покарання засуджений відбув, а тому відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.81 КК України, щодо нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно ч.2 ст. 130 КВК України, засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці та навчання довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни не відбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Як убачається з наявних в матеріалах судового провадження характеризуючих даних на засудженого, ОСОБА_4 за час відбування покарання в ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» допустив 12 порушень встановленого порядку відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, проте на момент звернення з клопотання у порядку ст.81 КК України, всі стягнення погашені або зняті. Також засуджений до виконання передбачених законодавством вимог персоналу колонії ставиться не сумлінно, свідомо уникає самостійного виконання роботи із самообслуговування, схильний до дрібних побутових суперечок.

При цьому суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що 15 травня 2019 року комісією ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» ОСОБА_4 було відмовлено в умовно-достроковому звільненні, як такому, що своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

Як слідує із апеляційної скарги захисника засудженого, в основу застосування положень ст.81 КК України він посилається на ті обставини, що останнє зі стягнень накладене на засудженого 28.03.2018, тобто майже за півтора року до винесення судом ухвали і з того часу до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_4 не притягався, що свідчить про зміни в його поведінці, її сумлінність і доводить виправлення засудженого, сам засуджений став на шлях виправлення, засуджує колишні вчинки, розкаюється у вчиненому.

Водночас колегія суддів такі доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, оскільки належна поведінка та сумлінне ставлення до праці засудженого є його обов`язком протягом всього строку відбування покарання. Однак, кількість та види стягненнь протягом всього періоду відбування покарання свідчать про відсутність підстав для застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення.

Висновки суду про те, що наявність у засудженого ОСОБА_4 трьох заохочень від 22.01.2016 р., 06.07.2018 р. та 09.01.2019 р., в сукупності із застосованими до засудженого раніше стягненнями, свідчать не про доведення засудженим свого виправлення, а підтверджують належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання, на думку колегії суддів, є вмотивованими, а сукупність досліджених доказів, які оцінював суд першої інстанції, обґрунтовано дають зробити висновок, що підстави для визнання ОСОБА_4 таким, що довів своє виправлення, а також може бути звільнений від подальшого відбування покарання умовно-достроково, на даний час відсутні.

Як закріплено у п.17 згаданої постанови Пленуму ВСУ №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання.

Вказаних роз`яснень, що висвітлив Пленум ВСУ та стосуються процедури та порядку розгляду справ даної категорії, суд першої інстанції у даному судовому провадженні дотримався в повному обсязі.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив дані про особу засудженого ОСОБА_4 , а саме його поведінку та ставлення до праці за весь час відбування покарання, а тому висновки суду, викладені в оскаржуваній ухвалі щодо відмови в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_4 , відповідають фактичним обставинам справи і судом правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а тому ухвала є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 16 липня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно дострокове звільнення від відбування призначеного покарання залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення цим судом та оскарженнню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3