Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
23 червня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0000009 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 захисника - адвоката ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 10 березня 2020 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України на п`ять років позбавлення волі без позбавленням права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування основного покарання з випробуванням - іспитовим строком на один рік з покладенням обов`язків повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі та постановлено стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави судові витрати на залучення експертів в сумі 3140 грн 40 коп.

Як визнав доведеним суд, 02 січня 2020 року близько 18 год. 13 хв. ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки ВАЗ 21101 р.н. НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю близько 50 км/год по вул. Гагаріна неподалік будинку № 13 в м. Сарни Рівненської області зі сторони вул. Бєлгородська в напрямку вул. Шарпака з увімкнутим ближнім світлом фар, в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3, пункту 18.1 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, проявив неуважність до дорожньої обстановки, неправильно оцінив дорожню обстановку, що склалася, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, щоб надати дорогу пішоходу, і допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який перетинав проїзну частину зліва на право відносно напрямку руху вказаного автомобіля по нерегульованому пішохідному переходу.

В результаті ДТП пішохід ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події.

У поданій на вирок суду апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненому кримінальному правопорушенні та правильності кваліфікації його дій, покликається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що виразилося в безпідставному незастосуванні додаткового покарання та призначенні мінімального іспитового строку при застосуванні положень ст.75 КК України, зважаючи на тяжкість вчиненого злочину, що призвело до смерті людини.
Просить скасувати вирок і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням - іспитовим строком на два роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. В решті вирок залишити без змін.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

До початку апеляційного розгляду потерпіла ОСОБА_9 будучи належним чином повідомленою про день і час розгляду апеляційної скарги прокурора, подала письмову заяву, у якій просить провести апеляційний розгляд в її відсутність. Потерпіла зазначає, що претензій до обвинуваченого, який в повному об`ємі відшкодував заподіяну шкоду, не має, просить відхилити апеляційну скаргу прокурора, залишивши вирок суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які вважають вирок законним і просять залишити його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні за вказаних у вироку обставин кримінального правопорушення підтверджується сукупністю зібраних в провадженні доказів, які не досліджувалися за згодою учасників судового провадження, відповідно до положень ст. 349 КПК України, і яким дана правильна юридична оцінка.

При призначенні покарання ОСОБА_5 у виді п`яти років позбавлення волі суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України та розяснень, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину ( класифікації, обставин і способу його вчинення, характеру і тяжкості наслідків), даних про особу винного (вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей, тощо), та обставин, що помякшують і обтяжують покарання, і призначив йому покарання, яке є необхідним і достатнім для запобігання вчиненню особою інших злочинів.

Відповідно до положень ст. 75 КК України, звільнення від відбування покарання можливе лише тоді, коли суд дійде висновку про виправлення засудженого без відбування покарання за наявності цілого комплексу обставин, що помякшують покарання.

Як видно з вироку, вирішуючи питання про обрання ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_5 скоїв злочин з необережності, вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв в розкриттю злочину, добровільно відшкодував завдану злочином шкоду, думку потерпілої, яка будь-яких матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого не має, у зв`язку з чим просить не позбавляти його волі, його поведінку після скоєного злочину, яка виразилася в негайній зупинці транспортного засобу, наданні допомоги потерпілому та виклику швидкої медичної допомоги, а також другорядну роль кари, як мети покарання, яке є достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення, що не оспорюється і апелянтом.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», застосовувати до винного додаткове покарання - позбавлення права керування транспортними засобами слід у випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з грубим або повторним порушенням порядку користування таким правом.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 злочин вчинено вперше, з необережності, в тверезому стані, порушення ПДР України було одноразове, після скоєного ОСОБА_5 негайно викликав медичну допомогу та в межах власних можливостей надавав першу допомогу потерпілому, не залишивши при цьому місце події, ним здійснено заходи з добровільного відшкодування потерпілій матеріальної і моральної шкоди, про що зазначив і прокурор при апеляційному розгляді, підтвердивши, що ОСОБА_5 раніше не притягувався ні до кримінальної, ані до адміністративної відповідальності, в тому числі, і за порушення ПДР України.
Прокурор в суді апеляційної інстанції ствердила, що матеріали кримінального провадження негативних даних щодо ОСОБА_5 , який позитивно характеризується, має постійне місце проживання і сім`ю, не містять, як відсутні і дані щодо зловживання ним спиртними та наркотичними засобами, неналежність поведінки в побуті та сім`ї.

В ході апеляційного розгляду ОСОБА_5 надав докази щодо наявності на його утриманні малолітньої дитини - ІНФОРМАЦІЯ_2 та медичні дані, з яких слідує, що обвинуваченому в ДЗ Київський інститут урології НАМН України шляхом оперативного втручання видалено нирку, що потребує тривалої післяопераційної реабілітації з виїздом в м. Київ, чого особа буде позбавлена в разі застосування додаткового покарання - позбавлення права керування транспортними засобами.
Зважаючи на викладене, колегія суддів підстав для застосування щодо ОСОБА_5 додаткового покарання та збільшення тривалості іспитового строку не вбачає.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 10 березня 2020 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку засудженим протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, іншими учасниками судового провадження в цей же строк з дня його проголошення.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Рівненського
апеляційного суду ОСОБА_1 . 25.06.2020 року