Справа № 761/4184/20
Провадження № 1-кс/761/2919/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001191від 06.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

07 лютого 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого СВ ВП №2 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001191від 06.02.2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, про арешт майна, яке було виявлене та вилучене 06.02.2020 в ході обшуку автомобіля марки «Лада», моделі «2115» д.н.з. НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування клопотання слідчий зазначає про те, що в провадженні слідчого відділення відділу поліції №2 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0001191від 06.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 06 лютого 2020 року, близько о 11 годині, в рамках кримінального провадження №0007140 (в подальшому виділено в окреме кримінальне провадження №0001191), за адресою: АДРЕСА_1 , під час проведення санкціонованого обшуку, за місцем проживання ОСОБА_6 виявлено та вилучено речовину рослинного походження, зеленого кольору, зовні схожу на особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, який, на думку слідчого, ОСОБА_6 зберігав з метою збуту.
06.02.2020 в ході огляду іншого володіння особи, а саме автомобіля марки «Лада», моделі «2115» д.н.з. НОМЕР_1 виявлено та вилучено: мобільний телефон Xiaоmi синього кольору, водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_6 , технічний паспорт на автомобіль марки «Лада» моделі «2115» д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіль марки «Лада» моделі «2115» д.н.з. НОМЕР_1 , ключі доавтомобіля марки «Лада» моделі «2115» д.н.з. НОМЕР_1 .

06.02.2020 ОСОБА_6 повідомлено про підозру вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

06.02.2020 вище перелічені речі та предмети визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, так як вони, на думку слідчого, являються предметами та знаряддями вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи зі змісту клопотання, на даний час у слідства виникла необхідність в накладені арешту на зазначені вище предмети, які були вилучені в ході проведення обшуку автомобіля, з метою запобігання випадку подальшого незаконного відчуження майна до моменту з`ясування всіх подій та обставин розслідуваного кримінального провадження за фактом зберігання наркотичних засобів з метою збуту, а також з метою забезпечення збереження речових доказів.

Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав з підстав у ньому наведених та просив його задовольнити. Зазначив, що підозрюваний використовує свій автомобіль для транспортування та зберігання наркотичних речовин, а на мобільному телефоні можуть міститися докази злочинної діяльності останнього. Також зазначив, що мобільний телефон оглянутий не був.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання. Повідомив, що вказаний автомобіль належить сестрі дружини ОСОБА_6 та використовується для перевезення хворої матері підозрюваного та його дітей.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вислухавши думку слідчого, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно зі ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч.2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою зокрема забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт накладений у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Однак, матеріали клопотання про арешт майна, які є у розпорядженні слідчого судді, не містять належного обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, яке було виявлено та вилучено 06 лютого 2020 року під час обшуку автомобіля марки «Лада», моделі «2115» д.н.з. НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Як вбачається зі змісту клопотання, слідчий посилається на те, що вилучене в ході проведення обшуку майно має суттєве значення у кримінальному провадженні та було прийнято рішення про визнання його речовими доказами, однак належних доказів про відповідність вилученого майна вимогам ст.98 КПК України та наявність ознак речових доказів у кримінальному провадженні №0001191до клопотання слідчим не долучено, а також не наведено в судовому засіданні.

Разом з тим, до клопотання про арешт майна не долучено відповідної постанови про визнання вилученого в ході обшуку майна речовим доказом у кримінальному провадженні №0001191.

Водночас посилання слідчого лише на те, що вилучене майно має доказове значення у кримінальному провадженню, без посилання на підтверджуючі документи, не є безумовною підставою вважати таке майно речовим доказом у кримінальному провадженні, а отже посилання на те, що такі речі мають значення для кримінального провадження ґрунтуються виключно на припущеннях.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу й на те, що до матеріалів клопотання не долучено і протоколу огляду майна, а саме мобільного телефону, з якого б вбачалося, що такий мобільний телефон оглянутий та на ньому міститься інформація, яка має доказове значення для кримінального провадження, та на підтвердження відповідності такого майна критеріям ст.98 КПК України.

З інших, наявних у розпорядженні слідчого судді, матеріалів також не вбачається належного обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, яке було виявлене та вилучене 06 лютого 2020 року в ході обшуку автомобіля марки «Лада», моделі «2115» д.н.з. НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а також можливості використання вказаного майна як доказу у кримінальному провадженні, а тому слідчий суддя з урахуванням принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання слідчого СВ ВП №2 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001191від 06.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, про арешт майна, а саме на:

- мобільний телефон Xiaоmі синього кольору;

- водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_6 ;

- технічний паспорт на автомобіль марки «Лада» моделі «2115» д.н.з. НОМЕР_1 ;

- автомобіль марки «Лада» моделі «2115» д.н.з. НОМЕР_1 ;

- ключі до автомобіля марки «Лада» моделі «2115» д.н.з. НОМЕР_1 ,

залишити без задоволення.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Повний текст ухвали оголосити 14 лютого 2020 року о 08 год. 15 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1