Єдиний унікальний номер справи 202/7100/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року колегія суддів Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4

розглядаючи в судовому засіданні в приміщенні суду в м.Павлоград Дніпропетровської області кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.4 ст.28 ч.2 ст.311, ч.4 ст.28 ч.3 ст.311, ч.4 ст.369, ч.3 ст.357, ч.4 ст.358, ч.1 ст.263 КК України,

ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.4 ст.28 ч.2 ст.311, ч.4 ст.28 ч.3 ст.311, ч.4 ст.369 КК України,

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.4 ст.28 ч.2 ст.311, ч.4 ст.28 ч.3 ст.311 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_10 ,

захисників обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И Л А :

Під час дослідження письмових доказів захисником ОСОБА_11 було заявлено клопотання про визнання очевидно недопустимим доказом повідомлення про підозру ОСОБА_16 за ч.1 ст.309 КК України, оскільки вказаний документ є не доказом, до того ж це судження слідчого щодо певних обставин, які стосуються особи ОСОБА_16 .

Прокурор заперечував проти заявленого клопотання захисника, та вважає, що питання допустимості та належності вказаного доказу є предметом оцінки суду під час перебування в нарадчій кімнаті за результатами розгляду кримінального провадження. До того ж вказана підозра стала однією з обставин виявлення органом досудового розслідування підстав для внесення відомостей в ЄРДР інформації про злочин, пов`язаний з незаконним обігом наркотиків.

Інші захисники та обвинувачені підтримали заявлене клопотання захисника ОСОБА_11 .

Суд, вислухавши доводи сторін, встановив наступне.

Стаття 87 КПК України визначає поняття «недопустимості доказу». Так недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит. Недопустимими є також докази, що були отримані: 1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; 3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження; 4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання. Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

Серед підстав визнання очевидно недопустимим доказом копії повідомлення про підозру ОСОБА_16 стороною захисту жодним чином не зазначено обставин, які б давали суду підстави визнати цей процесуальний документ очевидно недопустимим доказом в розумінні ст.87 КПК України. Зазначені стороною захисту підстави для визнання процесуального документа: повідомлення про підозру особі, яка в межах даного кримінального провадження не є обвинуваченим, - є предметом оцінки доказів в нарадчій кімнаті на предмет допустимості, належності, достовірності доказів при ухваленні остаточного рішення за кримінальним провадженням.

Керуючись ст.ст. 84, 87, 89, 94 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_11 про визнання очевидно недопустимим доказом копії повідомлення про підозру від 25.06.2018 року ОСОБА_16 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3