Справа №587/2641/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/439/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 03 лютого 2020 року, -

ВСТАНОВИЛА:

13 січня 2020 року до Сумського районного суду Сумської області звернулася засуджена ОСОБА_7 з клопотанням про зарахування їй у строк відбування покарання час перебування в установах попереднього ув`язнення, а саме з 18 жовтня 2018 року.

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 03 лютого 2020 року у задоволенні даного клопотання засудженої ОСОБА_7 було відмовлено. При цьому суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що засуджена ОСОБА_7 була затримана і поміщена до Державної установи «Сумський слідчий ізолятор» вже після того, як закон, на який вона посилається, втратив чинність, у зв`язку з чим не може бути в даному випадку застосований.

У поданій апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_7 , вважаючи оскаржувану ухвалу незаконною через неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, просила змінити резолютивну частину ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 03.02.2020, шляхом скасування відмови їй у задоволення вимог клопотання та зарахувати строк перебування під вартою до строків обмеження волі, відповідно до ч.1 ст.72 КК України.

В обґрунтуванні вимог, апелянт зазначала, що якщо Закон №838-VIII, а саме ч.5 ст.72 КК України на неї не поширюється, так все одно норми ч.1 ст.72 КК України передбачають зарахувати 1 день тримання під вартою до 2-х днів обмеження волі, у зв`язку з чим, вважає, що суд першої інстанції безпідставно і неправильно відмовив їй у задоволенні клопотання.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, пояснення засудженої ОСОБА_7 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги і просила її задовольнити, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги засудженої, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженої ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України рішення суду повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає в повному обсязі.

Зокрема, як встановлено судом першої інстанції, вироком Сумського районного суду Сумської області від 17 вересня 2019 року ОСОБА_8 визнана винною та засуджена за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 297, ч. 3 ст. 297, ч. 2 ст. 185 КК України, ч.1 ст. 70 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 4 роки 6 місяців.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою, рахуючи строк відбування покарання з 19 жовтня 2018 року - моменту фактичного затримання, зарахувавши в строк відбування покарання час утримання під вартою з 19 жовтня 2018 року ( моменту фактичного затримання) до дня прибуття до місця відбування покарання включно у відповідності з положеннями статті 72 КК України (з розрахунку відповідності одному дню позбавлення волі двом дням обмеження волі).

До 24 грудня 2015 року в ч. 5 ст. 72 КК України, яка встановлювала правила зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання засудженому, було зазначено, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання в разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у ч. 1 ст. 72 КК України. При призначенні покарань, не зазначених у ч. 1 ст. 72 КК України, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

26 листопада 2015 року було прийнято Закон №838-VIII.

Цим Законом було змінено ч. 5 ст. 72 КК України і визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, в якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

21 червня 2017 року набрав чинності Закон №2046- VIII, яким знову змінено ч. 5 ст. 72 КК України.

Цю норму викладено в такій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування».

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Тобто, під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838- VIII, якщо особа вчинила злочин до 20.06.2017 року. Якщо ж особа вчинила злочин, починаючи з 21.06.2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону №2046- VIII.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.08.2018 року по справі №663/537/17.

Таким чином, враховуючи те що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 15 та ч. 3 ст. 297, ч. 3 ст. 297, ч. 2 ст. 185 КК України, за які вироком Сумського районного суду Сумської області від 17 вересня 2019 року ОСОБА_7 було засуджено, вчинені нею в травні 2018 року, тобто після набрання Законом №2046-VIII законної сили, тому суд першої інстанції дійшов до обґрунтованих висновків про відсутність підстав для застосування до неї положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838- VIII.

Щодо доводів апеляційної скарги засудженої ОСОБА_7 стосовно застосування відносно неї норм ч.1 ст.72 КК України то вони є необґрунтованими, оскільки відповідно до ухвали Сумського районного суду Сумської області від 01.10.2019 року про уточнення вироку Сумського районного суду Сумської області від 17.09.2019 року та і як було встановлено судом першої інстанції, засудженій вже зараховано в строк відбування покарання час утримання під вартою з 19 жовтня 2018 року (моменту фактичного затримання) до дня прибуття до місця відбування покарання включно у відповідності з положеннями статті 72 КК України ( з розрахунку відповідності одному дню позбавлення волі двом дням обмеження волі) (а.о.с.22-26).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 .

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, яка відповідає вимогам ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості та підстави для її зміни чи скасування відсутні, а відтак апеляційна скарга засудженої ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 03 лютого 2020 року, якою відмовлено ОСОБА_7 в задоволенні клопотання про перерахунок строку ув`язнення за його безпідставністю, залишити без зміни, а її апеляційну скаргу на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4