Справа № 463/566/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/28/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2019 року,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
встановила:
цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.2 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України шляхом частково приєднання невідбутого покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 31 січня 2014 року, остаточно за сукупністю вироків визначено ОСОБА_6 покарання п`ять років один місяць позбавлення волі.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України (у редакції Закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 року) зараховано ОСОБА_6 у строк покарання, попереднє ув`язнення з 27 квітня 2015 року по 09 вересня 2016 року та з 27 жовтня 2017 року по 03 квітня 2018 року, що в сукупності становить 1 рік 9 місяців та 23 дні, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме три роки сім місяців та шістнадцять днів.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з часу приведення вироку до фактичного виконання.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 26 квітня 2015 року приблизно о 13:45 год. перебуваючи на вул. І.Франка у м. Львові, біля будинку № 19 Б, маючи умисел на заволодіння чужим майном, повторно, діючи з корисливих мотивів та з метою власного збагачення, відкрито викрав, шляхом ривка руки, зірвавши із шиї ОСОБА_9 золотий ланцюжок вагою 8 г, після чого з викраденим втік з місця злочину, заподіявши потерпілій матеріальну шкоду в розмірі 5 600 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 покликається на те, що не визнає своєї вини у інкримінованому злочині, оскільки 26 квітня 2015 року перебував із родиною.

Зазначає, що під час впізнання йому не було надано захисника; участь у слідчій дії брали статисти, зовнішність яких кардинально відмінна від його, окрім цього стверджує, що слідчий просив потерпілу звернути увагу саме на нього.

Вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Наголошує, що його вина недоведена та ґрунтується лише на поясненнях ОСОБА_9 і її доньки ОСОБА_10 , які є припущенням та не відповідають його поясненням і поясненням свідків, жодних інших доказів немає.

Звертає увагу на те, що сам речовий доказ не знайдено, потерпіла жодних квитанцій (чеків) на такий не надала, експертизи щодо вартості викраденого майна не проведено. Також відсутні очевидці події.

Акцентує, що допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили його перебування вдома в день крадіжки, однак суд проігнорував пояснення свідків, які свідчили на його користь і підтвердили алібі та поставився до них критично.

Вважає недопустимим доказом відеозапис з камер спостереження на місці вчинення злочину, оскільки з нього жодного висновку підтвердження зробити неможливо.

Просить скасувати вирок Личаківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2019 року та закрити кримінальне провадження щодо нього на підставі ст. 284 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та виступ його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора про її заперечення та залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду І інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, за який його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, логічно пов`язаними між собою, дослідженими й перевіреними в судовому засіданні, яким дана у відповідності до вимог ст. 94 КПК України об`єктивна оцінка і правильно покладеними місцевим судом в основу обвинувального вироку.
Зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_9 про те, що 26 квітня 2015 року йдучи із донькою по вул. І.Франка у м. Львові, обвинувачений біля будинків №19-20 зірвав з її шиї золотий ланцюжок та втік. Кулон, який впав на тротуар вона забрала. В подальшому, з цього приводу звернулась із заявою в Личаківський РВ ЛМУ де з її слів було складено фоторобот підозрюваної особи та на наступний день проведено слідчу дію і серед пред`явлених чотирьох осіб, вона та її донька без жодних вказівок зі сторони слідчого впізнали саме ОСОБА_6 . Також підтвердила в судовому засіданні, що злочин вчинено обвинуваченим.
Свідок ОСОБА_10 донька ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що на вулиці до неї з мамою підійшов саме обвинувачений ОСОБА_6 та зірвав з шиї матері ланцюжок. Ствердила, що добре запам`ятала цю особу по очах та рисах обличчя.
Крім цього, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненому підтверджується проаналізованими місцевим судом письмовими доказами: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26 квітня 2015 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_9 повідомила про обставини події (том 1, а.с. 93-94); протоколом пред`явлення особи для впізнання від 27 квітня 2015 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_9 впізнала ОСОБА_6 по тілобудові, рисах обличчя, статурі, волоссю. Також звернула увагу, що одяг змінився (том 1, а.с. 95-97); з оголошеного в судовому засіданні протоколу пред`явлення особи для впізнання від 27 квітня 2015 року та фототаблиці до нього, вбачається, що неповнолітня свідок ОСОБА_10 впізнала ОСОБА_6 по рисах обличчя, очах, статурі, волоссю (а.с. 98-103); протоколом проведення слідчого експерименту від 28 квітня 2015 року та фототаблицею до нього, згідно якого потерпіла ОСОБА_9 на місці події підтвердила свої покази з приводу обставин вчиненого відносно неї грабежу (том 1 а.с. 104-109).
Дослідженим в суді першої інстанції відеозаписом з камер спостереження, на якому видно потерпілу та особу, візуально схожу на обвинуваченого та відображено спосіб, характер і динаміку дій останнього, що характерні для грабежу та утворюють відповідний склад злочину.
Даний доказ, в сукупності з іншими доказами по справі, на думку колегії суддів, належно оцінений та вірно покладений в основу обвинувального вироку.
Також, колегія суддів вважає, що слідча дія пред`явлення особи для впізнання проведена з дотриманням вимог ст. 228 КПК України.
За умови доволі детального опису подій потерпілою, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо можливості у неї роздивитися зовнішні ознаки чоловіка, який її пограбував та в подальшому, за цими зовнішніми ознаками впізнати його під час слідчої дії, що свідчить про надуманість доводів апеляційної скарги обвинуваченого з цього приводу.
Відтак, зважаючи на рівень аргументованості показань потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , колегія суддів вважає їх переконливими, послідовними, такими, що узгоджуються між собою та з іншими вищенаведеними доказами по справі, допустимість та належність яких, не викликає сумніву.
Крім цього, колегія суддів приходить до висновку, що суд І інстанції вірно оцінив показання ОСОБА_6 про заперечення вини у вчиненні кримінального правопорушення та показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 батька і сестри обвинуваченого щодо його алібі, як такі, що дані з метою уникнення останнім кримінальної відповідальності за вчинене.
Отже, на думку колегії суддів, досудове розслідування та судовий розгляд були проведені належним чином з дотриманням вимог КПК України, докази по справі зібрані у законний спосіб. Надавши перевагу одним доказам перед іншими, суд мотивував у вироку свої висновки.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, реалізувавши принципи законності, справедливості та обґрунтованості, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання і визначив таке, в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України, що відповідає вимогам ст.ст. 50, 65, 71 КК України та є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Личаківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2019 року відносно ОСОБА_6 без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3