ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2957/19 Справа № 173/1798/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000417 02 травня 2018 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кам`янського Дніпропетровської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 заподіяну йому матеріальну шкоду в сумі 70 052 грн. та моральну шкоду в сумі 300 000 грн.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у порушенні в смт. Дніпровському Дніпропетровської області правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження, за наступних обставин.
ОСОБА_7 01 травня 2018 року приблизно о 17:16 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення водія категорії «В», керував технічно справним автомобілем «ВАЗ 2107», р.н. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 належить ОСОБА_10 , та, здійснюючи рух зі швидкістю приблизно 20 км/год по проїзній частині вул. Центральна смт. Дніпровське поблизу будинку № 19А в напряму від вул. Нової до вул. Робочої смт. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, маючи необмежену видимість та об`єктивну можливість виявити мотоцикл «ІЖ Юпітер 5», р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався по зустрічній смузі для руху по вказаній вулиці, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, проявив крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, при відсутності зовнішніх факторів, що змушували його порушувати ті чи інші вимоги ПДР України, проявляючи злочинну самовпевненість та легковажно розраховуючи на відвернення наслідків, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не увімкнувши покажчик лівого повороту, почав виконувати маневр - поворот ліворуч, в результаті чого виїхав на зустрічну смугу для руху, при цьому не надав перевагу в русі мотоциклу, який рухався в зустрічному йому напрямку по вул. Центральній, та скоїв зіткнення передньою частиною автомобіля «ВАЗ 2107» з передньою частиною мотоцикла «ІЖ Юпітер 5» під керуванням ОСОБА_9 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3. (б), 2.9 (а) та 10.1 Правил дорожнього руху України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати та постановити новий, яким призначити йому більш м`яке покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, без позбавлення права керувати транспортними засобами та на підставі ст. 75 КК України звільнити від призначеного покарання з випробуванням без позбавлення права керувати транспортними засобами, а також відмовити у задоволенні цивільного позову потерпілого в повному обсязі.
Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що судом при призначенні покарання не враховано усі фактичні обставини по провадженню та характеризуючі дані на його особу, а саме те, що він раніше не судимий, характеризується задовільно, вину визнав, добровільно відшкодував завдану матеріальну шкоду, згоден на відшкодування моральної шкоди, проте не у повному обсязі. Вказує, що ОСОБА_9 не надав докази на підтвердження зазначених у цивільному позові розмір шкоди. Звертає увагу, що відповідно до довідки №8д від 08 серпня 2018 року ТОВ КБ ІНДУСТРІЯ комісією із соціального страхування прийнято рішення не оплачувати лікарняний потерпілому та за цей період зарплата останньому не нараховувалась. Зазначає, що став на шлях виправлення і зі своєї сторони примирився з потерпілим.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили її задовольнити в повному обсязі.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив вирок суду залишити без зміни.
Потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив вирок суду залишити без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися в апеляційній скарзі, не перевіряються. Тому суд апеляційної інстанції виходить з того, що було встановлено вироком районного суду.
За вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні та достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується доказами, які були досліджені в суді першої інстанції та яким надана належна оцінка, в апеляційній скарзі обвинуваченого не оскаржуються, а тому доводи апеляційним судом не переглядаються.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що при призначенні йому покарання суд не в повній мірі врахував усі фактичні обставини провадження та характеризуючі дані на його особу, а тому необгрунтовано призначив йому суворе покарання, не заслуговують на увагу.
Загальні засади призначення покарання, визначені в ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду.
У роз`ясненнях, що містяться у п.п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 (з наступними змінами і доповненнями) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
У кожному випадку призначення покарання за ч.ч. 1, 2 ст.ст. 286, 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, повязані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів відповідно, що також слідує із роз`яснень згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України.

Як убачається з вироку місцевого суду, при призначенні ОСОБА_7 основного покарання та вирішенні питання щодо додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, обставину, що помякшує покарання, щире каяття, обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, характеризується посередньо, суд дійшов висновку про можливість звільнення останнього від відбування основного покарання з випробуванням та необхідність застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, що буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами.
Доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що він раніше не судимий, характеризується задовільно, визнав свою вину, мають місце, проте вже були враховані судом першої інстанції при призначенні основного покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
Посилання обвинуваченого на те, що він добровільно відшкодував завдану матеріальну шкоду в повному обсязі, не беруться судом до уваги, оскільки відповідно до матеріалів провадження останній матеріальну шкоду в повному обсязі не визнав та не відшкодував.
З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом покарання ОСОБА_7 за своїм видом та розміром є обгрунтованим та необхідним.
Підстав для зміни призначеного покарання в частині призначення додаткового покарання ОСОБА_7 з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі останнього, апеляційний суд не вбачає.
Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив цивільний позов потерпілого, то вони заслуговують на увагу з огляду на наступне.
За вимогами ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Ч. 1 ст. 129 КПК передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
При цьому суд зобов`язаний всебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.
Між тим, задовольняючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 , суд у вироку не навів жодних доказів на підтвердження розміру його позовних вимог, не навів відповідні розрахунки суми, що підлягають стягненню, не вказав матеріальний закон, на підставі якого було вирішено питання щодо позову, та стягнув 64 052 грн. у рахунок відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди, 6000 грн. у рахунок відшкодування витрат на юридичну допомогу та 300 000 грн. у рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди.
Також задовольняючи позовні вимоги потерпілого стосовно відшкодування завданої моральної шкоди, суд свого рішення належним чином не мотивував та не зазначив у чому саме полягає моральна щкода, з чого виходив позивач, визначаючи її розмір.
За таких обставин, вирок не можна визнати законним і обгрунтованим, адже вирішення цивільного позову у провадженні відбулося з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону.
Оскільки для повного, об`єктивного і правильного вирішення справи щодо ОСОБА_7 у частині вирішення цивільного позову необхідно зібрати й дослідити певні документи та докази, надати потерпілому ОСОБА_9 можливість обгрунтувати його вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, це провадження в частині вирішення цивільного позову необхідно направити на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Частина 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення Кримінального процесуального Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: законність, забезпечення права на захист та доступ до правосуддя.

Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 7, 9 КПК України та встановленого факту неналежного виконання судом першої інстанції вимог ст.ст. 128, 129 КПК України при вирішенні цивільного позову, апеляційний суд вважає наведені порушення вимог кримінального процесуального закону істотними та у відповідності до положень ч. 6 ст. 9 КПК України та ст.ст. 409, 410, 411, 412, 415 КПК України визнає їх підставою для скасування вироку суду в частині вирішення цивільного позову з призначенням в цій частині нового розгляду у суді першої інстанції у порядку цивільного судочинства.
З огляду на викладене апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, а оскаржуваний вирок суду скасуванню в частині вирішення цивільного позову з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Інших істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б призводили до зміни чи скасування вироку не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2019 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 скасувати і провадження в цій частині направити на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства.
В решті вирок суду щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4