В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника адвоката ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді кримінальне провадження № 0002951 від 19.09.2018 року, про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сасівка Свалявського району Закарпатської області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, на час вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді заступника командира бойової машини - навідника-оператора 2 гірсько-піхотного відділення 1 гірсько-піхотного взводу 3 гірсько-піхотної роти військової частини НОМЕР_1 в званні старшого солдата, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

26.09.2018 року до суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002951 від 19.09.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 407 КК України, разом з угодою про визнання винуватості.
З врахуванням даної угоди про визнання винуватості укладеної 19.09.2018 року між прокурором та підозрюваним, суд, відповідно до положень ст. 474 КПК України, переходить до провадження на підставі угоди.
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що будучи військовослужбовцем Збройних Сил України за контрактом та проходячи військову службу під час дії особливого періоду у військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), порушуючи вимоги ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», через особисту недисциплінованість, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою тимчасово ухилитися від військової служби в умовах дії особливого періоду, о 09.00 год. 21 травня 2018 року умисно не з`явився до розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та ухилявся від її проходження без поважних причин до 19 вересня 2018 року, проводячи час на власний розсуд поза місцем служби, не пов`язуючи свою діяльність з виконанням обов`язків військової служби.

Зазначеними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 407 КК України нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Як убачається з угоди про визнання винуватості від 19.09.2018 року, прокурор військової прокуратури Ужгородського гарнізону ОСОБА_3 та підозрюваний ОСОБА_5 , в присутності захисника адвоката ОСОБА_4 , дійшли згоди щодо всіх її істотних умов: формулювання обвинувачення, правової кваліфікації дій обвинуваченого, який у повному обсязі підозри беззастережно визнає свою винуватість у скоєному.
Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання за ч.2 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки, та звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 ч. 1 п.п. 1, 2 КК України:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації (або до командира в/ч до звільнення з військової служби);

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання (або командира в/ч до звільнення з військової служби).
В судовому засіданні прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 19.09.2018 року між прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 в присутності захисника адвоката ОСОБА_4 .
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення в якому його обвинувачують, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому, підтвердив укладення угоди про визнання винуватості та просив затвердити її з врахуванням істотних умов, по яким сторони досягли взаємної згоди.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 підтвердив укладення угоди про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 та просив затвердити її з врахуванням істотних умов, по яким сторони досягли взаємної згоди.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що права надані йому законом у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості він повністю розуміє, з наслідками укладення та затвердження угоди про визнання винуватості обізнаний, характер обвинувачення та його суть йому зрозумілі, обраний вид покарання, який застосовується до нього у разі затвердження угоди, із ним узгоджено та є цілком зрозумілим, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.407 КК України, визнає повністю.
Також у судовому засіданні обвинувачений підтвердив суду, що угода про визнання винуватості від 19.09.2018 року укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді та просив її затвердити.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_5 за ч.2 ст. 407 КК України нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану кваліфіковано вірно.
Суд не вправі перевіряти фактичні обставини, вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, оскільки не здійснює оцінку доказів у кримінальному провадженні, виходячи з того, що межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про визнання вини.
Судом на виконання вимог ст. 474 КПК України сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого ОСОБА_5 не встановлено.
В судовому засіданні суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди і що угода про визнання винуватості від 19.09.2018 року не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді.
Судом, у відповідності до ч. 2 ст. 473 КПК України учасникам судового провадження роз"яснено наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, а саме обмеження права на оскарження вироку, згідно з положеннями ст. ст. 394, 424 КПК України, а для підозрюваного, обвинуваченого також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про визнання винуватості вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань та розміру призначеного покарання, які встановлені КК України.
При вирішенні питання про відповідність угоди про визнання винуватості від 19.09.2018 року вимогам ст. ст. 469, 470, 472 КПК України суд враховує що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього Кодексу, зокрема щодо змісту та порядку укладення угоди, а також щодо узгодженої між сторонами міри покарання, яка відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, правова кваліфікація дій обвинуваченого вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб. Не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, є очевидною можливість невиконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.
Відповідно до ч.1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
З врахуванням вищевказаного, суд приходить до висновку про затвердження угоди про визнання винуватості укладеної 19.09.2018 року між прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 в присутності захисника адвоката ОСОБА_4 .
Відповідно до ч.5 ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.
Обставинами, які пом"якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 є щире каяття та безпосередня участь у проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 не встановлено.
За таких обставин враховуючи тяжкість злочину, конкретні обставини справи, особу винного, обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 65 КК України, відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення, попередження нових злочинів, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, суд приходить до переконання, про можливість виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, і тому призначає, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості, покарання: за ч.2 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 ч. 1 п.п. 1, 2 КК України:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації ;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання .

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 не застосовувався.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 314, 368, 370, 373,374,376, 395, 474, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 19.09.2018 року між прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0002951 від 19.09.2018 року.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком один рік та з покладенням відповідно до ст. 76 КК України обов`язків - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 не застосовувався.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Вирок може бути оскаржений прокурором, обвинуваченим, його захисником, виключно з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1