Справа № 170/499/19 Провадження №11-кп/802/138/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000021 від 11.02.2019 року за апеляційною скаргою прокурора Любомльського відділу Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Шацького районного суду Волинської області від 21 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Затишшя Шацького району Волинської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, непрацюючого, військовозобов`язаного, раніше не судимого, -
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.ст. 75,76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Вироком суду вирішено долю речових доказів відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він, 10.02.2019 року приблизно о 18 год. 00 хв., в порушення вимог п. 2.3а, 2.3б, п.31.1, п.31.4, п.31.4.1а, п.10.1 Правил дорожнього руху України, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи мотоциклом марки «Viper ZS 150J», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з технічно несправною та непрацездатною гальмовою системою, проявив неуважність до дорожньої обстановки на автодорозі Т-03-02 сполученням «Шацьк-Піща» та допустив зіткнення з автомобілем марки «Рeugeot 206», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався у зустрічному напрямку з смт. Шацьк до с. Піща Шацького району Волинської області, в результаті чого пасажир мотоцикла марки «Viper ZS 150J», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесне ушкодження у вигляді відкритого перелому правої стегнової кістки, що за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент їх заподіяння.
У поданій на вирок апеляційній скарзі, прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, просить вирок місцевого суду скасувати в частині призначеного обвинуваченому покарання.

Зазначає, що судом не враховано, що обвинувачений вчинив злочин, який відноситься до категорії тяжких, наслідком якого було завдання потерпілому тілесних ушкоджень, що відносяться до категорії тяжких. Стверджує, що суд необґрунтовано зазначив у вироку обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку.
Вказує, що судом не в повній мірі враховано обставини при призначенні додаткового покарання - обмеження права керування транспортними засобами.
Просить призначити обвинуваченому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробувальнням, встановивши іспитовий строк.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляцію у повному обсязі та просив її задовольнити, обвинуваченого який її заперечив та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України та доведеність його вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення є правильними та ґрунтуються на зібраних у встановленому порядку та перевіреними судом доказах, які ніким з учасників провадження не оспорюються, а тому апеляційний суд оскаржуваний вирок у цій частині не перевіряє.
Як на підставу для скасування оскаржуваного вироку прокурор посилається на те, що призначене обвинуваченому покарання із застосуванням ст.ст.75,76 КК України не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі винного внаслідок м`якості.
Проте, такі його доводи є безпідставними з огляду на наступне.
Згідно ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд при призначенні покарання, в кожному окремому випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має дотримуватись принців законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
За змістом ст.50 КК України, покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин та попередженню ним нових злочинів.
Дані вимоги Закону були повністю дотримані судом першої інстанції.
Як вбачається із вироку суду, обираючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та дані про його особу; думку потерпілого, у якого були відсутні претензії будь-якого майнового чи/та морального характеру та, який просив суворо не карати обвинуваченого, не позбавляти його права керування транспортними засобами.

Призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням ст.ст.75,76 КК України, суд врахував, що останній вчинив злочин, який відноситься до категорія тяжких, однак повністю визнав вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, активно сприяв у розкритті злочину, добровільно відшкодував завдані збитки.
Судом враховано особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, вперше притягується до кримінальної відповідальності, те, що він вчинив тяжкий злочин саме з необережності, має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.
В силу ст. 66 КК України до обставин, що пом`якшують покарання суд відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

В силу ст. 67 КК України до обставин, що обтяжують покарання суд відніс вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому судом наведено переконливі доводи з приводу саме такого виду покарання.

Згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Згідно з ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Саме за викладених підстав, суд не вважає за доцільне призначати обвинуваченому ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки, як про це просить прокурор у викладеній апеляційній скарзі, оскільки характеризуючі дані обвинуваченого та його поведінка після вчинення кримінального правопорушення, переконують суд в тому, що достатнім для досягнення мети покарання буде призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами саме на строк 1 (одного) року.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що місцевий суд, дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України, обґрунтовано дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.ст.75,76 КК України.

Призначене покарання, на думку апеляційного суду, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 попередження вчинення ним нових злочинів, і не є надто м`яким, як про це зазначено в апеляційній скарзі прокурора.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваного вироку та призначення обвинуваченому більш суворого покарання, з мотивів наведених в апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд не знаходить.

Усі інші доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, і надані ним під час апеляційного розгляду справи щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає голослівними та до уваги не приймає, оскільки вони були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та, відповідно, не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного вироку.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України апеляційний суд, -

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу прокурора Любомльського відділу Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Шацького районного суду Волинської області від 21 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скаргана ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді