ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 623/4620/19 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2060/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне тяжке тілесне ушкодження
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14 лютого 2020 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм, Харківської області, громадянина України, українця, не працюючого, розлученого, з повною загальною середньою освітою, військовозобов`язаного, раніше судимого вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25.04.2019 за ч. 3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від покарання з випробувальним терміном у 2 роки, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , контактний телефон відсутній,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25.04.2019 у виді 6 (шести) місяців позбавлення волі та остаточно призначено ОСОБА_7 до відбування покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.
На підставі положень ч. 1 ст. 72 КК України та ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 , в строк відбуття покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 25 вересня 2019 року по день ухвалення вироку суду включно.
До набрання цим вироком законної сили запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 залишено раніше обраний тримання під вартою.
Скасовано арешт, накладений згідно:
-ухвали слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_9 від 25.09.2019 на штани чоловічі спортивні, сірого кольору; кофту чоловічу спортивну зі слідами нашарування речовини бурого кольору; чоловіче спортивне взуття - «кросівки», чорного кольору зі шнурками, які належать ОСОБА_7 ;
-ухвали слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_9 від 25.09.2019 на чоловічі штани, сірого кольору, які належать потерпілому ОСОБА_10 .
Долю речових доказів вирішено відповідно до норм ст. 100 КПК України.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.
Витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.
Вказаним вироком встановлено, що 23.09.2019 близько 11-30 години, більш точного часу ані під час досудового розслідування, ані під час судового розгляду не встановлено, ОСОБА_7 , знаходячись на галявині, розташованій біля території КП «Благоустрій міста Ізюма», по вул. Червоногірська буд. 62, в м. Ізюм, Харківської області, під час сварки з ОСОБА_10 , яка виникла під час спільного вживання алкогольних напоїв з останнім, наніс ОСОБА_10 один удар кулаком правої руки в область обличчя, від якого останній впав на землю. Продовжуючи свою злочинну діяльність, охоплену єдиним умислом, ОСОБА_7 наніс декілька ударів ногами по тулубу ОСОБА_10 . Після цього ОСОБА_10 , уникаючи отримання тілесних ушкоджень, почав втікати від ОСОБА_7 , про те останній почав переслідувати його та наздогнавши, наніс один удар кулаком правої руки в потилицю ОСОБА_10 та повалив останнього на землю, після чого взяв потерпілого за одяг та почав волочити по землі. Після цього ОСОБА_10 знову почав втікати від ОСОБА_7 .
Наздогнавши ОСОБА_10 , неподалік воріт КП «Благоустрій міста Ізюма», ОСОБА_7 схопив останнього та кинув на асфальт, після чого почав наносити чисельні удари кулаками рук в область обличчя ОСОБА_10 . В цей час дії ОСОБА_7 помітив ОСОБА_11 та прогнав ОСОБА_7 від ОСОБА_10 , який залишився лежати на землі.
Після цього ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , скориставшись тим, що ОСОБА_11 відійшов від потерпілого, ОСОБА_7 знову підбіг до ОСОБА_10 та наніс останньому один удар стопою правої ноги в обличчя.
Таким чином, згідно з висновком судово-медичної експертизи Ізюмського МРВ ХОБСМЕ №309-ІЗ/19 від 30.10.2019, ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток склепіння та основи черепа (перелом лобної кістки з переходом на глазницю та основу черепа), які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, перелому виличної дуги, який кваліфікується як середньої тяжкості тілесне ушкодження, перелом кісток носу, що є легким тілесним ушкодженням, яке викликало короткочасний розлад здоров`я, гематоми та садна на обличчі та кінцівках, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити у зв`язку з його суворістю та зменшити призначене йому покарання.

В обґрунтування своєї апеляційної вимоги захисник вказує на те, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Зазначає, що суд не взяв до уваги пом`якшуючі обставини, а саме, визнання його вини та щире каяття у вчиненому злочині, а також те, що він активно сприяв розкриттю злочину. Також зазначає, що за місцем проживання ОСОБА_7 характеризується позитивно, має міцні соціальні зв`язки. Пояснює, що цивільного позову потерпілий ОСОБА_10 не заявляв, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має. На обліку ОСОБА_7 у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі, а також прокурора, що вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді 5 рокі 6 місяців позбавлення волі. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, але при цьому визнав та врахував обставину, що пом`якшує покарання за вчинення тяжкого злочину, а саме щире каяття у скоєному та активне сприяння розкриттю злочину, а також визнав обставиною, що обтяжує покарання рецидив злочинів ( а.с. 84-85).
Відомостей про наявність двох істотних обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , які, в свою чергу, могли б істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, матеріали кримінального провадження не містять. Наявність обставин, які лише пом`якшують покарання не є підставою для застосування норм ст. 69 КК України, про що законодавець чітко зазначив в цій нормі.
Крім того, суд при призначенні покарання врахував відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме те, що він є громадянином України, за місцем проживання характеризується негативно, раніше судимий, розлучений, не працює, хоча є особою працездатного віку, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак строкової військової служби не проходив, як раніше засуджений, про що свідчать: копія паспорта громадянина України, довідки лікарів, характеристика з місця проживання, вимога щодо судимостей, копія вироку суду, довідка Ізюмського ОМВК, інформація дільничого офіцера поліції Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_12 про особу ОСОБА_7 та його свідчення.
Доводи захисника ОСОБА_8 про неврахування зазначених вище відомостей про особу ОСОБА_7 , колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки всі перелічені нею відомості були досліджені судом першої інстанції та враховані при призначенні покарання ОСОБА_7 .
Судом також врахований висновок досудової доповіді органу пробації, відповідно до якого, виправлення ОСОБА_7 не можливе без позбавлення волі або обмеження волі та становить високу небезпеку для суспільства.
Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, яке призначено обвинуваченому.
Згідно даних кримінального провадження та поданої апеляційної скарги об`єктивно відсутні інші обставини ніж ті, що встановлені судом першої інстанції, які пом`якшують або обтяжують покарання, та суттєво зменшують або збільшують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а твердження апелянта щодо неналежного їх врахування повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 , а також попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства, а призначення більш м`якого покарання - не стане ефективним та дієвим для досягнення мети щодо його виправлення.
За таких обставини, апеляційне прохання захисника ОСОБА_8 про зміну вироку та пом`якшення покарання ОСОБА_7 , з урахуванням наведених нею доводів, належить вважати безпідставним, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер, тобто наведені нею доводи не можуть вважатися достатніми підставами для призначення обвинуваченому іншого покарання.
Колегія суддів дійшла висновку про те, що при призначенні обвинуваченому покарання, суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст. ст. 50, 65, 66, 67 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання.
З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для будь-якого пом`якшення покарання обвинуваченому.
Призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч.1 п.1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді

________________ ________________ ___________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4