Житомирський апеляційний суд
Справа №295/7187/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 122 ч.1 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0006797 за апеляційними скаргами прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 03 березня 2020 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Корчак Житомирського району Житомирської області, громадянина України, пенсіонера, розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

обвинуваченого за ч.1 ст. 122, ч.1 та ч.2 ст.125, ст.128 КК України,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 , просить повторно дослідити протокол слідчого експерименту від 15.12.2016 року та висновок СМЕ №821 від 21.04.2017 року. Вирок суду скасувати, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 125 ч. 1 та ч. 2, 122 ч.1, 128 КК України та призначити йому покарання:

-за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу розміром 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян що становить 510 грн.;

-за ст.128 КК України у виді 1 року обмеження волі;

-за ч.2 ст.125 КК України у виді 1 року 6 місяців обмеження волі;

-за ч.1 ст.122 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання призначеного за ст.ст. 125 ч.1 та ч.2, 128 КК України, у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності. Цивільний позов потерпілої задовольнити. Вважає вирок суду незаконним та необгрунтованим, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідність висновків суду викладених в судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що ухвалюючи вирок суд першої інстанції надав невірну оцінку доказам, зокрема показанням потерпілої та свідків, не надав оцінки поясненням експерта ОСОБА_10 , а також наявним в матеріалах справи певним письмовим доказам. Надає свою оцінку вказаним доказам та вважає, що вони в свої сукупністю, доводять вину ОСОБА_8 в інкримінованих йому злочинах. Вказує, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, зокрема: протокол слідчого експерименту за участі потерпілої від 15.12.2016 року та висновок судово-медичного експерта №821 від 21.04.2017 року. Стверджує, що суд першої інстанції, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для його висновків, у судовому рішенні не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 125 ч. 1 та ч. 2, 122 ч.1, 128 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі та задовольнити її цивільний позов. Вважає вирок суду незаконним та необгрунтованим, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що суд першої інстанції в судовому засіданні приєднав до матеріалів кримінального провадження письмові докази, які в порушення ст. 290 КПК України, не були розкриті сторонам кримінального провадження. Інші доводи апеляційної скарги потерпілої є аналогічними доводам апеляційної скарги прокурора.

В запереченнях на апеляційні скарги прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_9 , захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 вказала про безпідставність та необгрунтованість доводів апеляційних скарг та просила залишити їх без задоволення., а вирок суду без зміни.

Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 03 березня 2020 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдати за ст.ст. 125 ч. 1 та ч. 2, 122 ч.1, 128 КК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 залишено без задоволення.

У вироку суду зазначено, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 30.11.2014 року близько 17 години, перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , він вступив в словесний конфлікт з своєю колишньою дружиною ОСОБА_9 , під час якого умисно наніс останній тілесні ушкодження у вигляді ударів рукою в обличчя, по тулубу, чим було завдано потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі, лівій верхній кінцівці та грудній клітці, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я, тобто вчинив умисне легке тілесне ушкодження, передбачене ст. 125 ч. 1 КК України.

02.05.2015 року ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , близько 19 години, піднявся на другий поверх будинку, та зайшовши у кімнату до своєї колишньої дружини ОСОБА_9 , розпочав з останньою словесний конфлікт. Після цього, продовжуючи вказаний конфлікт, почав підніматись по сходах на третій поверх. При цьому, ОСОБА_9 йшла слідом за ним. Піднявшись на декілька сходинок, ОСОБА_8 розвернувся обличчям до потерпілої та, проявляючи злочинну недбалість, яка виразилася у тому, що він, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, руками штовхнув останню в область грудей, від чого ОСОБА_9 впала на підлогу та отримала тілесні ушкодження у вигляді косих переломів середньої третини тіла великогомілкової кістки із зміщенням уламків на 1/3 ширину кістки та нижньої третини тіла малогомілкової кістки з невеликим зміщенням уламків, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, тобто вчинив необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачене ст. 128 КК України.

01.10.2015 року ОСОБА_8 , перебуваючи у ванній кімнаті за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , близько 18 години вступив в словесний конфлікт з своєю колишньою дружиною ОСОБА_9 , під час якого умисно наніс останній тілесні ушкодження у вигляді ударів рукою в обличчя, по верхніх кінцівках, чим було завдано потерпілій тілесні ушкодження у вигляді забою правого ока легкого ступеню у вигляді синця правої половини обличчя, який відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я та 4 округлих синців на обох верхніх кінцівках, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я, тобто вчинив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, передбачене ст. 125 ч. 2 КК України.

06.05.2016 року ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , близько 18 години вступив в словесний конфлікт з своєю колишньою дружиною ОСОБА_9 , під час якого почав хапати за обидві руки потерпілої та в подальшому наніс останній умисні тілесні ушкодження у вигляді ударів рукою в обличчя та кулаком в плече правої руки, внаслідок чого потерпілій було завдано умисні тілесні ушкодження у вигляді синця по задній поверхні лівого передпліччя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я, а також закритої тупої травми правого плечового поясу у вигляді синця по передній поверхні правого плечового суглобу та розриву зв`язок акроміально-ключичного з`єднання, яка відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, тобто вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, передбачене ст. 122 ч. 1 КК України.

Оцінивши в сукупності досліджені під час судового розгляду докази, суд дійшов висновку, що пред`явлене обвинувачення не доведено в судовому засіданні, а тому вважав необхідним в силу презумпції невинуватості, закріпленої у ст. 62 Конституції України виправдати ОСОБА_8 за недоведеністю його вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 125 ч. 1 та ч. 2, 122, 128 КК України.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційних скарг прокурора та потерпілої, пояснення потерпілої ОСОБА_9 в підтримання апеляційних скарг потерпілої та прокурора, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника в заперечення апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з п.1 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою, зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Основою мотивувальної частини вироку є аналіз і оцінка досліджених судом доказів. При ухваленні вироку мають одержати оцінку всі докази, розглянуті в судовому засіданні: як докази, на підставі яких суд визнав установленими ті або інші обставини, так і ті з них, через які суд дійшов висновку, що деякі обставини не мали місця в дійсності. Прийняття одних і відхилення, неврахування інших доказів судом має бути вмотивованим. Підставою неврахування доказів є відсутність відомостей про обставини кримінального правопорушення властивостей належності, допустимості або їх недостовірності.
Чинне законодавство цілком визначено говорить про сукупність доказів як про найбільш важливу умову ухвалення обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. При цьому досить важливе значення мають виклад і мотивування оцінки кожного доказу у поєднанні з іншими доказами.
Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не дотримався зазначених вище вимог кримінального процесуального закону.
Так, в процесі судового розгляду вказаного кримінального провадження, судом першої інстанції було допитано обвинуваченого, потерпілу, свідків та досліджено всі письмові матеріали кримінального провадження.
Однак, обґрунтовуючи свої висновки суд першої інстанції аналізу і оцінки усім розглянутим в судовому засіданні доказам обвинувачення не надав, а також не зазначив обгрунтованих мотивів, з яких взяв до уваги одні докази обвинувачення та відкинув інші.
Зокрема, в оскаржуваному вироку суду не надано належної оцінки протоколу проведення слідчого експерименту від 15.12.2016 року, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_9 , щодо відтворення подій, які мали місце 30.11.2014 року, 02.05.2015 року, 01.10.2015 року та 06.05.2016 року (а.п.145-148), а також показам судово-медичного експерта ОСОБА_10 , наданих ним в судовому засіданні, стосовно висновків проведених ним експертних досліджень, по факту спричинення тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_9 ..
Крім того, у вироку суду взагалі відсутнє посилання на вказаний протокол проведення слідчого експерименту від 15.12.2016 року, який був предметом дослідження суду першої інстанції.

Отже, виходячи з такої засади кримінального провадження як вимога щодо оцінки кожного доказу, відповідно до ст.94 КПК України, суд апеляційної інстанції встановив наявність істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
Стаття 409 КПК України визначає, що підставами для скасування та зміни судового рішення судом апеляційної інстанції серед іншого є істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства.
Враховуючи що допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обгрунтоване рішення, колегія суддів вважає, що вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Оскільки вирок суду із зазначених вище підстав, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, то колегія суддів не входить в обговорення доводів апеляційних скарг, які підлягають перевірці при новому розгляді в суді першої інстанції.
Під час нового судового розгляду, суду першої інстанції слід, дотримуючись розумних строків розгляду кримінального провадження, усунути порушення, вказані у даній ухвалі, дослідити всі обставини кримінального провадження та надати їм належну оцінку, перевірити доводи апеляційних скарг і прийняти законне та обґрунтоване рішення з урахуванням обставин, встановлених апеляційним судом.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 412 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 03 березня 2020 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: