Справа№ 701/103/20
1-кс/693/58/20
УХВАЛА

Іменем України

20.02.2020 року м. Жашків

Жашківський районний суд Черкаської області

у складі: слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора Маньківського відділу

Уманської місцевої прокуратури - ОСОБА_3 ,

скаржника - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Жашків скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність прокурора Маньківського відділу Уманської місцевої прокуратури.

В обгрунтування скарги вказав, що 28 січня 2020 року до Маньківського відділу Уманської місцевої прокуратури ним була подана та зареєстрована заява про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.375 КПК України, з додатками на семи аркушах.

Скаржник вважає, що його заява про злочин містить вичерпні відомості: про особу, яка вчинила злочин; норми законів, які були порушені особою, що вчинила злочин; норму закону, яка передбачає відповідальність за вчинений вказаною особою злочин; шкоду нанесену окремому громадянину, його конституційним правам; потерпілого від скоєного злочину; причинно-наслідковий зв`язок між вчиненим злочином і нанесеною шкодою, однак у порушення вимог ст.214 КПК України не була внесена до ЄРДР, що на думку скаржника вказує на бездіяльність Жашківського відділу Уманської місцевої прокуратури та Жашківського ВП УВП ГУНП в Черкаській області.

Статтею 214 КПК України прямо передбачено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати гаку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

У зв`язку з вказаним скаржник звернувся до суду зі скаргою і просив зобов`язати прокурора Маньківського відділу Уманської місцевої прокуратури невідкладно внести відомості до ЄРДР, вказані у заяві від 28.01.2020р.

У відповідності до ст.306 КК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави. Скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не з моменту надходження скарги. Розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
У судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав скаргу та просив зобов`язати прокурора Маньківського відділу Уманської місцевої прокуратури внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР, вказане у його заяві від 28.01.2020р.

Прокурор Маньківського відділу Уманської місцевої прокуратури ОСОБА_3 заперечував проти задоволення скарги, посилаючись на те, що заява ОСОБА_4 не містить відомостей, що вказують на наявність кримінального правопорушення. Крім того, вказав, що до повноважень прокуратури не віднесено оцінка процесуальних дій судді або нагляд за застосуванням норм чинного законодавства України при здійсненні правосуддя. Органи прокуратури не вповноважені перевіряти законність і обґрунтованість прийнятих судом рішень.
Слідчий суддя, вислухавши скаржника, думку прокуратура та дослідивши матеріали, додані до скарги, дійшов висновку про необхідність у відмові у задоволенні скарги з наступних підстав.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Під час судового розгляду встановлено, що 28.01.2020р. на адресу Маньківського відділу Уманської місцевої прокуратури, розташованого у смт. Маньківка, ОСОБА_4 направлено заяву про вчинення злочину з кваліфікацією ст.375 КК України, постановлення слідчим суддею завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови, в якій він просив внести до ЄРДР відомості даної заяви-повідомлення про злочин, що кваліфікується ст.375 КК України.
При дослідженні змісту заяви ОСОБА_4 про злочин встановлено, що її суть зводиться до незгоди заявника з процесуальним рішенням слідчого судді Маньківського районного суду Черкаської області, а саме винесення ухвали про проведення обшуку у кримінальному провадженні №0000008 від 09.01.2020р., яка протирічить вимогам ст.370 КПК України і як наслідок є завідомо неправосудною та такою, що призвела до порушення конституційних прав ОСОБА_5 . Скаржник вказав, що з ухвали слідчого судді ОСОБА_6 однозначно зрозуміло, що він постановив ухвалу, ґрунтуючись не на доказах, а на показаннях з чужих слів, а саме: у ході досудового розслідування по вищевказаному кримінальному провадженню ст. лейт. ОСОБА_7 було здобуто інформацію від гр. ОСОБА_8 та гр. ОСОБА_9 , які у свою чергу, проходячи повз групу молодих невідомих їм осіб чоловічої статі, почули від них припущення, що до крадіжки електрокабелів може бути причетний ОСОБА_5 та викрадені речі може зберігати за місцем свого проживання, що може свідчити про його причетність до вчинення крадіжки і в зв`язку з чим виникла необхідність у проведенні обшуку його домоволодіння. Скаржник сумнівається, що слідчий суддя ОСОБА_6 , який є головою Маньківського районного суду, не володів відповідними знаннями для розгляду клопотання про проведення обшуку та постановив би подібну ухвалу з таким підґрунтям в клопотанні, якби це стосувалося людей з його кола спілкування. Вважає, що слідчим суддею ОСОБА_6 при постановленні ухвали про обшук проігноровано та грубо порушено норми матеріального права.
Сумніви скаржника щодо законності судового рішення не є підставою для внесення відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування за ч.1 ст.375 КК України. Припущення заявника про постановлення слідчим суддею з причин некомпетентності завідомо неправосудного та незаконного рішення ґрунтуються на суб`єктивній оцінці та ставленні до зазначених у заяві про злочин обставин, оскільки злочинність дій слідчого судді не підтверджується ніякими об`єктивними даними, а тому, підстав для ініціювання кримінального провадження та проведення досудового розслідування не вбачається.
Приписами ч.1 ст.214 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Положення ст.214 КПК України перебувають у тісному взаємозв`язку з ч.1 ст.2 та ст.11 КК України, згідно з якими підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою не будь-яких дій, а суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки конкретного складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення відомостей до ЄРДР.
Системний аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що саме фактичні дані, які вказують на ознаки злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до ЄРДР. Подання лише заяви не може бути безумовною підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).
Тобто, не підлягає внесенню до ЄРДР та не є підставою для початку досудового розслідування інформація, яка не містить об`єктивних даних, що дійсно свідчать про ознаки злочину.
Розглядаючи положення ст.214 КПК України через призму ст.375 КК України заявнику необхідно зазначити дані, які підтверджують постановлення суддею (судом) саме неправосудного рішення та вчинення вказаних дій саме з усвідомленням відсутності правових підстав для його ухвалення.
Таким чином, у разі незгоди сторони з судовим рішенням та на цьому підґрунті подання заяви до правоохоронних органів про внесення відомостей до ЄРДР щодо вчинення суддею кримінального правопорушення, передбаченого, зокрема ст.375 КК України, вбачається вплив на суддю. Як наслідок має місце в подальшому неможливість розгляду іншої справи суддею, щодо якого внесено відомості до ЄРДР, де однією із сторін є скаржник, за чиєю скаргою було внесено відомості до ЄРДР.
Крім того, ст.126 Конституції України закріплено гарантії незалежності і недоторканності судді та передбачено, що вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється та суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку. Аналогічні положення містить ч.1 ст.49 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».
Рекомендація № СМ/Rec (2010) Комітету міністрів Ради Європи від 17.11.2010р. щодо незалежності, ефективності та обов`язків суддів містить положення про те, що виконавча та законодавча влада повинні гарантувати незалежність суддів і утримуватися від дій, які можуть підірвати незалежність судової влади або довіру суспільства до неї.
Конституційний Суд України у своїх численних рішеннях від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 р. № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 р. № 10-рп/2008, від 03 червня 2013р. № 3-рп/2013 послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року та в низці інших міжнародних документів, а саме: Основні принципи незалежності судових органів, схвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів, затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної ради ООН, Європейська хартія "Про статус суддів" від 10 липня 1998 року, Рекомендації № (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи "Незалежність, дієвість та роль суддів" від 13 жовтня 1994 року та інших.
Зокрема, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч.1, 2 ст.126 Конституції України та ч.2 ст.13 Закону України "Про статус суддів" (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Відповідно до положення ч.1 ст.126 Конституції України зміст недоторканності суддів як умови виконання ними професійних обов`язків не обмежується визначеною у ч.3 цієї статті гарантією, згідно з якою суддя не може бути без згоди Вищої ради правосуддя затриманий або утримуваний під вартою чи арештом до винесення обвинувального вироку судом.
Разом з тим відповідно до положення ч.1 цієї статті Конституції України недоторканність суддів як гарантія їхньої незалежності у виконанні професійних обов`язків може не обмежуватися обсягом, визначеним у ч.3 статті 126 Конституції України. Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами.
Відповідно до ч.6 ст.48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.
Згідно п.4.2 рішення Конституційного Суду України №6-рп/2001 від 23.05.2001р. у справі №12-17/2001, процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питання підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належить до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.
У міжнародних документах з питань статусу та незалежності суддів, зокрема у Монреальській універсальній декларації про незалежність правосуддя (Перша світова конференція з незалежності правосуддя, Монреаль, 1983 рік), Основних принципах незалежності судових органів (схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та від 13 грудня 1985 року), Рекомендаціях щодо ефективного впровадження основних принципів незалежності судових органів (прийнятих резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 1989/60 та схвалених резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 44/162 від 15 грудня 1989 року), Європейському статуті судді (схваленому Європейською Асоціацією Суддів у 1993 році), Європейській хартії щодо статусу суддів (10 липня 1998 року), Всесвітній (Універсальній) хартії судді (схваленій Міжнародною Асоціацією Суддів 17 листопада 1999 року, Тайбей (Тайвань), Декларації щодо принципів незалежності судової влади, прийнятої Конференцією голів верховних судів країн Центральної та Східної Європи 14 жовтня 2015 року, звернуто увагу на необхідність усіма можливими національними та міжнародними органами гарантувати незалежність суддів, зокрема на те, що суддя не може бути притягнений до відповідальності за виконання своїх професійних обов`язків. Гарантування незалежності суддів також полягає у тому, щоб жоден суддя не міг приймати рішення у справі через страх, очікування користі будь-якого походження або через будь-який неналежний вплив.
З огляду на зазначене, вимоги національного та міжнародного законодавства передбачають та гарантують незалежність судової влади, цінність такого інституту в кожному суспільстві. Незалежність судочинства є невід`ємною складовою права на справедливий судовий процес.
Відповідно до п.2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 06.04.2016, № 139 (зареєстрований в Мінюсті України 05.05.2016 за № 680/28810), відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України.
Так, частиною 1 статті 375 КК України передбачена кримінальна відповідальність за постановлення суддею завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови.
Таким чином, в розумінні диспозиції статті 375 КК України, вказаний злочин характеризується тільки прямим умислом усвідомленням судді про те, що він постановляє завідомо неправосудний судовий акт.
У цьому контексті необхідно враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших). Саме по собі припущення щодо постановлення суддею завідомо неправосудного рішення не є свідченням вчинення злочину, оскільки суперечить визначальним засадам правового регулювання побудови та діяльності судової влади.
Серед іншого у скарзі відсутні передбачені ч.5 ст.214 КПК України відомості та фактичні обставини, які могли б свідчити про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.375 КК України, а саме: прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. У скарзі вказані лише норми законодавства та посилання на те, що заява від 28.01.2020р. містить вичерпні відомості: про особу, яка вчинила злочин; норми законів, які були порушені особою, що вчинила злочин; норму закону, яка передбачає відповідальність за вчинений вказаною особою злочин; шкоду нанесену окремому громадянину, його конституційним правам; потерпілого від скоєного злочину; причинно-наслідковий зв`язок між вчиненим злочином і нанесеною шкодою.
Ч.5 ст.214 КПК України передбачає, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про:
1) дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;
2) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника;
3) інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;
4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела;
5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;
6) прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування;
7) інші обставини, передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань.
У Єдиному реєстрі досудових розслідувань автоматично фіксується дата внесення інформації та присвоюється номер кримінального провадження.
Таким чином, подання тільки заяви до правоохоронних органів про внесення до ЄРДР відповідних відомостей, без зазначення фактичних даних, які б вказували на ознаки складу злочину, зокрема, передбаченого ст.375 КК України, не може бути безумовною підставою для внесення до ЄРДР відповідних відомостей та задоволення скарг на бездіяльність слідчих, прокурорів, щодо невнесення до ЄРДР відомостей стосовно вчинення суддями правопорушень, передбачених статтею 375 Кримінального кодексу України.
Отже, заява ОСОБА_4 від 28 січня 2020 року не містить саме фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину, вчиненого слідчим суддею ОСОБА_6 при постановленні ним ухвали про обшук, а зводиться до незгоди з вказаною ухвалою.

Згідно п.4 ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:
1) скасування рішення слідчого чи прокурора;
2) зобов`язання припинити дію;
3) зобов`язання вчинити певну дію;
4) відмову у задоволенні скарги.
З огляду на вищевикладене слідчий суддя дійшов висновку про необґрунтованість скарги та вважає за необхідне відмовити у її задоволенні.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.214, 303-307 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора Маньківського відділу Уманської місцевої прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за його заявою від 28.01.2020р. відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде проголошено 24.02.2020р. о 15 год. 00 хв.

Головуючий суддя: ОСОБА_10