Справа № 204/964/20
Провадження №1-кп/204/462/20

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні у приміщенні залу судових засідань обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000843 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 травня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 289 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває дане кримінальне провадження.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заявив клопотання про продовження застосування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на шістдесят діб, оскільки строк обраного запобіжного заходу закінчується 20 квітня 2020 року. В обґрунтування клопотання зазначив, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на 2 місяці, однак після обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 , будучи особою, на яку судом покладено обов`язки, став на шлях ухилення від органів досудового розслідування, по повісткам слідчого не з`являвся, тривалий час переховувався. Також, ОСОБА_6 , будь-яких осіб на утриманні немає, офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, у зв`язку з чим є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_6 усвідомлюючи невідтворність покарання, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років, з метою уникнення відповідальності за вчинене може переховуватись від суду. Крім того, ОСОБА_6 не має офіційного місця роботи, що свідчить про відсутність законного достатнього джерела доходу, який здатен забезпечити рівень життя обвинуваченого, а тому є всі підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, може вчинити інші, в тому числі корисливі кримінальні правопорушення. Враховуючи сукупність вищевикладених обставин, а саме: наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні умисного, середньої тяжкості кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.190, ч. 1 ст. 289 КК України, за вчинення якого Кримінальним кодексом України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, особу обвинуваченого, застосування до ОСОБА_6 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та виконання обвинуваченим покладеного на нього процесуальних обов`язків.
Захисник ОСОБА_5 , думку якого підтримав обвинувачений ОСОБА_6 , заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказавши, що його підзахисний мав роботу але втратив її в зв`язку з обранням йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Він позитивно характеризується, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікаря-психіатра. ОСОБА_6 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, та не схильний до вчинення нових злочинів, та може перебувати під іншим запобіжним заходом, а саме під домашнім арештом. Він вже усвідомив, що при невиконання покладених на нього судом обов`язків, він може бути знову поміщений до ДУ «ДУВП № 4».
Заслухавши клопотання, думки учасників процесу, суд прийшов до наступного висновку.
Як передбачено ст. 177 КПК України, підставою як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.
Перевіряючи обґрунтованість підозри, колегія суддів виходить з практики Європейського суду з прав людини (рішення «Нечипорук і Йонкало проти України»), відповідно до якої «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи інформації, які могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин. У розглядуваному клопотанні наведені дані, які вказують на підозру у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, та які не викликають розумних сумнівів у цьому.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Крім того, відповідно до положень статті 184 КПК України клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу обов`язково повинно містити посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177цього Кодексу; виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст. 199 КПК України, статей 5,6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського Суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.
Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено у рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».
Як зазначено в Рішенні ЄСПЛ "Александер Макаров проти Росії" національні органи влади зобов`язані проаналізувати особисті обставини особи докладніше та навести на користь тримання її під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими в судовому засіданні доказами.
Суд, в свою чергу повинен ретельно дослідити наявні докази вказаних ризиків, проаналізувати, дати належну оцінку в кожній конкретній справі. Це узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Кобець проти України» зазначив, що «Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (також рішення у справі «Авшар проти Туреччини». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Судом встановлено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2020 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 20 квітня 2020 року включно.
Частиною 1 ст. 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотання сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені п.п.1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.1 ст.289 КК України, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на 2 місяці, однак після обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 , будучи особою, на яку судом покладено обов`язки став на шлях ухилення від органів досудового розслідування, по повісткам слідчого не з`являвся, тривалий час переховувався. Також, ОСОБА_6 , будь-яких осіб на утриманні немає, офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, у зв`язку з чим є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_6 усвідомлюючи невідтворність покарання, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років, з метою уникнення відповідальності за вчинене може переховуватись від суду. Крім того, ОСОБА_6 не має офіційного місця роботи, що свідчить про відсутність законного достатнього джерела доходу, який здатен забезпечити рівень життя обвинуваченого, а тому є всі підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, може вчинити інші, в тому числі корисливі кримінальні правопорушення, тобто існують ризики передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Таким чином, суд вважає, що ризики, визначені прокурором, як підстава для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний час продовжують існувати і саме такий запобіжний захід може їм запобігти.
Тому, на даний час продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.
Що стосується клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, суд зазначає, що домашній арешт не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 , в зв`язку з тим, що обвинувачений на досудовому слідстві покладені на нього судом обов`язки не виконав та став на шлях ухилення від органів досудового розслідування, тривалий час переховувався, також ОСОБА_6 не має джерел доходу так як він не є працевлаштованим, на утриманні нікого не має, не має постійного місця проживання так як в попередніх судових засіданнях сам обвинувачений ОСОБА_6 зазначав, що житло, де він проживав разом з цивільною дружиною, належить їй. У зв`язку з тим, що нього у м. Дніпро відсутнє постійне місце проживання, він двоє суток ночував на вокзалі, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків та постійного місця проживання обвинуваченого у м. Дніпро, за якою б він міг знаходиться під домашнім арештом, тому у задоволенні клопотання слід відмовити.
При цьому, суд приходить до переконання, що строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 належить продовжити, згідно ст. 197 КПК України, строком на 60 днів.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-179,183,193,194,197,314,316,331,369,371,372,376 КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 11 червня 2020 включно.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 , та обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.
Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», для виконання.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1