Справа № 591/1434/20
Провадження № 1-кс/591/695/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2020 року слідчий суддя Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Сумської місцевої прокуратури щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань по заяві від 03 березня 2020 року,

В С Т А Н О В И В :
До Зарічного районного суду м. Суми зі скаргою звернувся ОСОБА_3 на бездіяльність Сумської місцевої прокуратури щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР), яку підтримав та мотивував тим, що 03 березня 2020 року він звернувся до правоохоронних органів з заявою про злочини, передбачені ст.ст. 190, 357, 367 КК України, вчинені на його думку працівниками та керівником Зарічного ВДВС, пов`язані зі знищенням доказів щодо сплати заявником аліментів. Оскільки відповідні відомості до ЄРДР внесені не були, тому просив зобов`язати уповноважену особу вчинити ці дії.
Представник прокуратури заперечив проти задоволення скарги, мотивуючи це відсутністю підстав для внесення відомостей до ЄРДР.
Слідчий суддя, заслухавши учасників, вивчивши надані матеріали, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та не спростовано сторонами, що 03 березня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до органів прокуратури з заявою про вчинені на його думку наведені злочини.
Також суду підтверджено, що відомості по вказаній заяві ОСОБА_3 не були внесені до ЄРДР, про що свідчить лист прокуратури № 109-358-16 від 04 березня 2020 року.
В контексті ч. 4 ст. 214 КПК України, суд вважає, що дії прокуратури відповідали вимогам закону, оскільки заява ОСОБА_3 була прийнята та зареєстрована в цій установі, чого також не спростували сторони.
Ст. 214 КПК України та пп. 1 п. 2 Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого наказом Генеральної Прокуратури України від 06 квітня 2016 року № 139, передбачено обов`язок внесення до ЄРДР лише тих відомостей про кримінальне правопорушення, що можуть свідчити про його вчинення.
Зі змісту цих норм випливає, що відомості, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, повинні наводитись заявником саме в заяві, з якою він звернувся до правоохоронних органів і відсутність наведених даних в такому зверненні в контексті вказаних норм закону може вказувати на відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР.
Відтак, суд, вирішуючи питання про наявність або відсутність підстав для внесення даних до ЄРДР (а отже про наявність або відсутність підстав для задоволення скарги), повинен робити такі висновки саме з дослідження заяви особи про вчинений на її думку злочин.
З дослідженого судом звернення ОСОБА_3 вбачається те, що, хоча його заявник і вважає заявою про злочини, проте в ньому відсутнє наведення достатніх ознак вчинення зазначеними ним особами кримінальних правопорушень як такових, тим більше в контексті наведених вище норм КК України, на які посилається заявник. Зокрема, в ній взагалі не наведено дій чи бездіяльності службових осіб, що могли б свідчити про вчинення ними злочинів, а наводяться обставини стосовно процесу примусового виконання зобов`язань заявником та виконання службовими особами своїх безпосередніх процесуальних обов`язків, з якими не погоджується ОСОБА_3 .

Заява ОСОБА_3 не є заявою про вчинені злочини, оскільки вона носить узагальнений характер, викладена в формі необґрунтованих припущень заявника, базується на його безпідставних власних міркуваннях та не містить наведення об`єктивної сторони діянь, кваліфікованих заявником за наведеними статтями КК України, а сам по собі факт вчинення (або невчинення) певних процесуальних дій (бездіяльності), з якими не погоджується сторона, не може слугувати підставою для внесення даних до ЄРДР, оскільки такі дії є безпосереднім предметом його (державного виконавця) процесуальної діяльності.

Іншими словами, заявником не наводяться в заяві обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а зазначаються дії (бездіяльність), які він вважає неправомірними, тобто на думку суду вказане звернення є фактичною незгодою заявника з процесуальними діями (бездіяльністю) вказаних ним осіб (для оскарження яких передбачених певний порядок), а також є висловленням ОСОБА_3 власної оцінки процесу примусового виконання судового рішення щодо нього та незгодою з певними діями державного виконавця, без наведення достатніх відомостей, які б свідчили про те, що вони (дії чи бездіяльність) є злочинними.

Ч. 2 ст. 307 КПК України передбачений перелік рішень за наслідками розгляду скарг осіб, на бездіяльність правоохоронних органів, в тому числі і на бездіяльність, пов`язану з невнесенням відомостей до ЄРДР. Згідно п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК України, результатом розгляду скарги на бездіяльність відповідної службової особи, може бути рішення про відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи наведене, а також за відсутності наведених в заяві скаржника достатніх даних, що могли свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, на думку суду Сумською місцевою прокуратурою обґрунтовано по зазначеному зверненню ОСОБА_3 не були внесені відомості до ЄРДР.
Інші обставини, наведені в скарзі заявника не доводять його вимог щодо необхідності внесення даних до ЄРДР, як і не спростовують зазначених висновків суду, з огляду на зміст дослідженого в судовому засіданні звернення та наданих матеріалів.

Таким чином, з поданої ОСОБА_3 скарги та матеріалів не вбачається, а в судовому засіданні так і не було встановлено наявності достатніх підстав для внесення відомостей до ЄРДР, а тому скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 214, 303-307 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність Сумської місцевої прокуратури щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань по заяві від 03 березня 2020 року, щодо вчинених на думку заявника неправомірних дій працівниками та керівництвом Зарічного ВДВС, відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1