КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали контрольного судового провадження у кримінальному провадженні № 0003393 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 на 60 днів до 20 грудня 2019 року 17 год. 00 хв.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, змінити обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
В апеляційній скарзі захисник з посиланням на практику Європейського суду з прав людини вказує на те, що тяжкість обвинувачення не може слугувати, як головний чинник, при оцінці ймовірності того, що обвинувачений буде переховуватись від правосуддя, перешкоджати ходові розслідування або вчиняти нові злочини. Окрім того, захисник зазначає, що суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе обставини, що свідчать про наявність ризиків, передбачених кримінальним процесуальним Законом.
Також захисник наголошує на тому, що посилання суду на те, що у обвинуваченої ОСОБА_9 немає місця проживання в м. Києві та Київській області, остання не працює - не відповідає дійсності оскільки ОСОБА_10 має житло, де її дядько дозволив для застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а, окрім того, ризик втечі не виникає навіть за відсутності постійного місця проживання.
Щодо твердження суду про те, що ОСОБА_10 може перешкоджати кримінальному провадженню, то захисник акцентує увагу на тому, що в рішеннях Європейського суду зазначається: ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та захисника на підтримку апеляційної скарги, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали контрольного судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до матеріалів контрольного судового провадження до Солом`янського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_5 кожного - за ч. 4 ст. 187 КК України (ас. 1-10).

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 на 60 днів до 20 грудня 2019 року 17 год. 00 хв.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, хоча і дещо знизилися, але продовжують існувати, обвинуваченій ОСОБА_11 пред`явлено обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, із застосуванням насильства до потерпілого, та в разі визнання її винуватою, їй може бути призначено покарання до 15 років позбавлення волі. Окрім того, суд враховував дані про особу обвинуваченої, остання не має постійного місця проживання, будь-яких засобів до існування, міцних соціальних зв`язків, а тому, на переконання суду, основним ризиком залишається ухилення обвинуваченої від суду та переховування останньої, оскільки в матеріалах провадження відсутні будь-які дані щодо достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Під час вирішення питання про продовження обвинуваченій строку тримання під вартою суд врахував, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст.12 КК Українивідноситься до категорії особливо тяжких злочинів, який пов`язаний із застосуванням насильства, що було небезпечне для життя потерпілого, а тому являє собою значну суспільну небезпеку.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов висновку, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, хоча і дещо знизилися, але продовжують існувати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризику переховування, бо є всі підстави вважати, що, перебуваючи на волі, обвинувачена може ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування), оскільки обвинувачена не має постійного місця проживання, не має будь-яких засобів для існування, міцних соціальних зв`язків, і з таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.
За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Окрім того, оскільки дане кримінальне провадження стосується злочину, вчиненого із застосуванням насильства, обвинувачена не працює, немає засобів для існування, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для визначення розміру застави.
З огляду на те, що обвинувачена не має постійного місця проживання, хоча і має місце реєстрації, колегія суддів погоджується з висновком суду про неможливість застосування до обвинуваченої домашнього арешту, оскільки вказаний запобіжний захід полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що дядько обвинуваченої дозволив для застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, проживання у нього, не може свідчити про відсутність ризику переховування обвинуваченої, оскільки, на думку колегії суддів, є достатньо підстав вважати, що обвинувачена, з огляду на тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою у злочині, який відноситься до категорії особливо тяжкого, у вчиненні якого вона обвинувачується, зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування), на що також обґрунтовано послався суд першої інстанції.

За наявності встановленого ризику, який виправдовує подальше обмеження права обвинуваченої перебувати на волі, враховуючи стадію судового розгляду, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, оскільки відсутні підставі вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За сукупності таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинувачену, яка раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності, в т.ч. і за вчинення тяжкого кримінального правопорушення, її сімейний стан, соціальні зв`язки, які колегія суддів оцінює у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року, якою обвинуваченій ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів до 20 грудня 2019 року 17 год. залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3