Справа № 731/104/20
Провадження № 1-кп/731/11/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2020 року смт Варва

Варвинський районний суд Чернігівської області в складі

судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

представника потерпілих ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Варва матеріали кримінального провадження №0000125 від 13 червня 2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , уродженця с. Хортиця Варвинського району Чернігівської області, мешканця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не має на утриманні неповнолітніх дітей, пенсіонера, не маючого статусу особи з інвалідністю, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 12 червня 2019 року, керуючи трактором Т-40, днз НОМЕР_2 , рухався головною дорогою по вул. Шевченка в с. Остапівка Варвинського району Чернігівської області в напрямку від центру с. Остапівка до виїзду з с. Остапівка до смт Варва Варвинського району Чернігівської області та, здійснюючи поворот ліворуч на другорядну дорогу, не впевнився в його безпечності, чим порушив вимоги п. 2.3 б (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), п. 10.1 (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху), п. 12.3 (у разі виникнення безпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників об`їзду перешкоди) Правил дорожнього руху України, виявив неуважність та не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників об`їзду перешкоди, виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з мопедом VIPER під керуванням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з пасажирами ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який рухався в зустрічному напрямку головною дорогою, що стало умовою та причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому лівої великогомілкової та малогомілкової кісток зі зміщенням уламків, чисельних саден нижніх кінцівок, садна лівої тім`яної ділянки голови, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 9 від 05 лютого 2020 року належать до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я понад 21 день.

Потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому лівої великогомілкової та малогомілкової кісток зі зміщенням уламків, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 8 від 05 лютого 2020 року належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент заподіяння.

Своїми умисними діями, що виразилися в порушенні правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середнього ступеню тяжкості тілесне ушкодження та тяжке тілесне ушкодження, ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у скоєнні ним кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України за обставин, викладених у обвинувальному акті, визнав повністю та зазначив, що період часу, місце та спосіб вчинення ним кримінального правопорушення, описаного в обвинувальному акті, викладені вірно та відповідають дійсності. Суду пояснив, що 12 червня 2019 року, керуючи трактором та здійснюючи поворот ліворуч на другорядну дорогу в с. Остапівка, він дійсно порушив Правила дорожнього руху України, виявив неуважність, виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з мопедом VIPER під керуванням ОСОБА_6 з пасажирами ОСОБА_7 та ОСОБА_9 . В подальшому водій зупинився, викликав швидку медичну допомогу, надав невідкладну допомогу. Щиро розкаювався, наголосив, що усвідомив протиправність своїх дій. Добровільно та в повному обсязі відшкодував матеріальну шкоду. Просив суворо не карати та не позбавляти права керування транспортними засобами, оскільки він обробляє земельну ділянку, що є його джерелом доходу.

Захисник Нечай в судовому засіданні наголосив на обставинах, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого, просив обрати міру покарання не пов`язану з позбавленням волі, зняти арешт з трактора, та не застосовувати покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті, підтвердив факт відшкодування обвинуваченим матеріальної шкоди, вважав, що в разі визнання обвинуваченого винуватим у вчиненні злочину, слід обрати покарання що не пов`язане з позбавленням волі.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердила обставини викладені в обвинувальному акті, підтвердила факт відшкодування обвинуваченим матеріальної шкоди, вважала, що в разі визнання обвинуваченого винуватим у вчиненні злочину, слід обрати покарання що не пов`язане з позбавленням волі.

Представник потерпілих ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що потерпілі не мають претензій до обвинуваченого та не бажають призначення йому суворого покарання, оскільки всі збитки ним відшкодовано.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд за згодою учасників судового провадження, переконавшись при цьому, що вони правильно розуміють зміст усіх обставин, не виявивши сумніву у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснивши правові наслідки такого порядку розгляду справи, а саме те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які його характеризують.

За таких обставин суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення повністю доведена, а його дії, що виразилися в порушенні правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середнього ступеню тяжкості тілесне ушкодження та тяжке тілесне ушкодження, слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України, за що він і повинен нести кримінальну відповідальність.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

При обранні виду та міри покарання, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, а також враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєний злочин призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових злочинів, суд бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_4 за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, раніше не судимий, одружений, пенсіонер, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; відсутність обтяжуючих покарання обставин, пом`якшуючі покарання обставини щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку; позитивну соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, викладену у досудовій доповіді, із зазначенням низьких ризиків вчинення повторного правопорушення та небезпеки для суспільства, а також висновку про можливість виправлення без ізоляції від суспільства, позицію потерпілих, які щодо міри покарання покладаються на розсуд суду на не наполягають на призначенні суворого покарання, а тому вважає за можливе призначити йому покарання у виді позбавлення волі на підставі 69-1 КК України, в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, без позбавлення права керувати транспортними засобами, що на переконання суду буде необхідним для виправлення обвинуваченого, сприятиме запобіганню вчиненню ним нових злочинів, відповідатиме особі обвинуваченого та є достатнім для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України, мети покарання.

При цьому, враховуючи вищевикладене, зокрема ступінь тяжкості злочину, особу обвинуваченого, досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, суд доходить висновку, що перевиховання та виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а тому вважає за доцільне застосувати до нього положення ст. ст. 75, 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком тривалістю два роки з покладенням відповідних обов`язків, визначених п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України. Одночасно суд не вбачає підстав для покладення на обвинуваченого додаткових обов`язків, передбачених п. ч. 3 ст. 76 КК України, вважаючи достатнім покладення перелічених обов`язків та низьку імовірність ефективності даного виду обмеження.

Питання щодо речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлено.

Шкода, завдана кримінальним правопорушенням, відшкодована.

Витрати, пов`язані із залученням експерта, в сумі 5 024 грн 32 коп. на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком суду законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 124, 349, 368-371, 373-376, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирати.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме: мопед «VIPER», без державних номерних знаків, що перебував у фактичному користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , трактор марки «Т-40 м», днз НОМЕР_2 , належний згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ОСОБА_11 , який перебував у фактичному користуванні ОСОБА_4 , передані до кімнати зберігання речових доказів Варвинського ВП Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області, після набрання вироком законної сили передати фактичним користувачам відповідно, скасувавши відповідну ухвалу про накладення арешту, постановлену слідчим суддею Срібнянського районного суду Чернігівської області ОСОБА_12 від 25 червня 2019 року (справа № 731/291/19, 1-кс 746/93/19) та ухвалу про накладення арешту, постановлену слідчим суддею Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_13 від 01 липня 2019 року (731/297/19, 1-кс 742/1140/19).

Витрати, пов`язані із залученням експерта, в сумі 5 024 (п`ять тисяч двадцять чотири) гривні 32 копійки стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

Вирок суду не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок суду може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду через Варвинський районний суд Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику, потерпілим та представнику потерпілих.

Суддя ОСОБА_1