В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/907/18

Провадження № 1-кп/348/48/20

02 червня 2020 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючої судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора: ОСОБА_4

обвинуваченого: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6

потерпілої : ОСОБА_7

розглянувши у відкритом у судовому засіданні в залі суду м. Надвірна матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000101 за обвинувальним актом від 05.05.2018 р. щодо обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця с.Парища Надвірнянського району, Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , неодруженого, з повною загальною середньою освітою, працюючого по тимчасових заробітках, раніше судимий вироком Богородчанського районного суду від 12.06.2019 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі, вироком Тлумацького районного суду від 03.12.2019 року за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року 2 місцяців позбавлення волі, громадянина України.

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення.

Обвинувачений ОСОБА_5 будучи неодноразово судимим за вчинення умисних тяжких корисливих злочинів на шлях виправлення не став, правильних висновків для себе не зробив та в період не знятої та не погашеної судимості, повторно вчинив аналогічний корисливий злочин при наступних обставинах.

16 лютого 2018 року близько 15 год. обвинувачений ОСОБА_5 приїхав в смт. Делятин Надвірнянського району Івано-Франківської області, маючи на меті вчинити крадіжку чужого майна. Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, обвинувачений ОСОБА_5 зайшов до будівлі Делятинської міської лікарні за адресою: смт.Делятин вул.Луги, 5 Надвірнянського району Івано-Франківської області переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, з корисливих мотивів, проник у побутову кімнату, звідки таємно викрав жіночу сумочку вартістю 100 грн., в якій знаходились гроші в сумі 2040 гривень, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 та банківську картку «ПриватБанк», а всього викрав майна в потерпілої ОСОБА_8 на загальну суму 2140 грн.

Після вчинення злочину обвинувачений ОСОБА_5 з місця вчинення злочину скрився та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав частково та суду пояснив, що 16 лютого 2018 року близько 15 год. він приїхав в смт. Делятин Надвірнянського району Івано-Франківської області, маючи на меті провідати свого знайомого ОСОБА_9 в Делятинській лікарні. Для цього він прийшов в приміщення Делятинської міської лікарні за адресою: смт.Делятин вул.Луги, 5 Надвірнянського району Івано-Франківської області. Коли повертався вже назад, по коридору побачив, що в сестринську кімнату були відкриті двері. Тоді в нього виник умисел на крадіжку. Для цього він переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, зайшов до кімнати і побачив на тапчані сумку, з корисливих мотивів, забрав сумку і вийшов з приміщення. В сумці був кошильок з грошима, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 та банківську картку «ПриватБанк», в загальному в сумі 2500,00 грн., Вину визнає частково, бо не проникав в приміщення побутової кімнати Делятинської міської лікарні для вчинення крадіжки.

У вчиненному розкаявся та запевнив суд, що подібного більше не повторить. Він відшкодував завдані збитки потерпілій, яка не має до нього жодних претензій матеріального та морального характеру. Просить його суворо не карати.

Крім частково визнання вини обвинуваченим його вина у вчиненні кримінального правопорушення доводиться зібраними по справі та перевіреними в судовому засіданні доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні дала суду показання, що вона працює санітаркою в Делятинській міській лікарні за адресою: смт.Делятин вул.Луги, 5 Надвірнянського району Івано-Франківської області. ЇЇ зміна починається з 08:00 год. зранку. Коли вона на зміні то всі свої особисті речі залишає в побутовій кімнаті, яка закривається дверима. Зазначила, що доступ до побутової кімнати не є вільний для всіх бажаючих, а тільки для працівників медустанови. 16 лютого 2018 року вона прийшовши на роботу у відділення лікарні, залишила речі, в тому числі сумку, у побутовій кімнаті, переодягнулася і пішла виконувати свою роботу. Взяла відро і вийшла з кімнати, щоб набрати води. Коли повернулася, то дівчата з відділу почали між собою говорити, що знов приходив незнайомий чоловік. Вона пішла подивитися до приміщення кімнати чи все там добре і побачила що її сумки на ліжку немає. Пізніше її стало відомо, що крадіжку її сумки вчинив обвинувачений ОСОБА_5 .. На даний час завдана їй шкода обвинуваченим ОСОБА_5 відшкодована повністю, будь-яких претензій матеріального та морального характеру до нього не має. Просить обвинуваченому призначити покарання на розсуд суду. (а.с.56).

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 суду пояснила, що вона працює медсестрою Делятинської міської лікарні. На робочому місці знаходиться з 8 год. до наступного ранку 08.00 год.. В одній з побутових кімнат лікарні медсестри та санітарки залишають свій одяг та речі, після чого йдуть виконувати роботу. Побутова кімната з дверима та закривається. 16 лютого 2018 року в коридорі їхньої лікарні сидів чоловік, ні з ким не говорив, на питання не відповідав, до лікарів на прийом не записувався. Він то сидів на лавці, то ходив по коридору, то знов сидів, то вставав. Після обіду десь в 15 год. вона дізналася від ОСОБА_8 що в неї з побутової кімнати викрали сумку з грошима та картками.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 суду пояснила, що працювала в аптечному кіоску, який знаходиться при вході в приміщенні Делятинської міської лікарні за адресою: смт.Делятин вул.Луги, 5 Надвірнянського району Івано-Франківської області. В приміщення лікарні приходять одні і ті ж хворі, а тому вона звернула увагу, що до них неодноразово приходив незнайомий їй чоловік, постійно розмовляв по телефону і ховав обличчя оглядався спостерігаючи за навколишньою обстановкою. Пізніше їй вже стало відомо, що той незнайомим чоловіком є обвинувачений ОСОБА_12

16 лютого 2018 року після 14 год. обвинувачений ОСОБА_5 прийшов до приміщення Делятинської міської лікарні в смт.Делятин вул.Луги, 5 Надвірнянського району Івано-Франківської області. Був одягнутий в куртку та джинси. Вона помітила, що він зайшов в приміщенні лікарні і через дуже невеликий проміжок часу дуже швидко вийшов геть. Вона пішла в сестринську і запитала медсестер чи в них нічого не пропало, бо з приміщення вийшов обвинувачений ОСОБА_5 .. Тоді ОСОБА_8 повідомила, що в неї з приміщення побутової кімнати викрали жіночу сумку, в якій були грошові кошти. Вони вибігли на вулиця, але там вже нікого не було.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 також доводиться письмовими доказами:

- даними протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 16.02.2018 року , згідно якого прийнято заяву від ОСОБА_8 про вчинення крадіжки в приміщенні Делятинської міської лікарні за адресою: смт.Делятин вул.Луги, 5 Надвірнянського району Івано-Франківської області (а.с.137);

- даними протоколу огляду місця події від 16.02.2018 року та фототаблицею до нього, з відповідними поясненнями до нього, відповідно до якого, в присутності понятих під час огляду приміщення Делятинської міської лікарні за адресою: смт. Делятин вул. Луги, 5 Надвірнянського району Івано-Франківської області потерпіла вказала місце, де залишила сумку (а.с. 138-150);

- даними протоколу пред"явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.02.2018 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_8 впізнала особу на фото №2 нею є обвинувачений ОСОБА_5 (а.с.151-152 );

- даними протоколу пред"явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.02.2018 року, згідно якого свідок ОСОБА_11 впізнала особу на фото №1 нею є обвинувачений ОСОБА_5 (а.с.153-154);

- даними протоколу пред"явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.02.2018 року , згідно якого свідок ОСОБА_10 впізнала особу на фото №4 нею є обвинувачений ОСОБА_5 (а.с.155-156)

- даними протоколу обшуку від 12.03.2018 року з поясненнями до нього, відповідно до якого, в присутності понятих, було проведено обшук місце фактичного проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 під час огляду житлового будинку було виявлено та вилучено куртку матерчату чорного кольору (а.с.157-159);
-довідкою Центрального ринку про середню ринкову вартість жіночої сумки на лютий 2018 року , яка становить 100, 00 грн. (а.с. 162);
-даними протоколу пред"явлення речей для впізнання від 15.03.2018 року та фототаблицею до нього, згідно якого свідок ОСОБА_11 вказала на куртку в якій була одягнута особа яка вчинила крадіжку на фото№4 нею є обвинувачений ОСОБА_5 (а.с. 163-167);

-даними протоколу пред"явлення речей для впізнання від 15.03.2018 року та фототаблицею до нього, згідно якого потерпіла ОСОБА_8 вказала на куртку в якій була одягнута особа яка вчинила крадіжку на фото№3 нею є обвинувачений ОСОБА_5 (а.с.168- 172);

- даними протоколу пред"явлення речей для впізнання від 15.03.2018 року та фототаблицею до нього, згідно якого свідок ОСОБА_10 вказала на куртку в якій була одягнута особа яка вчинила крадіжку на фото№3 нею є обвинувачений ОСОБА_5 (а.с.173- 178);

- даними протоколу тимчасового доступу до речей та документів від 03.02.2020 року на підставі ухвали суду від 11.12.2019 року, згідно якого було ознайомлено із змістом з журналу обліку прийому хворих в стаціонарі, який розпочато 29.11.2016 року та закінчено 29.06.2018 року ; журналу обліку прийому хворих у стаціонарі та відмов у госпіталізації, який розпочато 03.07.2018 року та закінчено 27.01.2020 року (а.с.211-212).

Зазначені докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінально - процесуального закону, вони є допустимими, та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 злочину, інкримінованого йому стороною обвинувачення, відповідають показанням потерпілої, свідків, письмовим доказам по справі.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він вчинив крадіжку, однак без проникнення в інше приміщення, суд вважає такими, що направлені на пом`якшення покарання за вчинення злочину, оскільки ці доводи повністю спростовуються сукупністю покладених в основу вироку доказів.
Зокрема поясненнями потерпілої ОСОБА_8 , яка ствердила суду, що до побутової кімнати був обмежений доступ, входили тільки медперсонал, двері закривалися, а також показаннями свідка ОСОБА_13 про те, що обвинувачений тривалий час знаходився в приміщенні лікарні, спостерігаючи за навколишньої обстановкою, при цьому нікого не відвідуючи та не записуючись на прийом.
За вказаних обставин, посилання захисника на неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність, в тому числі в частині правової кваліфікації діяння обвинуваченого не заслуговує на увагу.

Зазначаючи про кваліфікуючу обставину вчинення злочину - вчинення крадіжки з проникненням у інше приміщення, суд враховує висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018 року № 569/1111/16-К.

Крадіжка, грабіж та розбій є однорідними злочинами, тобто такими, що посягають на однакові або подібні об`єкти кримінально-правової охорони і вчиняються з однією і тією ж формою вини та мають низку спільних кваліфікуючих ознак.

У зв`язку з цим слід дотримуватися однакового підходу при кримінально-правовій кваліфікації крадіжки, грабежу та розбою, в тому числі й при інкримінуванні кваліфікуючих ознак, зокрема проникнення.

Вирішальним при визначенні законності/незаконності входження (потрапляння) особи у відповідне приміщення або перебування в ньому під час вчинення крадіжки є режим доступу до об`єкта (вільний/обмежений).

Інша кримінально-правова кваліфікація має бути надана діям особи, яка шляхом вільного доступу до певного приміщення вчиняє дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, що зберігається в місці з обмеженим доступом (наприклад, службові приміщення, відокремлені секції магазину з обмеженим доступом, касові апарати, сейфи тощо). Такі дії мають бути кваліфіковані як поєднані з проникненням у інше приміщення чи сховище. Так само мають бути кваліфіковані дії особи, яка потрапила в приміщення з вільним доступом, але залишилася в ньому з метою заволодіння чужим майном і тоді, коли режим доступу до цього приміщення змінився й став обмеженим (завершення робочого дня в магазині, музеї тощо).

Зокрема, проникнення, як кваліфікуюча ознака крадіжки передбачає, що обвинувачений ОСОБА_5 потрапив у інше приміщення незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до іншого приміщення. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має.

При вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у , інше приміщення» вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення крадіжки та наявність у особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном.

Враховуючи, що побутова кімната мала обмежений режим доступу, тобто доступ до побутової кімнати не був вільний для всіх бажаючих, а тільки для персоналу суд вважає, що дії обвинуваченого вірно кваліфіковані як крадіжка з проникненням у інше приміщення.

Посилання обвинуваченого на те, що він відвідував пацієнта ОСОБА_9 та помилково зайшов у побутову кімнату шукаючи останнього і тільки коли він побачив сумку в нього виник умисел на крадіжку спростовується показанням свідка ОСОБА_13 , яка ствердно вказала, що останній певний період часу перебував у приміщенні лікарні, оглядався, ні до кого не записувався та спостерігав за оточуючими, а також оглянутими в судовому засіданні журналами обліку хворих за вказаний період, де прізвище хворого ОСОБА_9 відсутнє.

При цьому для кваліфікації дій обвинуваченого з такою кваліфікуючою ознакою, як проникнення в інше приміщення не має значення правовий статус такого приміщення. Визначальним в даному випадку є незаконність такого вторгнення будь-яким способом у місця де знаходиться майно потерпілого. Викрадаючи речі потерпілої з побутової кімнати, обвинувачений розумів, що він вчиняє крадіжку з приміщення з обмеженим для нього та інших осіб доступом, тому суд вважає, що органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковано за такою кваліфікуючою ознакою, як проникнення в інше приміщення.

Часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї винуватості суд розцінює критично, як спосіб захисту, оскільки вважає, що винуватість обвинуваченого повністю підтверджується наведеними вище доказами, в тому числі поясненнями потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та письмовими доказами по справі.
Потерпіла та свідки в судовому засіданні дали суду послідовні і логічні показання, які не викликають сумнівів у суду в їх правдивості, відповідають фактичним обставинам справи. Пояснення потерпілої, свідків, наведених вище доказів, узгоджуються між собою, доповнюють один одного, у зв?язку з чим підстав не довіряти вказаним поясненням потерпілої та свідків в суду немає.
Таким чином, оцінюючи в сукупності здобуті докази, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК Українисуд дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті.
Наведені докази, які є належними, допустимими і достовірними, повністю узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.3 ст. 185 КК України, які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення, кваліфіковані вірно.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше судимий за корисливі злочини, відношення обвинуваченого до вчинених дій, який частково заперечував свою вину, не перебуває на обліку в наркологічному та психоневрологічному кабінетах, має постійне місце проживання, за яким характеризуються негативно, працює по тимчасових заробітках та думку потерпілої, яка просить обрати покарання на розсуд суду.
Відповідно до ст.66 КК України обставини, що пом`якшують покарання суд визнає відшкодування шкоди потерпілій.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Згідно висновків досудової доповіді органу пробаціїНадвірнянськогоміськрайонного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області від 12.11.2018 р. існує висока ймовірність вчинення повторного правопорушення, а також виправлення ОСОБА_5 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк неможливе та становить ризик небезпеки для суспільства (в т.ч. для окремих осіб). (а.с. 87-89).

Посилання сторонам захисту про те, що обвинувачений має на утриманні неповнолітніх дітей не підтверджено об`єктивними даними. В цьому ж аспекті суд зауважує, що неповнолітні діти, на яких посилається захисник обґрунтовуючи свої доводи щодо суворості покарання, не стали для обвинуваченого утримуючим чинником від вчинення нових злочинів при тому, що він вже відбував покарання в місцях позбавлення волі за попередніми вироком.

Доводи обвинуваченого та захисника про наявність обставини, яка пом`якшує покарання, а саме щирого каяття, є непереконливими, оскільки висловлення каяття з боку обвинуваченого на думку суду, не свідчать про його щирість і більше спрямовані на ухилення від відповідальності.
Враховуючи викладене в сукупності, а також обставини справи, вік, особу та стан здоров`я обвинуваченого, тяжкість вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, який не має сталих соціальних зав`язків, а також те, що обвинувачений маючи непогашену судимість за вчинення аналогічних злочинів проти власності на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та знову вчинив тяжкий злочин - суд дійшов до переконливого висновку, що за спрямованістю поведінки, ОСОБА_5 не бажає стати на шлях виправлення і як особа, представляє суспільну небезпеку для оточуючих. Отже, обвинувачений є особою схильною до вчинення злочинів проти власності, оскільки після звільнення не довів своєї соціальної адаптації у суспільстві та через незначний проміжок часу після звільнення вчинив новий аналогічні злочини проти власності, який відноситься до категорії тяжких злочинів.
Також обвинувачений не має бажання доводити своє виправлення у суспільстві, оскільки ніде не працює, не має сталих соціальних зав`язків.
Зваживши на вказані обставини та дані про особу обвинуваченого, за відсутності в провадженні відомостей про існування двох і більше обставин, які б пом`якшували покарання та були передумовою для застосування положень ст. 69 КК України, суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в розмірі, наближеному до мінімальної межі санкції ч. 3 ст. 185 КК України, дійшовши при цьому до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого повинно відбуватися в умовах ізоляції від суспільства, оскільки попередні засудження та характер вчинених ним дій свідчать про небажання обвинуваченого ОСОБА_5 стати на шлях виправлення.

Вироком Тлумацького районного суду від 03.12.2019 року обвинуваченому ОСОБА_5 за ч.2 ст.185 КК України призначено покарання у виді 1 року 2 місяців позбавлення волі. На підставі чч.1,4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Богородчанського районного суду від 12 червня 2019 року, більш суворим покарання за даним вироком суду, призначено ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю злочинів - 1 (один )рік 2 (два) місяці позбавлення волі. В строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зарахувати покарання, частково відбуте за вироком Богородчанського районного суду від 12.06.2019року. Строк відбування покарання обчислювати з часу фактичного попереднього затримання ОСОБА_5 на виконання вироку Богородчанського районного суду від 12.06.2019 року.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин, описаний в цьому вироку, до постановлення вироку Тлумацького районного суду від 03.12.2019 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 рік 2 місяці позбавлення волі, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_12 слід визначити у відповідності із ч.1, ч.4 ст.70 КК України.

Питання речових доказів слід вирішити, керуючись правилами, викладеними в ст.100 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді - 3 (три) роки 6 (шість) місців позбавлення волі.

На підставі ч.1, ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Тлумацького районного суду від 03.12.2019 року більш суворим покаранням за даним вироком остаточно визначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання - 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

В строк відбування покарання остаточно призначеного за даним вироком зарахувати покарання, частково відбуте за вироком Тлумацького районного суду від 03.12.2019 року.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_5 рахувати з 12.06.2019 р., з часу фактичного затримання на виконання вироку Богородчанського районного суду від 12.06.2019 року.

Речові докази: куртку матерчата із характерним цифовим позначенням "11" - повернути ОСОБА_5 ..

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області, а обвинуваченим ОСОБА_5 з моменту отримання копії вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1