ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1863/20 Справа № 192/251/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про звільнення від відбування покарання умовно-достроково щодо засудженого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, проживає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- вироком Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року за ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 8 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є у засудженого;
- ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 29 квітня 2016 року зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 07 серпня 2014 року по 26 січня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

в режимі відеоконференції :
засудженого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково.
Суд першої мотивував своє рішення тим, що за останні десять місяців з моменту висновку адміністрації установи виконання покарань ОСОБА_5 не став на шлях виправлення, поведінка засудженого не змінилася, тому не має підстав для умовно-дострокового звільнення. З урахуванням зазначених обставин, суд не визнав поведінку засудженого як сумлінну, а відбуття ОСОБА_5 певної частини покарання та наявність позитивної характеристики не надає безумовного права на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

В апеляції:
- засуджений просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.
В обґрунтування засуджений вказує, що він працевлаштований на виробництві установи до ділянці ТНВ, добросовісно відноситься до роботи, за період відбування в Державній установі Солонянська виправна колонія №21 за весь час не порушив режиму перебування в державній установі, визнав свою вину у скоєному злочині та розкаюється, а тому вважає, що можливо застосувати до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Заслухавши засудженого ОСОБА_5 , який підтримав свою апеляцію, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за наступних підстав.
Відповідно до змісту ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, за умисний тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

У відповідності до роз`яснень п.п. 2, 17 постанови №2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою іставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.
Згідно ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх прокладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Згідно наданих матеріалів, ОСОБА_5 21.12.2015 року засуджений вироком Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року за ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 8 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є у засудженого. Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 29 квітня 2016 року йому зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 07 серпня 2014 року по 26 січня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку покарання 07.08.2014 року, кінець строку 19.05.2021року.
За наданою характеристикою засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання у державній установі Солонянська виправна колонія (№21) та відбув 3/4 частини строку покарання, за час перебування характеризується посередньо, має 5 заохочень, стягнень не має, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи, намагається виконувати вимоги представників адміністрації, але ставиться до цього формально, не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу Освіта, прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціальну корисну активність в організації їх роботи, не входить до складу ради колективу засуджених. Свою вину у вчинених злочинах визнав.
Наведене свідчить про часткове досягнення позитивних змін у поведінці засудженого напередодні виникнення права на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Однак, само по собі дотримання засудженим умов і порядку в установі, його працевлаштування, на що вказує останній в своїй апеляції, не є достатньо переконливими важелями для ствердження про його готовність до самокерованої правослухняної поведінки і доведення ним свого виправлення, оскільки звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а тому усі дані про особу засудженого розглядаються за весь період його відбування покарання і у сукупності між собою. Дотримання засудженим порядку і умов відбування покарання в установі є його обов`язком, і не може окремо дана обставина слугувати підставою для висновку про доведеність засудженим свого виправлення.
За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на даний час засуджений ще не довів повністю своє виправлення, а його поведінка свідчить про те, що він лише стає на шлях виправлення та потребує нагляду в умовах відбування покарання у виді позбавлення волі.
З огляду на викладене, колегія суддів, не має достатньо переконливих підстав для звільнення засудженого ОСОБА_5 від подальшого відбування покарання умовно-достроково, і вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, підстав для її зміни чи скасування апеляційним судом не встановлено, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
Керуючись, ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про звільнення від відбування покарання умовно-достроково щодо засудженого ОСОБА_5 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4