У Х В А Л А
Іменем України

10 грудня 2019 року слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 розглянувши клопотання слідчого Деснянського УПГУНП в м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008759 від 06.12.2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий Деснянського УПГУНП в м. Києві ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором ОСОБА_4 , звернувся до суду із клопотанням про арешт майна, а саме майна, яке було вилучено в ході особистого обшуку ОСОБА_5 , а саме мобільного телефону «Самсунг А7 2018» чорного кольору. Зазначає, що вказане майно, яке визнано речовим доказом, зберегло на собі сліди вчинення злочину, і може містити відомості які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому з метою збереження речових доказів просить накласти арешт на вищевказане майно.

Прокурор в судове засідання не з`явився, надав заяву у якій просив слухати клопотання у його відсутність.

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно ч.1ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Арешт може бути накладений у встановленому КПК України порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Відповідно до ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Враховуючи вищевказані вимоги Закону, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання обґрунтоване лише формально. Як вбачається з клопотання слідчого, у СВ Деснянського УПГУНП в м. Києві розслідується кримінальне провадження № 0008759 за ст..307ч.1 КК України. В клопотанні не вмотивовано, що вилучений в ході особистого обшуку ОСОБА_5 мобільний телефон був знаряддям злочину передбаченого ст.307ч.1 КК України, зберіг на собі його сліди, або містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, що були предметом та об`єктом кримінально протиправних дій або набуті внаслідок вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст.307 КК України. В цій частині до клопотання не долучено жодного, належним чином оформленого, доказу на обґрунтування викладених слідчим доводів.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110, 163-165, 309, КПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого Деснянського УПГУНП в м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: