Справа № 603/641/19
Провадження № 1-кп/603/34/2020
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" червня 2020 р. м.Монастириська
Суддя Монастириського районного суду Тернопільської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання: ОСОБА_2
розглянувши в судовому засіданні клопотання прокурора Монастириського відділу Теребовлянської місцевої прокуратури ОСОБА_3
про застосування до
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Низьколизи Монастириського району Тернопільської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КК України,
запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, заявлене у кримінальному провадженні №0000116 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.08.2019 року
за участю:
обвинуваченого ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника адвоката ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
представника потерпілого адвоката ОСОБА_8
прокурора ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:
Прокурором Монастириського відділу Теребовлянської місцевої прокуратури ОСОБА_3 було подано письмове клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Обґрунтовуючи своє клопотання, прокурор зазначила, що 06.08.2019 року, у вечірній час доби, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 перебуваючи у одній з кімнат житлового будинку, в якому він проживає за адресою: с. Низьколизи, Монастириського району, Тернопільської області, спільно із ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , повідомив останнім про зникнення золотого ланцюжка. Останні заперечили факт заволодіння ними ланцюжком, внаслідок чого між ними раптово виникли особисті неприязні відносини.
В подальшому, ОСОБА_4 переконав ОСОБА_5 у тому, що ланцюжок у нього відсутній тому вони звинуватили у його зникненні ОСОБА_7 , що останній заперечив.
В ході вказаного конфлікту у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на умисне нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень середньої тяжкості з метою визнання ним вчинення крадіжки та примусу його до повернення ланцюжка.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне нанесення тілесних ушкоджень з метою примусу ОСОБА_7 до повернення ним ланцюжка, 06 серпня 2019 року у вечірню пору доби ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_5 , перебуваючи у житловому будинку, в якому проживає ОСОБА_5 , та який розташований за адресою: с. Низьколизи, Монастириського району, Тернопільської області, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись у кімнаті вищевказаного житлового будинку, почав наносити удари ногами та дерев`яною палицею по різних частинах тіла ОСОБА_7 .
В подальшому взявши із столу розігріту електричну праску, декілька разів гарячою поверхнею ОСОБА_4 із ОСОБА_5 прикладали її, притримуючи на деякий час, до різних частин оголеного тулуба потерпілого ОСОБА_7 , який в цей час стояв обличчям до ОСОБА_4 із ОСОБА_9 . Не отримавши ланцюжка ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 направилися до будинку останнього.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, в ніч з 06.08.2019 на 07.08.2019, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи в одній з кімнат будинку ОСОБА_7 , що розташований за адресою: с. Низьколизи Монастириського району, ОСОБА_4 беручи почергово із ОСОБА_5 дерев`яну та металеву палиці, що були неподалік ліжка, наносив удари по різним частинам тіла ОСОБА_7 , який в цей час сидів на ліжку.
Вищевказаними діями потерпілому спричинено опіки І-ІІ ступеня ділянок обох плечей, передпліч, грудної клітки, передньої черевної стінки (задіяно 20% поверхні тіла), закрита травма грудей у виді переломів 3-6-го лівих ребер, синці з забоєм м`яких тканин ділянок голови, тулуба, кінцівок. Згідно висновку експерта, тілесні ушкодження у виді переломів ребер та опіків з залученням 20% тіла відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
Прокурор в судовому засіданні клопотання про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підтримала вказуючи, що наразі існують ризики, які раніше слугували обранням, застосуванням та продовженням ОСОБА_4 такої міри запобіжного заходу. Також прокурор ОСОБА_3 покликаючись на ст. 177 КПК України зазначила, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків а це свідчить про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, аніж домашній арешт.
Обвинувачений та його захисник у судовому засіданні щодо вирішення питання про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу домашнього арешту в певну пору доби заперечували та просили застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Потерпілий та його представник в судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора щодо застосування ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певну пору доби не заперечували.
Вислухавши думки учасників судового провадження щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
У відповідності до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Так, 02.10.2019 року ухвалою судді Монастириського районного суду Тернопільської області до обвинуваченого, який на той час перебував в процесуальному статусі підозрюваного, ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 23 год 59 хв 30.11.2019 року з покладенням певних обов`язків передбачених ст. 194 КПК України.
26.11.2019 року ухвалою судді Монастириського районного суду Тернопільської області до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, шляхом заборони йому залишати житло у нічний час з 22 год 00 хв до 06 год 00 хв на строк до двох місяців з моменту її постановлення, а саме до 23 год 59 хв 24.01.2020 року.
Також, ухвалами Монастириського районного суду Тернопільської області від 20.01.2020 року та від 11.03.2020 року обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, шляхом заборони залишати житло в певну пору доби строком до двох місяців з моменту її постановлення продовжувався до 23 год. 59 хв. 14.03.2020 року та 23 год. 59 хв. 08.05.2020 року відповідно.
05.05.2020 року обвинувачений ОСОБА_4 в судове засідання для розгляду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту не з`явився в зв`язку з відсутністю міжміського автотранспортного сполучення, а тому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, застосованого до ОСОБА_4 , закінчився о 23 год. 59 хв. 08.05.2020 року.
Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Суд не погоджується з прокурором, що існує ризик за п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України виходячи з того, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду так як останній має постійне місце проживання в Україні за адресою: с.Низьколизи Монастириського району Тернопільської області, не судимий, попередньо не ухилявся від органів досудового розслідування, оскільки даних про неявки ОСОБА_4 в минулому до слідчого, прокурора чи суду відсутні, даних про те, що ОСОБА_4 негативно характеризується за місцем проживання стороною обвинувачення не здобуто. Окрім цього, жодних об`єктивних даних, які б свідчили про наміри ОСОБА_4 переховуватись від суду сторона обвинувачення не представила.
Отже, оцінюючи підставність застосування запобіжного заходу домашнього арешту в певну пору доби обвинуваченому ОСОБА_4 , суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не було надано достатнього обґрунтування ризику ухилення ОСОБА_4 від суду з посиланням на конкретні докази його реального існування.
Так, суд щодо прийняття рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби враховує, що ОСОБА_4 продовжує обвинувачуватись у скоєнні середньої тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КК України.
Щодо існування ризику за п 3 ч. 1 ст. 177 КПК України суд погоджується з прокурором та відхиляє позицію обвинуваченого та захисника виходячи з наступного.
Так, ризиком того, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні є те, що кримінальне провадження знаходиться на стадії розгляду, допит свідків в судовому засіданні не проводився, а тому на думку суду є обґрунтована можливість, що обвинувачений на даний момент може вплинути на свідків.
Суд враховує той факт, що вчинене кримінальне правопорушення має високий ступінь суспільної небезпеки, наявність ризиків, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
На підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів та оцінених в сукупності обставин не вирішуючи наперед питання винуватості обвинуваченого, виходячи з наявності відповідного обвинувального акту; тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_4 , у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; віку обвинуваченого; стану його здоров`я, зокрема, що обвинувачений з його слів є інвалідом; майнового стану; дотримання умов застосованих запобіжних заходів; відсутності судимостей, суд вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певну пору доби та покласти на обвинуваченого певні обов`язки.
На думку суду на даний час жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти ризикам, які були раніше враховані судом під час обрання заміни та продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу, гарантувати належної поведінки обвинуваченого, жодних обставин, які б свідчили про можливість застосувати інший більш м`який запобіжний захід обвинуваченому не встановлено.
Враховуючи те, що строк застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний період доби відносно обвинуваченого ОСОБА_4 закінчився до завершення судового провадження, а судовий розгляд з об`єктивних причин неможливо закінчити до спливу строку запобіжного заходу через введення в Україні постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України короновірусу COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантину, що зазначені ризики передбачені п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України присутні та не зменшилися, а тому застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певну пору доби з покладенням на нього певних обов`язків до обвинуваченого є необхідним.
При цьому, суд вважає, що ці обов`язки за своєю суттю є пропорційними, помірними та такими, що не становитимуть надмірний тягар для обвинуваченого, у зв`язку з чим їх застосування відповідає ч. 3 ст. 132 КПК України.
В частині застосування обов`язків відносно обвинуваченого, то суд вважає необхідним їх застосувати в тому об`ємі, який був озвучений у клопотанні прокурора.
Керуючись ст. ст. 176-179, 194, 198, 199, 331, 369, 370, 372, 376 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певну пору доби задовольнити.
Застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, шляхом заборони йому покидати своє житло, що знаходиться за адресою: с.Низьколизи Монастириського району Тернопільської області, у нічний час з 22 год 00 хв до 06 год 00 хв на строк до двох місяців з моменту її постановлення, тобто до 31.07.2020 року.
Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 , у відповідності до ст. 194 КПК України, виконувати наступні обов`язки:
- не відлучатись з місця свого проживання без дозволу суду в нічний час з 22 год 00 хв до 06 год 00 хв;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання, навчання або роботи;
- обмежитись у спілкуванні зі свідками ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та обвинуваченим ОСОБА_5 .
Обов`язки покладаються на обвинуваченого ОСОБА_4 на строк до двох місяців з моменту постановлення ухвали, тобто до 23 год. 59 хв. 31 липня 2020 року.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвалу суду про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певну пору доби передати для виконання органу поліції за місцем проживання обвинуваченого.
Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити обвинуваченому негайно після її оголошення.
Контроль за виконанням ухвали суду щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти на прокурора ОСОБА_3 .
На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу протягом семи днів з дня її проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області.
Повний текст ухвали проголошено 05.06.2020 року.
Суддя ОСОБА_1