Справа № 161/6338/20 Провадження №11-сс/802/252/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

слідчого - ОСОБА_6 ,

прокурора - ОСОБА_7 ,

захисника володільця тимчасово вилученого майна - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника володільця тимчасово вилученого майна ОСОБА_9 , яка дії в інтересах неповнолітньої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 квітня 2020 року про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_11 , за погодженням із прокурором у кримінальному провадженні прокурором Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_7 , звернулася до суду з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме - на мобільний телефон марки «Хуавей», чорного кольору, у резиновому чохлі бірюзового кольору, що був вилучений 17.04.2020 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .
Своє клопотання обґрунтовує тим, що в провадженні СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області перебуває кримінальне провадження, що внесено до ЄРДР за №0001288 від 04.04.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 04 квітня 2020 року близько 02 год., неповнолітній ОСОБА_12 , перебуваючи поблизу зупинки громадського транспорту «Луцькпластмас», котра розташована навпроти будинку №109 по вулиці Рівненська у місті Луцьку, переслідуючи умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднане із насильством, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_13 , діючи відкрито, протиправно, з корисливих мотивів, підійшов до потерпілого, та використав заздалегідь приготовлений газовий балончик для вчинення розбійного нападу, вміст якого розпилив в обличчя потерпілому від чого, ОСОБА_13 відчув фізичний біль та впав на землю. У подальшому ОСОБА_12 , продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, шляхом ривка, вирвав сумку із тканини належну потерпілому, яка матеріальної цінності для останнього не становить, та в якій на момент викрадення знаходилися грошові кошти у розмірі 3000 гривень після чого, втік з місця вчинення злочину, чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 майнової шкоди на вищевказану суму.
17.04.2020 року в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що за адресою: АДРЕСА_1 , було вилучено: мобільний телефон марки «Хуавей», чорного кольору у резиновому чохлі бірюзового кольору, яким користується остання та, який належить ОСОБА_9 . Постановою слідчого від 17.04.2020 року цей мобільний телефон визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001288.
Слідчий посилаючись на те, що в органу досудового розслідування існують підстави вважати, що вилучений під час проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_10 , вказаний мобільний телефон є речовим доказом, оскільки зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому просить накласти на нього арешт.
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 квітня 2020 року клопотання слідчого про накладення арешту на майно задоволено.
Накладено арешт на мобільний телефон марки «Хуавей», чорного кольору у резиновому чохлі бірюзового кольору, що був вилучений 17.04.2020 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження, внесено до ЄРДР за №0001288 від 04.04.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України.
Задовольняючи клопотання слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що слідчим та прокурором доведено наявність підстав вважати, що мобільний телефон відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, а тому з метою збереження речових доказів на нього слід накласти арешт. Такий захід, як арешт, дасть змогу також попередити можливе його знищення, втрату або пошкодження, дослідження його органом досудового розслідування, проведення необхідних слідчих дій та судових експертиз.
Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисник володільця тимчасово вилученого майна подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, - про відмову в задоволенні клопотання слідчого. Вказує, що слідчий до суду із клопотанням звернувся із порушенням строків, передбачених ч.5 ст.171 КПК України, однак слідчий суддя на дану обставину належної уваги не звернув. Слідчим суддею не було додержано строків розгляду клопотання, які визначені ч.1 ст.172 КПК України. Зазначає і про те, що законні підстави для накладення арешту на мобільний телефон відсутні, оскільки ОСОБА_10 не є підозрюваною ані у кримінальному провадженні під №0001288 від 04.04.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, ані в будь-якому іншому. Крім того, вказує і про порушення законодавства під час проведення обшуку в ході якого було вилучено мобільний телефон. Обшук проводився з метою відшукування газового (перцевого) балончика, який був знаряддя вчинення злочину, а вилучено було мобільний телефон, дозвіл на який судом в ухвалі про обшук, не надавався.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, захисника володільця тимчасово вилученого майна, яка скаргу підтримала з підстав викладених у ній, слідчого та прокурора, які скаргу заперечили та просили відхилити, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Так, відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арештом майна згідно із ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У п.1 ч.2 ст.170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку згідно із ч.3 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону випливає, що слідчий та/або прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України. Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, зокрема, - щодо збереження речових доказів.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
На думку апеляційного суду, зазначені вимоги закону при розгляді клопотання слідчого про накладення арешту на майно, слідчим суддею дотримані.
З матеріалів клопотання вбачається, що СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001288 від 04.04.2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України.

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР стала заява ОСОБА_14 (потерпілого) про вчинення щодо нього протиправних дій (злочину).

Відповідно до матеріалів провадження, на даній стадії досудового розслідування свідками у даному провадженні є ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Із досліджених письмових пояснень свідка ОСОБА_15 , які містяться в матеріалів провадження вбачається, що на мобільний абонентський номер, яким вона користується, із додатку меседжера "Вайберу", який використовується на мобільному телефоні, яким користується ОСОБА_16 , тобто свідок ОСОБА_10 надходять повідомлення щодо можливої зміни показів з приводу обставин, які розслідуються у кримінальному провадженні №0001288.
Встановлено і те, що 17 квітня 2020 року на підставі ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 16.04.2020 року було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучено: мобільний телефон марки «Хуавей», чорного кольору у резиновому чохлі бірюзового кольору, яким користується остання та, який належить ОСОБА_9 .
Постановою слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області від 17.04.2020 року вказаний мобільний телефон визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001288.
Доводячи підставність поданого клопотання, слідчий вказував про те, що тимчасово вилучене майно (мобільний телефон) має силу речових доказів в розумінні ст.98 КПК України, а тому накладення на нього арешту забезпечить можливість його збереження та встановлення істини у даному кримінальному провадження.
Проаналізувавши вищевикладене та дослідивши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що мобільний телефон марки «Хуавей», чорного кольору у резиновому чохлі бірюзового кольору, який перебував у користуванні ОСОБА_10 , та, котрий був вилучений в ході проведення обшуку 17 квітня 2020 року, дійсно має силу речового доказу в розумінні ст.98 КПК України, оскільки може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження в кримінальному провадженні №0001288, а тому відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України підлягає арешту - з метою збереження речових доказів.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно, а саме - мобільний телефон марки «Хуавей», чорного кольору у резиновому чохлі бірюзового кольору в рамках кримінального провадження №0001288, прийнята з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування, як того просить апелянт - немає.
Посилання апелянта як на підставу для скасування оскаржуваного судового рішення слідчого судді на те, що клопотання слідчим до суду направлено з порушенням строків, передбачених ч.5 ст.171 КПК України, на увагу суду не заслуговує, оскільки клопотання до суду було направлено засобами поштового зв`язку на наступний день (18.04.20) після проведення обшуку та вилучення майна (17.04.20), і про це вірно зазначено в оскаржуваному судовому рішенні.
Не заслуговує на увагу суду також твердження апелянта щодо розгляду судом клопотання слідчого не у строк визначений ч.1 ст.172 КПК України, оскільки колегія суддів вважає, що дана обставина не є в даному випадку підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Таким чином, вищевказані твердження апелянта та усі інші його доводи, які викладені в апеляційній скарзі і наведені в ході апеляційного розгляду, не заслуговують на увагу суду, оскільки фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин провадження та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Зважаючи на вищевикладене, оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування в апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 98, 170, 376, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника володільця тимчасово вилученого майна ОСОБА_9 , яка дії в інтересах неповнолітньої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 квітня 2020 року про накладення арешту на майно, в рамках кримінального провадження №0001288 від 04.04.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, - без змін.
Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді