ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3168/19 Справа № 205/9712/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001728 від 05 липня 2018 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_11 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2019 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Гуляйполе Запорізької області, громадянина України, який проживає в АДРЕСА_1 , зареєстрований в АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 45 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 765 грн.
Окрім того, судом вирішено цивільний позов у кримінальному провадженні.
ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, за таких обставин.
Обвинувачений ОСОБА_7 , 05 травня 2018 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин, знаходився за місцем свого проживання: в приміщенні кв. АДРЕСА_3 , де у нього виник побутовий конфлікт з дружиною потерпілою ОСОБА_9 , під час якого у нього виник умисел на заподіяння потерпілій тілесний ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_7 , в той же день та час, знаходячись у зазначеному місці, діючи умисно, наніс потерпілій ОСОБА_9 один удар долонею правої руки в область шиї, від якого потерпіла втратила рівновагу та впала на підлогу на лівий бік, після чого обвинувачений наніс невстановлену кількість ударів обома руками в область обличчя, правого плечового суглоба та стегон потерпілої, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді внутрішньо-шкіряного крововиливу у правій тім`яній області, 5-ти внутрішньо-шкіряних крововиливів: у носо-губному трикутнику праворуч, у правій лобно-скроневій області, на правій щоці, на правій бічній поверхні шиї від верхньої до середньої третини, синця в проекції кута нижньої щелепи праворуч, крововиливу на червоній каймі верхньої губи по центру з переходом праворуч та ліворуч, крововиливу на слизовій оболонці нижньої губи праворуч, синця та внутрішньо-шкіряного крововиливу на задній поверхні правого плечового суглобу, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та постановити свій, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у вигляді п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 850 грн.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор посилається на невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого. На переконання прокурора, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що обвинувачений свою вину не визнав в повному обсязі та завдані злочином збитки не відшкодував. За цих умов, враховуючи відсутність пом`якшуючих покарання обставин, суд мав призначити ОСОБА_7 більш суворе покарання.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, потерпілої та її представника, які апеляційну скаргу підтримали, обвинуваченого та захисника, які просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, та кваліфікація його дій прокурором не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.
Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.
Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується позитивно, неповнолітніх дітей на утриманні не має. Обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України судом встановлено не було.
Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останнього за умови визначення покарання у виді штрафу розміром 45 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян колегія суддів погоджується.
Ті обставини, що обвинувачений свою вину не визнав в повному обсязі та завдані злочином збитки не відшкодував, на переконання колегії суддів, не дають підстави для призначення більш суворого покарання.
Враховуючи те, що ОСОБА_7 вчинив злочин невеликої тяжкості, раніше не судимий, характеризується позитивно, неповнолітніх дітей на утриманні не має, його виправлення можливе у разі призначення покарання у виді штрафу не у максимальному розмірі, передбаченому ч. 1 ст. 125 КК України.
З огляду на викладене, доводи прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню з викладених в апеляційних скаргах мотивів не підлягає.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4