18 червня 2020 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
за участю
обвинуваченої ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжі у кримінальне провадження № 1-кп/331/80/2020 за фактом скоєння ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України,-
В провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України
У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 заявив клопотання про визнання очевидно недопустимими доказами сторони обвинувачення постанову про використання заздалегідь ідентифікованих грошових коштів від 07.02.2018 та доручення на виконання цієї слідчої дії, оскільки вказані докази не відкривались стороні захисту після закінчення досудового розслідування, ці документи не зазначені у реєстрі матеріалів кримінального провадження, вважав, що мають ознаки підробки процесуальних документів та грубого порушення вимог ст.. 290 КПК України, тому ці докази необхідно визнати очевидно недопустимими та припинити їх дослідження у судовому засіданні.
Обвинувачена ОСОБА_5 підтримала клопотання свого захисника.
Прокурор ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення клопотання та зазначила, що надані нею документи малися у наявності під час розслідування справи, оскільки виносились саме нею та направлялись на виконання слідчому, однак помилково не були включені до реєстру матеріалів, а в подальшому надані для ознайомлення стороні захисту, тому будь-яких порушень не вбачає.
Вислухавши думку учасників судового процесу, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні 13.05.2020 прокурором було надано суду додаткові докази - постанову про використання заздалегідь ідентифікованих грошових коштів від 07.02.2018 та доручення на виконання цієї слідчої дії, видане заступнику начальника Управління начальнику ГВ БКОЗ УСБУ в Запорізькій області ( т.3 а.с. 4-5). Як вбачається із матеріалів справи, зазначені документи раніше для дослідження суду не надавались та у реєстрі матеріалів кримінального провадження не зазначені.
Згідно ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК Українисуд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:
1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов;
2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження;
3) порушення права особи на захист;
4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права;
5) порушення права на перехресний допит.
Відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Так, відповідно до ч. 12 ст. 290 КПК України якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.
Дійсно, у судовому засіданні встановлено, що вказані документи були отримані прокурором під час розслідування кримінального провадження, однак не були відкриті стороні захисту у порядку, передбаченому ст.. 290 КПК України, що є порушенням норм КПК України, однак відповідно до ч.12 ст. 290 та ст.. 87 КПК України такі порушення не тягнуть за собою безумовного визнання цих доказів очевидно недопустимими та застосування відповідних наслідків, а повинні бути проаналізовані судом у сукупності із іншими доказами на предмет їх належності та допустимості у нарадчій кімнаті, тому на сьогодні підстав для задоволення клопотання захисника немає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 86, 87, 89, 290, 369, 372, 376 КПК України,
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про визнання постанови про використання заздалегідь ідентифікованих (помічених) грошових коштів від 07.02.2018 та доручення від 07.02.2018 на проведення вказаної слідчої дії очевидно недопустимим доказом відмовити.
Ухвала суду оскарженню не підлягає.
Суддя: ОСОБА_1