Номер провадження: 11-сс/813/907/20
Номер справи місцевого суду: 947/9191/20 1-кс/947/6210/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

представниці власниці майна адвокатки ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представниці власниці майна ОСОБА_7 адвокатки ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.05.2020 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000555, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.02.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.05.2020 задоволено клопотання слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 , та накладено арешт на майно, виявлене та вилучене в ході проведення обшуку у квартирі АДРЕСА_1 , а саме:

- жіночу каблучку оздоблену камінням по всьому периметру, виготовлену з матеріалу сірого кольору, запаковану в спеціальний пакет №7043508;

- грошові кошти в розмірі 200 доларів США, дві купюри номіналом по 100 доларів США (одна купюра): LB636587111E; LF 22799989 C, запаковано до полімерного сейф-пакету №7043509, що передбачає собою заборону відчуження вказаного майна.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що вилучена золота каблучка відповідає категорії речових доказів, оскільки може бути набута кримінально-протиправним шляхом, у зв`язку з чим наявна необхідність у її подальшому дослідженні, а вилученні грошові кошти з одного боку відповідають категорії речових доказів (майно, яке набуте кримінально-протиправним шляхом), а з іншого, такі грошові кошти можуть підлягати конфіскації майна, як додатковому покаранню у випадку подальшого визнання підозрюваного ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, санкція якого передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна. На думку слідчого судді, на даний час наявна необхідність в накладені арешту на вказане в клопотанні слідчого майно, з метою забезпечення збереження речових доказів, можливої конфіскації майна, а також подальшого проведення відповідних процесуальних дій з таким майном (експертиз, оглядів, пред`явлення для впізнання тощо), що свідчить про необхідність накладення арешту на зазначене майно.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись із прийнятим рішенням слідчого судді, представниця власниці майна подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна в повному обсязі.

Вважає оскаржену ухвалу такою, що винесена без повного з`ясування всіх обставин та з істотним порушенням норм кримінального процесуального законодавства України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що слідчий в клопотанні про арешт майна посилається на показання потерпілого ОСОБА_11 , який під час допиту зазначив, що в переліку викраденого у нього майна наявна каблучка з білого золота оздоблена діамантами та грошовими кошти. З клопотання не вбачається, чи надавалось потерпілому фото вилученої каблучки та чи впізнав він її, чи співпадають ці дві прикраси за вагою, зовнішнім виглядом та іншими ознаками.

Власниця майна ОСОБА_7 вказує, що вилучена під час обшуку каблучка є біжутерією, про що вона зазначала під час проведення обшуку, та не має ніякої ювелірної цінності.

Грошові кошти, вилученні під час проведення обшуку, а саме 200 доларів США, є заощадженнями родини, яка виховує двох малолітніх дітей, та вказані гроші були відкладенні на випадок виникнення надзвичайної ситуації та зберігалися вдома.

Крім того, ОСОБА_7 , не є підозрюваною у вчиненні кримінального правопорушення та не має процесуального статусу у кримінальному провадженні, не причетна до злочину, який вчинений відносно потерпілої особи, та власниця майна безпідставно позбавлена можливості користуватись належною їй річчю та обмежена права власності.

В апеляційній скарзі представниця власниці майна просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.05.2020 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000555, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.02.2020. Мотивує свою вимогу тим, що 25.05.2020 від слідчого СВ Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області стало відому, що на підставі зазначеної ухвали накладено арешт на вказане в оскарженій ухвалі майно. Оскаржену ухвалу слідчого судді власниця майна не отримувала. Адвокат в інтересах власниці майна звернувся до Київського районного суду м. Одеси з клопотанням про отримання належним чином засвідченої копії оскарженої ухвали.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
До початку апеляційного розгляду від прокурора надійшла заява, в якій він просить апеляційну скаргу представниці власниці майна розглянути без його участі у зв`язку з неможливістю прибуття в судове засідання, тому апеляційний суд, з урахуванням думки представниці власниці майна, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ представниці власниці майна, яка просила задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
І. Щодо строків звернення з апеляційною скаргою.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційні скарги на ухвалу слідчого судді можуть бути подані протягом п`яти днів з дня їх проголошення.

Частиною 3 статті 395 КПК України передбачено, що для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів провадження вбачається, що оскаржувана ухвала була постановлена без виклику та участі власниці майна чи її представника, в матеріалах справи відсутні відомості щодо направлення власниці майна копії оскарженої ухвали, а також щодо отримання нею копії в строк, передбачений для апеляційного оскарження. Апеляційний суд приходить до висновку, що матеріалами кримінального провадження не спростовуються доводи апеляційної скарги щодо дати та обставин, за яких апелянт дізналась про існування оскарженої ухвали, у зв`язку з чим апелянт не мала об`єктивної можливості подати апеляційну скаргу в межах передбаченого законом строку.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний приходить до висновку про поважність пропущення апелянтом строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно визнати такою, що подана у строк та продовжити її розгляд.

ІІ. Щодо доводів апеляційної скарги по суті оскаржуваної ухвали.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст. ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.
Частиною другою ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про те, що слідчий суддя розглянув клопотання повно, всебічно та об`єктивно, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на майно.

З клопотанні слідчого вбачається, що слідчим відділом Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000555, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.02.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

В ході проведення досудового розслідування було встановлено осіб, які підозрюються у вчиненні даного кримінально правопорушення та встановленні місця їх постійного проживання.

Відповідно до матеріалів судової справи наданих апеляційному суду вбачається, що 15.04.2020 ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, та встановлено, що останній проживає за адресою: АДРЕСА_2 . За вказаною адресою на підставі ухвали слідчого судді було проведено обшук, в ході якого було виявлено та вилучено майно, а саме:

- жіночу каблучку оздоблену камінням по всьому периметру, виготовлену з матеріалу сірого кольору, запаковану в спеціальний пакет №7043508;

- грошові кошти в розмірі 200 доларів США, дві купюри номіналом по 100 доларів США (одна купюра): LB636587111E; LF 22799989 C, запаковано до полімерного сейф-пакету №7043509, що передбачає собою заборону відчуження вказаного майна.

Слідчий в поданому клопотанні мотивував необхідність накладення арешту на зазначене вище майно тим, що існує сукупність підстава та розумних підозр вважати, що вилучене майно є доказом злочину, є об`єктом кримінального протиправних дій та набуте кримінально протиправним шляхом, зберігає на собі інформацію, що має важливе доказове значення, містить відомості які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Метою накладення арешту є запобігання можливості його приховування, пошкодження, перетворення, відчуження особами, причетними до вчинення кримінального правопорушення, оскільки останні обізнані про здійснення досудового розслідування за вказаним фактом та про значення вилучених речей для досудового розслідування.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що вилучене під час проведення обшуку майно за адресою: АДРЕСА_2 має відношення до даного кримінального провадження та відповідає категорії речових доказів, оскільки таке майно могло бути набуте кримінально-протиправним шляхом, у зв`язку з чим наявна необхідність в накладенні арешту на зазначене в клопотанні майно, з метою забезпечення його збереження, можливої конфіскації майна, оскільки санкція ч. 5

ст. 185 КК України передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна.

Крім того застосування такого запобіжного заходу є необхідним з метою подальшого проведення відповідних процесуальних дій з таким майном, зокрема експертиз, оглядів, пред`явлення для впізнавання, внаслідок чого слідчий суддя вірно наклав арешт на зазначене вище майно.

Слідчим суддею встановлено, що 16.04.2020 потерпілою ОСОБА_11 під час проведення допиту зазначено, що в результаті кримінально-протиправних дій у неї незаконно були викраденні золоті прикраси та грошові кошти.
Згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.
Таким чином, у клопотанні слідчого належним чином розкрито, яке відношення вилучені в ході проведення обшуку каблучка та грошові кошти мають саме до цього кримінального провадження, у зв`язку з чим процесуальний статус зазначеного у клопотанні майна як речових доказів є визначеним відповідно до вимог ст. 98 КПК України, оскільки постановою слідчого від 30.04.2029 вони визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги про те, що вилучене майно не має ніякого відношення до кримінального правопорушення, оскільки вилучена каблучка не має ніякої ювелірної цінності та грошові кошти є особистим заощадженням сім`ї, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки на даний час досудове розслідування тримає та вказані обставини будуть досліджуватись шляхом проведення відповідних слідчих (розшукових) дій та призначення відповідних експертиз, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки ці питання вирішуються судом при розгляді обвинувального акту та, відповідно до ст. ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК України, стороною захисту апеляційному суду не наведено.

З урахуванням викладеного вище, апеляційний суд доходить висновку про те, що слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, всупереч доводам апелянта, наклав арешт на майно вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , та в апеляційній скарзі не наведено доводів, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржене рішення слідчого судді постановлене у чіткій відповідності до положень кримінального процесуального Закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржена ухвала без змін.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представниці власниці майна ОСОБА_7 адвокатки ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.05.2020 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000555, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.02.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України,

без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4