ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/692/20 Справа № 193/1350/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2019 року стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданий час перебуває в ДУ Софіївській виправні колонії №45,

про відмову у застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, -

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,
захисника
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И В:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення, яку суд І інстанції обґрунтував тим, що хоч засуджений і відбув необхідний строк покарання, який передбачений ст. 81 КК України, але сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, а також останній засуджений за особливо тяжкий злочин, пов`язаний з умисним позбавлення життя людини, що свідчить про його суспільну небезпеку.

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу суду та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання, зазначаючи про доведення виправлення, що підтверджується матеріалами справи, а саме наданою виправною колонією характеристикою, в якій вказано, що він позитивно характеризується, сумлінно ставиться до праці, приймає участь в диференційних програмах, не має порушень та має два заохочення, вину у вчиненому злочині визнає.

Позиція учасників апеляційного розгляду.
Засуджений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_8 просили задовольнити апеляційну скаргу.
В апеляційному суді прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання про умовно-дострокове звільнення, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до засудженого ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення є правильними, а доводи апеляційної скарги останнього апеляційний суд вважає такими, що не дають підстав для звільнення.
Відповідно до змісту ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Згідно ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Отже, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності, не за певний період відбування покарання, а за весь час його відбування. Крім того, необхідно зазначити, що умовно-дострокове звільнення є правом, а не обов`язком суду.
Так, відповідно до матеріалів справи 03 березня 2012 року вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді чотирнадцяти років позбавлення волі. 02 лютого 2016 року засудженому зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 16 жовтня 2010 року по 19 липня 2012 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі на підставі ч.5 ст. 72 КК України. Початок строку покарання 16 жовтня 2010 року, кінець строку 13 січня 2023 року. Засуджений ОСОБА_6 відбув 3/4 частини строку покарання.
Згідно характеристики ОСОБА_6 утримувався в Дніпропетровській установі виконання покарань № 4 де характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав, в ДУ Петриківській виправній колонії №49 та в ДУ Тернівській виправній колонії № 100 режиму відбування покарання не порушував, заохочень та стягнень не мав, в ДУ Софіївській виправній колонії № 45 характеризувався позитивно, має два заохочення стягнень не має, до робіт на виробництві не залучається за станом здоров`я, у зв`язку з інвалідністю ІІ-ї групи, але в силу своїх фізичних робіт виконував роботи по самообслуговування. Залучений до участі у програмах диференційного виховного впливу Правова освіта та Підготовка до звільнення, бере участь в організації виховних заходів, підтримує соціально-корисні зв`язки з племінником, перебуває на профілактичному обліку установи, як особа схильна до членоушкодження.
Проаналізувавши вказані відомості, апеляційний суд вважає, що хоч засуджений і відбув необхідний термін відбування покарання, передбачений ст. 81 КК України, але протягом відбування покарання поведінка ОСОБА_6 не може свідчити про те, що він бажав виправитися, оскільки з початку відбування покарання характеризувався посередньо, а позитивно почав характеризуватися лише в ДУ Софіївській виправній колонії № 45. Крім того, засуджений хоч і не має дисциплінарних стягнень, однак за весь час відбування покарання має лише два заохочення, тобто вони не носять систематичного характеру, тому у діях останнього відсутня позитивна динаміка виправлення. Судом першої інстанції були належним чином досліджені відомості про особу засудженого, зокрема, його характеристика, довідка стягнень та заохочень, у зв`язку з чим, суд першої інстанції прийшов до правильних висновків щодо необхідності відмови у задоволенні клопотання.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4