17.04.2020 Єдиний унікальний номер 205/8584/15-к
Провадження №1кп/205/263/20
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2020 року Ленінський районний суд

м.Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисників адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м.Дніпро, об`єднані кримінальні провадження за обвинуваченням:

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Дніпропетровська, громадянки України, не одруженої, освіта неповна середня, раніше засудженої: 19.09.2018 року Ленінським районним судом м.Дніпропетровська за ст.121 ч.2 КК України до 7 років позбавлення волі; не працюючої, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст.190 ч.1, 187 ч.2 КК України;

- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м.Дніпропетровська, громадянки України, освіта неповна середня, не одруженої, раніше не судимої, яка навчається у ДПТНЗ «Державний центр професійно-технічної освіти», проживаючої в АДРЕСА_2 , зареєстрована в АДРЕСА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.187 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачена ОСОБА_7 , 02 листопада 2015 року, приблизно о 03 годині, знаходилась на 1-му поверсі буд. АДРЕСА_4 , де побачила потерпілу ОСОБА_9 , яка тримала в руках мобільний телефон, після чого у неї виник умисел на заволодіння зазначеним телефоном. Реалізуючи свій злочинний умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи із корисливих мотивів, під вигаданим приводом здійсненням дзвінку, попросила у потерпілої ОСОБА_9 передати належний їй мобільний телефон «LG X135 L60 I Dual Black Titan» IMEI A: НОМЕР_1 , IMEI B: НОМЕР_2 , вартістю 1804 грн.50 коп. Потерпіла ОСОБА_9 , будучи впевненою в добросовісності намірів обвинуваченої та не підозрюючи про її злочинні наміри, погодилася на її прохання і передала останній зазначений вище мобільний телефон. Після чого, обвинувачена ОСОБА_7 , утримуючи при собі зазначений мобільний телефон, з місця вчинення злочину зникла, таким чином шляхом обману заволоділа майном, яке належить потерпілій ОСОБА_9 на суму 1804 грн.50 коп., завдавши їй майнову шкоду на зазначену суму.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала повністю, щиро розкаялася за вчинене та підтвердила суду, що дійсно вона, при вказаних в обвинувальному акті обставинах, перебуваючи на 1-му поверсі буд. АДРЕСА_4 , під приводом здійснення дзвінку, заволоділа мобільним телефоном «LG», вартістю 1804 грн.50 коп., який належить потерпілій ОСОБА_9 , завдавши їй майнову шкоду.

Судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_7 та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи та правильно розуміють зміст цих обставин; у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції. Роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним допит потерпілої та свідків в судовому засіданні, а також дослідження письмових доказів та на підставі ч.3 ст.349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченої.

Таким чином, допитавши обвинувачену, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, суд дійшов висновку, що вони поза всяким розумним сумнівом доводять в повному обсязі винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримано прокурором та кваліфікує дії обвинуваченої за ч.1 ст.190 КК України, як заволодіння чужім майном шляхом обману (шахрайство).

Продовжуючи свою злочинну діяльність, обвинувачена ОСОБА_7 , разом з обвинуваченою ОСОБА_8 , 03 березня 2017 року, близько 10 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходились на перехресті вул.Степової та вул.Мінеральної, в м.Дніпро, де вступили між собою у попередню злочинну змову на розбійний напад з метою заволодіння майном потерпілої ОСОБА_6 , яка в цей момент проходила повз них. Реалізуючи свій злочинний умисел на розбійний напад з метою заволодіння чужим майном, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , діючи із корисливих мотивів, відповідно до розподілених ролей: обвинувачена ОСОБА_8 наблизилася зі спини до потерпілої ОСОБА_6 та погрожуючи застосуванням фізичного насильства, а також висловлюючись нецензурною лайкою, висловила вимогу передачі їй мобільного телефону та грошових коштів, в той час як обвинувачена ОСОБА_7 , діючи в групі з ОСОБА_8 , запропонувала останній перевірити кишені куртки потерпілої ОСОБА_6 . Продовжуючи вчиняти злочин, обвинувачена ОСОБА_8 , вихопила з рук потерпілої поліетиленовий пакет та витрусила його зміст на асфальтове покриття, в той час як ОСОБА_7 , реалізуючи умови попередньої змови, розстебнула куртку потерпілої ОСОБА_6 та разом з ОСОБА_8 стала перевіряти вміст кишень куртки з метою заволодіння майном потерпілої, при цьому висловлюючи погрози застосування фізичного насильства та нецензурну лайку. Продовжуючи свою злочинну діяльність та впевнившись у відсутності матеріальних цінностей у потерпілої ОСОБА_6 , обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою, висловлюючи погрози фізичного насильства та нецензурну лайку, напали на ОСОБА_6 , при цьому, обвинувачена ОСОБА_7 , знаходячись напроти потерпілої, застосовуючи насильство, яке є небезпечним для здоров`я останньої, кулаком правої руки нанесла їй один удар в область обличчя та один удар кулаком в лобну частину голови з правої сторони, після чого разом з обвинуваченою ОСОБА_8 почали оглядати куртку потерпілої та намагались зняти її з потерпілої, супроводжуючи свої дії погрозами застосування фізичного насильства. Після цього, діючи за попередньою змовою групою осіб, продовжуючи застосовувати насильство до потерпілої ОСОБА_6 , обвинувачена ОСОБА_8 нанесла останній два удари кулаком в область обличчя та один удар коліном в область черева, а обвинувачена ОСОБА_7 нанесла потерпілій близько трьох ударів кулаком руки в потиличну частину голови, в результаті чого ОСОБА_6 зігнулась, при цьому, обвинувачені супроводжували свої дії вимогами передачі їм грошових коштів та мобільного телефону, а також подальшим застосуванням фізичного насильства. Після того як потерпіла ОСОБА_6 розігнулась, обвинувачена ОСОБА_8 , продовжуючи вчиняти розбійний напад та застосовуючи фізичне насильство, нанесла потерпілій удар по обличчю в область губ, на що ОСОБА_6 , усвідомлюючи реальну небезпеку для свого життя та здоров`я, стала кликати на допомогу, а обвинувачена ОСОБА_7 , діючи в групі з ОСОБА_8 , стала закривати потерпілій рота своєю рукою. Таким чином, в результаті розбійного нападу, потерпілій ОСОБА_6 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, підшкірної гематоми лобної області праворуч, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день).

Допитані в судовому засіданні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 своєї провини не заперечували та пояснили суду, що 03 березня 2017 року, близько 10 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вони проходили по вул.Степовій, де зустріли потерпілу ОСОБА_6 , після чого з метою заволодіння її майном, напали на останню, при цьому стали вимагати передати їм мобільний телефон та гроші. Після того як потерпіла відповіла їм, що у неї відсутнє майно, вони стали наносити їй удари руками в обличчя та коліном в область черева, при цьому обшукували кишені куртки та намагалися заволодіти курткою, а коли почули зауваження хлопця, який знаходився неподалік, з місця злочину зникли.

Винуватість обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повністю підтверджується наступними доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Так, потерпіла ОСОБА_6 суду пояснила, що 03 березня 2017 року, близько 10 години, коли вона проходила через перехрестя вул.Степової та вул.Мінеральної, до неї підійшли обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які перебували у стані сп`яніння та стали вимагати, щоб вона віддала їм мобільний телефон та гроші. Після того як вона повідомила, що у неї відсутнє майно, обвинувачені стали наносити їй удари руками в обличчя та коліном в область черева, спричинивши їй тілесні ушкодження, при цьому вони весь час висловлювались нецензурною лайкою, продовжували вимагати майно, обшукували кишені та намагались зняти з неї куртку. Після того як вона стала кликати про допомогу, якийсь хлопець, який знаходився неподалік, зробив зауваження обвинуваченим, після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розбіглись в різні сторони.

Під час пред`явлення особи для впізнання (а.с.27-30, 35-37), потерпіла ОСОБА_6 впізнала обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як осіб, які вчинили на неї розбійний напад, під час якого спричинили їй тілесні ушкодження.

Під час пред`явлення особи для впізнання (а.с.24-26, 31-34), свідок ОСОБА_10 також впізнав обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як осіб, які 03 березня 2017 року вчинили розбійний напад на потерпілу ОСОБА_6 .

Відповідно до протоколу огляду від 25 квітня 2017 року (а.с.16-17) встановлено, що місцем події є ділянка місцевості, яка розташована на перехресті вул.Степової та вул.Мінеральної, в м.Дніпро, де обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили розбійний напад на потерпілу ОСОБА_6 .

Під час проведення слідчого експерименту від 08 вересня 2017 року (а.с.38-43), потерпіла ОСОБА_6 вказала на обставини розбійного нападу на неї, а також кількість та локалізацію ударів, нанесених їй кожною із обвинувачених під час вчинення злочину.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №3136е від 18 вересня 2017 року (а.с.47-49), у потерпілої ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, підшкірної гематоми лобної області праворуч, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день). Крім того, як зазначено у висновку експертизи, локалізація та характер виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень, механізм їх спричинення встановлений при проведенні судово-медичної експертизи, не суперечить механізму, локалізації та характеру на які вказує ОСОБА_6 в ході проведення слідчого експерименту за її участю.

Під час проведення слідчих експериментів від 28 вересня 2017 року та від 26 жовтня 2017 року (а.с.82-85, 86-89, 94-98), обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вказали на обставини вчинення ними розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_6 .

Крім того, винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_7 повністю підтверджується долученими до справи речовими доказами, якими визнані: куртка потерпілої ОСОБА_6 , якою намагались заволодіти обвинувачені під час розбійного нападу (а.с.101), яка була оглянута згідно з протоколом від 27 жовтня 2017 року (а.с.99-100).

З урахуванням викладеного, оцінивши вищенаведені докази та встановлені на їх підставі фактичні обставини в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вони поза всяким розумним сумнівом доводять в повному обсязі винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримано прокурором та кваліфікує дії обвинувачених за ч.2 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст.12 КК України, належать до категорії злочинів невеликої тяжкості та тяжких злочинів, дані про особу кожної із обвинувачених:

- ОСОБА_7 свою вину визнала повністю та щиро розкаялася у вчиненому, раніше засуджена, характеризується негативно, має неповнолітніх дітей, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває;

- ОСОБА_8 свою вину визнала повністю та щиро розкаялася у вчиненому, раніше не засуджена, характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також вчинення злочину неповнолітнім.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , передбаченою ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , передбаченою ст.67 КК України, суд визнає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 , а також попередження нових кримінальних правопорушень, як самою обвинуваченою, так і іншими особами, є покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна, оскільки підстави для призначення покарання більш м`якого, ніж передбачене законом, судом не встановлені, виправлення обвинуваченої можливе лише в умовах ізоляції останньої від суспільства і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушень, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Крім того, судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_7 , вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 вересня 2018 року була засуджена за ст.121 ч.2 КК України до 7 років позбавлення волі та до ухвалення зазначеного вироку вчинила інший злочин, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне призначити їй покарання за правилами ч.4 ст.70 КК України, поглинувши призначеним покаранням покарання, призначене за вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 вересня 2018 року.

Враховуючі наявність зазначених вище кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченої ОСОБА_8 , суд вважає можливим, при призначенні покарання за вчинення тяжкого злочину застосувати положення ст.69 КК України та призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.2 ст.187 КК України. Крім того, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, наявність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , щирого каяття останньої та позиції прокурора, який орієнтував суд на застосування до обвинуваченої положень ст.75, 104 КК України, суд вважає, що наявні підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченої ОСОБА_8 без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за її поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України і таке покарання буде необхідним та достатнім для її виправлення і досягнення інших цілей покарання.

Потерпілою ОСОБА_6 заявлений цивільний позов про стягнення з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 майнової шкоди в сумі 25 000 грн. та моральної шкоди в сумі 10 000 грн.

Виходячи з принципів розумності і справедливості, суд вважає за необхідне цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про відшкодування моральної та майнової шкоди задовольнити частково, виходячи з наступного.

Згідно із положеннями ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову.

Стаття 128 КПК України передбачає, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст.ст.22, 1166 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування.

Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Шкода завдана неправомірними діями майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Під час розгляду кримінального провадження встановлено, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 спричинили потерпілій ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження, що зумовили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день). В результаті отримання тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_6 перебувала на лікуванні, у зв`язку з чим понесла витрати. Таким чином, суд вважає, що цивільний позов ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди підлягає частковому задоволенню на суму 1073 грн.36 коп., яка документально підтверджена належними доказами.

Розглядаючи цивільний позов ОСОБА_6 в частині стягнення моральної шкоди, суд вважає, що він підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідностідо ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода полягає у тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Таким чином, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілої ОСОБА_6 , яка була завдана їй незаконними діями обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , шляхом спричинення їй тілесних ушкоджень, враховуючи характер, обсяг та тривалість душевних страждань, яких зазнала потерпіла, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає заявлений розмір моральної шкоди у сумі 10 000 грн. завищеним, в зв`язку з чим приходить до висновку, що сума в розмірі 8 000 грн., повністю відповідає глибині моральних страждань та переживань потерпілої.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню згідно вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_11 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст.190 ч.1, 187 ч.2 КК України та призначити їй покарання:

-за ч.1 ст.190 КК України у виді ста годин громадських робіт;

-за ч.2 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на сім років та один місяць, з конфіскацією всього, належного їй майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, призначити покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання біль суворим та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на сім років та один місяць, з конфіскацією всього, належного їй майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, поглинувши призначеним покаранням покарання у виді семи років позбавлення волі, призначене за вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 вересня 2018 року, остаточно призначити покарання у виді семи років та одного місяця позбавлення волі, з конфіскацією всього, належного їй майна.

Строк покарання ОСОБА_12 відраховувати з 22 листопада 2017 року.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 не обирався.

ОСОБА_8 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.187 КК України та призначити їй покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі строком на п`ять років, без конфіскації майна.

На підставі ст.75, 104 КК України, ОСОБА_8 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 - не обирати.

Стягнути, солідарно, з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в рахунок відшкодування майнової шкоди, на користь ОСОБА_6 1073 гривні 36 копійок, а у разі відсутності у неповнолітньої ОСОБА_8 доходу або майна, достатнього для відшкодування завданої шкоди стягнути зазначену суму з ОСОБА_13 , яка є її законним представником.

Стягнути, солідарно, з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, на користь ОСОБА_6 8 000 гривень, а у разі відсутності у неповнолітньої ОСОБА_8 доходу або майна, достатнього для відшкодування завданої шкоди стягнути зазначену суму з ОСОБА_13 , яка є її законним представником.

Речові докази: куртку залишити за належністю у потерпілої ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1