ун. № 759/4424/19 пр. № 1-кп/759/684/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 грудня 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарях: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, українець, гр-н України, освіта середня, не одружений, працює неофіційно, має на утриманні батьків похилого віку, зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 , не судимий, -

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

сторони: прокурор ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_7 , інші учасники потерпілий ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:
10 січня 2019 року близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи навпроти будинку № 12 по вул. Сім`ї Сосніних у м. Києві, умисно з метою захисту свого здоров`я від суспільно небезпечного посягання заподіяв потерпілому ОСОБА_9 , який здійснював таке посягання, тяжке тілесне ушкодження, тобто тяжку шкоду, яка явно не відповідала небезпечності посягання, тобто перевищивши межі необхідної оборони, за таких обставин.

Так, 10 січня 2019 року, приблизно в обідній час, ОСОБА_8 , зателефонувавши ОСОБА_10 , домовився з останнім про зустріч у вечері того ж дня в лісопарковій зоні біля будинку АДРЕСА_2 з приводу їх тривалого конфлікту щодо стосунків кожного з них із дівчиною на ім`я ОСОБА_11 та розмови з цього приводу. На зазначену пропозицію ОСОБА_6 погодився.

Цього ж дня, близько 20 год. 00 хв., ОСОБА_6 , підійшовши за вказівкою ОСОБА_12 до вказаної ним лісопаркової зони і не будучи з ним знайомим наглядно, став чекати останнього, повідомивши про своє прибуття телефоном. У свою чергу, ОСОБА_8 , який на вказане місце прибув заздалегідь та завдяки телефонному дзвінку ідентифікував незнайомого наглядно ОСОБА_13 , став наближатися до нього з метою його побиття, маючи намір в такій спосіб розв`язати тривалий між ними конфлікт з приводу дівчини. З цією метою ОСОБА_8 вийняв із-за спини предмет, зовні схожий на біту, і відразу почав наносити ним удари в область голови ОСОБА_10 , який через раптовість та небезпечність дій ОСОБА_12 , захищаючи голову руками почав тікати від нападника. У свою чергу ОСОБА_12 не припинив своїх дій і почав переслідувати ОСОБА_13 , продовжуючи наносити йому удари битою по плечах та спині. У подальшому через те, що ОСОБА_8 схопив і відірвав капюшон куртки ОСОБА_13 , той впав, ОСОБА_8 наскочив на нього, прижав коліном у груди до землі, і далі наносив удари руками в різні частини тіла ОСОБА_13 , продовжуючи свій напад. У цей час ОСОБА_6 , оцінюючи вказані дій ОСОБА_12 як реальне суспільно небезпечне посягання на своє здоров`я, дістав з під своєю куртки гострий предмет, ззовні схожий на ніж, який він використовував як робочий інструмент - «лопатка», і почав ним з розмаху завдавати удари ОСОБА_9 з метою захисту від такого посягання. Під час таких дій ОСОБА_6 , допустивши перевищення меж необхідної оборони, умисно завдав вказаним предметом ОСОБА_9 один удар в область живота, заподіявши останньому тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя у виді проникаючого колото-різаного поранення живота зліва, тобто тяжку шкоду, яка явно не відповідала небезпечності посягання. Крім того, ОСОБА_6 під час вказаного захисту від суспільно небезпечного посягання з боку ОСОБА_12 наніс останньому й інші тілесні ушкодження, а саме: садна обличчя, колото-різані рани нижньої та верхньої третин лівого плеча, не проникаючої рани передньої черевної стінки зліва в ділянці лівого підребер`я, які є легкими ушкодженнями.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у заподіянні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень не визнав, оскільки вважає, що захищав своє життя, все інше (місце, час, склад учасників конфлікту, його наслідки, свою причетність до виявленого у потерпілого тяжкого тілесного ушкодження) не оспорював, уточнивши що умислу на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому не мав, він, обвинувачений, сам внаслідок нападу ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження, які залишилися поза увагою досудового розслідування. При цьому показав, що він та раніше невідомий йому ОСОБА_8 в різний час познайомилися з однією дівчиною на ім`я ОСОБА_11 , з якою кожен з них оцінював свої стосунки як серйозні. Однак, як він вважає, ОСОБА_14 домагався цієї дівчини своєю неадекватною поведінкою і фактично тиснув на неї погрозами та маніпуляціями про свій суїцид. На цьому підґрунті між ним та ОСОБА_14 розгорнувся заочний конфлікт, який проявлявся у сварках по телефону та у переписках в соціальних мережах. Крім того, ОСОБА_14 намагався особисто зустрітися з ним, обвинуваченим, і розібратися. Після того, як ОСОБА_14 навідався за місцем проживання дівчини та застосував до неї фізичну силу, конфлікт між ними ще більше загострився. Тому, коли ОСОБА_14 вдень 10 січня 2019 року зателефонував і в черговий раз почав вимагати зустрічі для з`ясування стосунків через вказану дівчину, він, обвинувачений, погодився не вагаючись, запропонувавши зустрітися біля метро «Шулявська». Натомість, ОСОБА_14 наполягав на своєму місці зустрічі лісопаркова зона навпроти будинку № 12 по вул. Сім`ї Сосніних у м. Києві, з чим він, обвинувачений, погодився, вирішивши туди прибути по дорозі на роботу. При собі він жодних знарядь для нанесення тілесних ушкоджень не мав, в кишені мав тільки робочий інструмент: індикаторна викрутка, свердло та в чохлі за ременем лопатка для монтажу натяжних стель. Прибувши за навігатором на місце близько 20 год. 00 хв., він зателефонував ОСОБА_14 , той повідомив, що теж на місці і бачить його. Раптом він побачив, як із-за дерев, користуючись темною порою доби, швидким кроком наближається чоловік, який на його питання представився БІЛЬЧЕНКОМ і не зупиняючись та не очікувано із-за спини витягнув біту і відразу почав нею наносити удари в область його, обвинуваченого, голови. Він від двох перших ударів прикрився лівою рукою, а потім почав тікати від ОСОБА_14 в напрямку дороги, але той його переслідував і продовжував наносити удари битою по різних частинах тіла (по ногах, плечах, спині тощо). Від того, що ОСОБА_14 схопив його за капюшон, який відірвав, він впав, ОСОБА_14 наскочив на нього продовжуючи напад. Тому, не маючи змоги в інший спосіб захиститися, він, обвинувачений, дістав з чохла «лопатку», яка була ним виготовлена з ножа шляхом затуплення кінчика та вигинання, та ОСОБА_15 почав махати нею в напрямку нападника. БІЛЬЧЕНКО побачив в його руках лопатку, але своїх дій не припинив, вибив цю лопатку з його рук, тому він, обвинувачений, завдав БІЛЬЧЕНКУ удар кулаком в живіт, підняв лопатку і знову почав нею махати у напрямку нападника. За підсумком визнає, що внаслідок всіх своїх дій, захищаючись від нападу, завдав БІЛЬЧЕНКУ непроникаючу та проникаючу рану черевної стінки зліва в ділянці лівого підребер`я, яка визнана експертом тяжким тілесним ушкодженням. Після цього ОСОБА_14 припинив свої дії і вони розійшлися: він у напрямку вулиці Генерала Потапова, а БІЛЬЧЕНКО в протилежному напрямку. Через незначний час він повернувся, щоб перевірити стан БІЛЬЧЕНКА, але його вже не побачив, хоча на місце прибула швидка медична допомога, він самостійно поїхав до лікарні швидкої медичної допомоги через погане самопочуття (запаморочення, біль тощо), де біля будівлі лікарні залишив «лопатку», чохол від якої втратив, і через незначний час його затримала поліція.

Як також уточнив обвинувачений: - на момент бійки з БІЛЬЧЕНКОМ в парку на певній відстані він бачив осіб, які вигулювали собак, але в їх бійку ніхто не втручався; - на час конфлікту він був одягнутий у коротку зимову куртку темного кольору з капюшоном; - БІЛЬЧЕНКУ вдалося йому нанести близько 16-ти ударів битою, пошкодження були на лівій руці, голові, спині, боках, ногах, скрізь, він відчував страх за своє життя, коли йшов на зустріч з ОСОБА_14 мети битися з ним не було, розраховував на те, що і БІЛЬЧЕНО буде стриманим, хоча внутрішньо був готовий до бійки, але і не до такої; - лопатка з рукояткою була довжиною близько 25 см., лезо до 15 см., що ним зафіксовано на схемі, складеній в судовому засіданні, доля цієї «лопатки» йому не відома; - щодо виявлених у БІЛЬЧЕНКА колото-різаних ран лівих плеча та передпліччя, то їх походження пояснити не може, допускає, що потерпілий сам міг собі їх завдати; - після бійки він поліцію не викликав і сам пішов до лікарні, зараз розуміє свою помилку в діях; - його оглядав лікар в СІЗО і зафіксував акцентовані ним особисто тілесні ушкодження, які були завдані діями ОСОБА_14 ; - він, ОСОБА_16 , на даний час продовжує підтримувати стосунки з вказаною дівчиною.

Сторона захисту наполягала на тому, що пред`явлене ОСОБА_10 обвинувачення за ч. 1 ст. 121 КК України є надуманим, оскільки органами досудового розслідування не здобуто і не надано суду належних доказів винуватості ОСОБА_13 , який захищався від суспільно небезпечного нападу. Вважає пред`явлене обвинувачення таким, що ґрунтується на припущеннях. Також, захист хоча і вважає правильною кваліфікацією дій обвинуваченого за ст. 124 КК України, проте підсумовуючи просив винести виправдувальний вирок. Захист вважав, що поверхове досудове розслідування попри численні клопотання про допит свідків, призначення медичної експертизи обвинуваченого тощо, які залишалися поза увагою, є свідченням порушення права на захист.

Суд повно, всебічно та неупереджено дослідивши всі обставини даного провадження, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на такому дослідженні, оцінивши кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов таких висновків.

Не дивлячись на заперечення ОСОБА_17 умислу на заподіяння під час перевищення меж необхідної оборони тяжкого тілесного ушкодження потерпілому, його винуватість у таких діях підтверджується усією сукупністю досліджених під час судового розгляду доказів.

Повідомлені обвинуваченим обставини нападу на нього з боку БІЛЬЧЕНКА та нанесення останньому у зв`язку з цим тілесних ушкоджень у стислому вигляді знайшли своє відтворення у зустрічній заяві про злочин від 11 січня 2019 року, яка була досліджена судом (т. 1 а. 193-194), а також детально під час дослідження протоколу слідчого експерименту за його участю від 11 січня 2019 року та результатів його відео фіксації, що містяться на диску як додатку (т. 1 а. 1712-176). За цими даними ОСОБА_16 свідомо дістав з чохла «лопатку», виготовлену з ножа, та умисно наніс нею декілька ударів в лівий бік БІЛЬЧЕНКА, намагаючись саме у такий конкретний спосіб захиститися від нападу з його боку із застосуванням бити. Однак твердження у даному випадку прокурора про те, що ОСОБА_16 не зазнав ушкоджень під час конфлікту з БІЛЬЧЕНКОМ, оскільки під час слідчої дії не скаржиться та вільно пересувається, є припущенням, яке не ґрунтується на об`єктивних медичних даних.

Звертає на себе увагу те, що всі ці заяви та повідомлення обвинувачений ОСОБА_16 робив свідомо і самостійно та без жодного тиску на себе.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 показав, що вдень 10 січня 2019 року він зателефонував ОСОБА_16 і запропонував у вечорі зустрітися для з`ясування стосунків через дівчину та взаємні образи через це, визначивши для зустрічі час і місце. ОСОБА_16 погодився. Тому, близько 19 год. 30 хв. він, потерпілий, заздалегідь прибув на обумовлене місце лісопаркова зона навпроти будинку № 12 по вул. Сім`ї Сосніних у м. Києві і став чекати ОСОБА_16 , було вже темно. Через незначний час зателефонував ОСОБА_16 і повідомив, що він також прибув. Коли побачили один одного, ОСОБА_16 почав наближатися до нього, тримаючи руки в карманах куртки, і підійшовши впритул першим несподівано і нічого не пояснюючи наніс один удар в його ліву руку з використанням невідомого гострого предмету, у відповідь, він вдарив ОСОБА_16 кулаком правої руки по вуху, ОСОБА_16 впав, він наскочив на нього зверху, між ними зав`язалася швидкоплинна бійка, під час якої він прижав ОСОБА_16 коліном в груди і наносив в стані афекту удари руками по його тулубу, а той у відповідь ще завдав невідомим гострим предметом два удари в живіт з лівого боку та по лівій руці, після чого він, потерпілий, впав і бійка між ними припинилася, а ОСОБА_16 втік. У подальшому він викликав швидку медичну допомогу та дочекався лікарів, до нього також підійшли двоє сторонніх громадян для надання допомоги, викликали поліцію.

Як також уточнив потерпілий: - дійсно для психологічного тиску на дівчину він їй погрожував суїцидом, але це було не серйозно; - саме ОСОБА_16 наближався до нього, будучи агресивно налаштованим, а не навпаки, він, потерпілий, дій, які могли б спровокувати насильство з боку ОСОБА_16 , не вчиняв, навіть не встиг до нього звернутися; - після бійки з КОВАЛЕНКОМ не спілкувався; - на час конфлікту він при собі жодних знарядь для нанесення тілесних ушкоджень не мав; - ОСОБА_16 руками свою голову не прикривав, оскільки він, потерпілий, наносив йому удари кулаком тільки в область тулубу; - він, потерпілий, з дівчиною на даний час стосунків не підтримує.

Вказані обставини злочину у стислому вигляді знайшли своє відтворення у заяві потерпілого про злочин від 14 січня 2019 року, яка була досліджена судом (т. 1 а. 101), а також більш детально під час дослідження судом протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого від 22 лютого 2019 року та результатів його відео фіксації, що містять на диску як додатку до вказаного протоколу (т. 1 а. 102-107). Разом з тим, суд оцінює критично як недостовірні, а відтак відхиляє показання ОСОБА_14 під час слідчого експерименту про те, що ініціатором зустрічі з визначенням часу та місця її проведення був саме ОСОБА_16 , оскільки потерпілий спростував ці свої показання під час допиту в суді.

Таким чином, показання обвинуваченого та потерпілого щодо: а) наявного між ними заочного тривалого конфлікту через дівчину, коли вони, обвинувачений та потерпілий, до подій 10 січня 2019 року жодного разу не бачилися, а відтак не знали один одного наглядно; б) здійснення потерпілим психологічного тиску на дівчину шляхом вмовлянь та погроз, що загострило конфлікт між ним та обвинуваченим; б) ініціативи саме потерпілого провести зустріч, щодо часу та місця її проведення, завчасного його прибуття на це місце та очікування там обвинуваченого, який ідентифікував себе телефонним дзвінком; в) факту фізичного контакту між ними, що мав наслідком обоюдне отримання тілесних ушкоджень, та непричетності до цього сторонніх третіх осіб, узгоджуються між собою, а тому суд не вбачає жодних підстав для їх критичної оцінки, а тому визнає достовірними.

Однак, зважаючи на те, що показання обвинуваченого та потерпілого в іншій частині, а саме, щодо того, хто на кого напав, обставин нанесення один одному тілесних ушкоджень та щодо наявності в руках потерпілого заздалегідь приготовленого для цього предмету, схожого на біту, явно суперечать одні одним, а самі ці особи є зацікавленими і мають протилежний процесуальний інтерес, суд оцінює їх показання виключно у сукупності з іншими дослідженими судом доказами, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй допустимості та достовірності, а у своєму взаємозв`язку є достатніми для вирішення судом питання про обґрунтованість пред`явленого обвинувачення та прийняття рішення про достовірність однієї з повідомлених версій подій.

Так, згідно з дослідженою судом довідкою Київської обласної клінічної лікарні № 65 від 14 січня 2019 року (т. 1 а. 159) ОСОБА_8 перебував на лікуванні в хірургічному відділенні з діагнозом: відкрита рана черевної порожнини, проникаюче поранення брижейки та тонкого кишківника із активною кровотечею тощо, має поверхневі різані рани лівого плеча та передпліччя, садно лівої надбрівної ділянки.

Згідно з висновком експерта № 042-281-2019 від 18 лютого 2019 року (т. 1 а. 163-170) у ОСОБА_12 виявлені наступні тілесні ушкодження: садна обличчя, встановити кількість яких неможливо; колото-різані рани нижньої третини лівого плеча, верхньої третини лівого передпліччя (наскрізна), передньої черевної стінки зліва в ділянці лівого підребер`я (не проникаюча); колото-різана рана передньої черевної стінки зліва в ділянці лівого підребер`я (на 5 см нижче попередньої рани) розмірами 2х3 см з рівними краями, з рановим каналом, що відходить від неї, по ходу якого перетинаються підшкірно-жирова клітковина, м`язи, пристінкова очеревина, брижа тонкої кишки, ушкоджується ободова кишка попередній поверхні, частково задня стінка шлунка з правою чепцево-шлунковою артерією, крововилив в черевну порожнину (біля 2,5 л рідкої крові та згортків) - це проникаюче колото-різане поранення живота зліва відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння. Інші тілесні ушкодження мають ознаки легких. Колото-різані ушкодження могли утворитися внаслідок чотирьох-кратної травмуючої дії гострого предмету, що має колюче-ріжучі властивості по типу клинка ножа. Утворен-ня тілесних ушкоджень в ділянці лівого підребер`я потерпілого не виключається у спосіб, про якій свідчив ОСОБА_16 . Всі виявлені ушкодження на потерпілому могли утворитися в один час 10 січня 2019 року.

Вказані судово-медичні дані не оспорювались сторонами, відтак суд визнає їх безспірно достовірним доказом. Однак, він не спростовує і не підтверджує жодну з двох версій про напад, яких послідовно притримувалися потерпілий та обвинувачений. Водночас, встановлені медичні дані у взаємозв`язку з показаннями обох учасників конфлікту про відсутність при цьому сторонніх осіб, що суд визнав достовірним, спростовують оціночне припущення обвинуваченого про те, що ОСОБА_14 окремі з цих пошкоджень міг собі завдати самостійно в інший час.

Показання обвинуваченого ОСОБА_16 щодо будови саморобної лопатки як знаряддя нанесення тілесних ушкоджень потерпілому підтверджуються власноруч складеною ним під час судового розгляду схемою (т. 2 а. 80), а розміри цієї «лопатки» не суперечать встановленим медичним даним щодо параметрів колото-різаних поранень.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 показав, що разом з ОСОБА_16 виконує на замовлення різні ремонтні роботи, ранком 10 січня 2019 року він зателефонував ОСОБА_16 і домовився про те, що той у вечорі (орієнтовно 21 година) приїде на об`єкт для усунення недоліків виконаної роботи в районі «Позняків», але той не прибув, як пізніше йому стало відомо, через бійку, очевидцем якої не був. Як також уточнив свідок, ОСОБА_16 завжди мав при собі свій інструмент (пушка, балон, лопатка, яка могла бути виготовлена з ножа, зажими тощо), належний йому габаритний інструмент був на об`єкті, а дріб`язок ОСОБА_16 мав принести із собою.

Показання вказаного свідка повністю узгоджуються з показаннями обвинуваченого про те, який інструмент він через виробничу необхідність повинен був мати при собі у вечорі 10 січня 2019 року, а серед іншого спеціально виготовлену з ножа «лопатку». Відтак наявність такого інструменту при ОСОБА_16 та доведена його виробнича необхідність спростовують версію сторони обвинувачення про те, що той взяв свій інструмент із собою, спеціально готуючись до зустрічі з потерпілим. Докази, які могли б поставити під обґрунтований сумнів таке пояснення обвинуваченого ОСОБА_16 про наявність в нього «лопатки» та необхідність у цьому, стороною обвинувачення не подані.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 випадковий очевидець події, який не був знайомим з обвинуваченим чи потерпілим, показав, що, як пригадує, вечором 10 січня 2019 року приблизно о 20 год., на погано освітленій території паркової зони навпроти будинку № 12 по вул. Сім`ї Сосніних у м. Києві вигулював собаку. На відстані близько 50 метрів побачив двох хлопців, які з`ясовували між собою відносини, штовхалися, кричали один на одного, згодом вони перемістилися з парку в бік дороги.

Як також уточнив свідок СТАШКУНАС: - майже кожного вечора він вигулює собаку на тому місці, але такий конфлікт бачив лише одного разу; - впізнати учасників конфлікту він не може через темну пору доби, а тому не може стверджувати чи був серед них обвинувачений, розрізнити їх може тільки за ростом один був вище у курточці бордового або червоного кольору, він пізніше і залишився на місці, в нього була кров, до нього підійшли два парня, які під час самого конфлікту були відсутні; - під час штовханини, він чітко чув хлопки від ударів об одяг більш низького хлопця, в руках високого парня була якась палиця, якою він махав, схоже було, що нападав.

Показання свідка ОСОБА_20 узгоджуються в деталях з показаннями обвинуваченого про те, що саме потерпілий здійснив на нього напад із використанням предмета, схожого на біту.

Показання свідків ОСОБА_21 та СТАШКУНАСА суд визнає достовірними, оскільки вони поданими матеріалами справи не спростовані і щодо довіри ним сторони зауважень не висловлювали.

Крім того, як видно з протоколу огляду місця події від 10 січня 2019 року (т. 1 а. 96-97), в приміщенні лікарні, куди був доставлений потерпілий ОСОБА_8 , була виявлена та вилучена, крім іншого, належна йому куртка червоного кольору з порізами на лівому рукаві та на лівому боці, а також два телефони. Під час дослідження даного протоколу потерпілий підтвердив його достовірність.

Ці дані узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_20 про ідентифікуючі ознаки одягу потерпілого (курточка бордового або червоного кольору), в руках якого була якась палиця, якою він махав, а відтак і з показами з цього приводу обвинуваченого, а також із судово-медичними даними про локалізацію ушкоджень на тілі потерпілого.

Суд додатково бере до уваги, що різниця у зрості між обвинуваченим та потерпілим, останній значно вище, доведена під час судового розгляду самою фізичною присутністю їх обох в залі судового засідання, що безпосередньо спостерігалося судом та іншими учасниками процесу, а також зафіксовано, в тому числі і за допомогою технічних засобів відео фіксації його перебігу.

Крім того, як видно з протоколів огляду предметів телефонів потерпілого від 19 лютого 2019 року з його дозволу (т. 1 а. 108-124, 126), саме він адресував повідомлення з погрозами та наміром завдати фізичного насильства ОСОБА_22 під ім`ям « ОСОБА_23 » (а. 111) та дзвонив ОСОБА_16 10 січня 2019 року з метою зустрітися (а. 115), що підтвердив в суді обвинувачений.

Як видно з протоколів огляду предметів телефону обвинуваченого від 19 лютого 2019 року з його дозволу (т. 1 а. 127-145), ОСОБА_16 відразу після події повідомляє своїй дівчині, що на нього було здійснено неочікуваний напад з боку ОСОБА_14 із застосуванням бити, саме тому він, захищаючись, наніс йому ножове поранення, передбачав, що з останнім можуть «побити морди», але не очікував нападу БІЛЬЧЕНКА із битою.

Як видно з протоколу огляду місця події від 10 січня 2019 року (т. 1 а. 98-100), на ділянці місцевості навпроти будинку № 12 по вул. Сім`ї Сосніних, на якій ростуть дерева, були виявлені та вилучені чохол від ножа, довжиною приблизно 20 см та капюшон від куртки чорного кольору, вилучені змиви крапель на снігу бурого кольору в подальшому не досліджувалися. Під час дослідження даного протоколу обвинувачений визнав, що чохол належить йому, в ньому він і носив із собою «лопатку», про яку зазначав раніше, капюшон також належить йому, його відірвав БІЛЬЧЕНКО під час нападу та переслідування.

Ці дані узгоджуються з показаннями як обвинуваченого, так і потерпілого про наявність у КОВАЛЕНКА предмету, схожого на ніж, а також з показаннями обвинуваченого про характер переслідування з боку БІЛЬЧЕНКА.

Крім того, як видно з дослідженого за клопотанням захисту рапорту поліції від 11 січня 2019 року затриманий майже відразу після конфлікту ОСОБА_16 мав тілесні ушкодження, а саме: гематоми на руках та синець на лівій лопатці (т. 1 а. 192), що повністю узгоджується з висновком експертного дослідження № 043-48-2019 від 17 січня 2019 року, яким зафіксовані на тілі обвинуваченого синець в лівій лопатковій ділянці подовженої форми, синці на правих плечі та передпліччі, на тильно-зовнішній поверхні лівого передпліччя, на заднє-зовнішній поверхні правого стегна, відмічається біль при пальпації тім`яної ділянки зліва, лівої поверхні грудної клітки, поперековому відділі хребта та лівій стопі (т. 1 а. 225-226), а також з даними виписки стаціонарного хворого ОСОБА_13 (т. 2 а. 59), за якими той перебував на лікуванні в КМКЛШМД з 18 по 25 січня 2019 року з діагнозом: струс головного мозку, забій м`яких тканин голови, забій грудної клітки зліва, перелом ІХ ребра зліва, забій передньої черевної стінки.

Як видно з протоколу повторного огляду місця події від 11 січня 2019 року (т. 1 а. 152-153) та протоколу огляду предмета від 22 лютого 2019 року (т. 1 а. 154-157), на ділянці місцевості навпроти будинку № 12 по вул. Сім`ї Сосніних, де відбувся конфлікт обвинуваченого з потерпілим, були виявлені дві палиці, з`єднані між собою цепком - «нунчаки». Під час дослідження цих протоколів обвинувачений вказав, що предмет, з яким на нього напав БІЛЬЧЕНКО, був інший, останній також заперечив належність цього предмету. Враховуючи викладене, а також зважаючи на залишені слідством клопотання захисту щодо необхідності ідентифікуючих досліджень виявленого предмета «нунчаки» без задоволення, суд визнає відомості щодо виявлення вказаного предмету неналежними доказами, а тому припиняє їх оцінку.

Суд, дотримуючись вимог ч. 3 ст. 214 КПК України, визнає недопустимими доказами обвинувачення, а відтак і не оцінює на предмет достовірності, дані, які містять надані прокурором рапорти, які були складені органом досудового розслідування до внесення відповідних даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань (т. 1 а. 94 та 95), як і витяг з такого реєстру (т. 1 а. 89). Вказані джерела інформації суд не визнає документами в контексті приписів ч. 1 ст. 99 КПК України, проте оцінює саму їх наявність як належний привід для початку досудового розслідування на виконання вимог ч. 1 ст. 214 КПК України.

Долучені захистом до справи протоколи допиту свідків (т. 1 а. 195-199) суд не розглядає як джерела доказів, а оцінює виключно через необхідність перевірки обґрунтованості заявлених захистом скарг на бездіяльність органу досудового розслідування.

Враховуючи проведений аналіз доказів, суд вважає достовірними показання обвинуваченого ОСОБА_16 , а тому кладе в основу свого вироку, окрім його застережень щодо характеристики своєї «лопатки» як негострого предмету, відсутності умислу та його нібито непричетності до завдання окремих тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого. Відтак суд критично оцінює, а тому відхиляє показання потерпілого ОСОБА_12 в частині, в якій вони суперечать показанням обвинуваченого, які суд визнав достовірними. Показання ОСОБА_14 , які узгоджуються з показаннями обвинуваченого, а також його покази щодо характеру отриманих ним ушкоджень суд також визнає достовірними і кладе в основу свого вироку.

За таких обставин, суд визнає версію нападу, про яку повідомив обвинувачений ОСОБА_6 достовірною, оскільки саме вона узгоджується з усіма іншими поданими доказами, зокрема, з показаннями свідків ОСОБА_21 про те, який інструмент ОСОБА_16 через виробничу необхідність повинен був мати при собі у вечорі 10 січня 2019 року, СТАШКУНАС про дії під час конфлікту потерпілого ОСОБА_8 , який із бітою в руках напав на ОСОБА_16 , з даними протоколів огляду місця події, за якими встановлено верхній одяг потерпілого, в якому він був під час конфлікту, і за яким його ідентифікував свідок СТАШКУНАС, виявлені речі обвинуваченого на місці подій, зокрема і відірваний капюшон, даними протоколів огляду телефонів потерпілого та обвинуваченого щодо погроз з боку БІЛЬЧЕНКА та його ініціативної поведінки задля організації зустрічі з КОВАЛЕНКОМ 10 січня 2019 року, власної оцінки КОВАЛЕНКОМ подій під час конфлікту, що мали місце, а також з даними про отримані тілесні пошкодження обвинуваченим та потерпілим.

При цьому суд бере до уваги, що окремі з`ясовані деталі прямо узгоджуються з показаннями обвинуваченого і спростовують показання потерпілого.

Так, виявлений елемент верхнього одягу обвинуваченого (капюшон), не узгоджується із механізмом бійки, про яку повідомив суду потерпілий ( ОСОБА_16 напав, а він його у відповідь ударами збив з ніг, наскочив на нього, поки не отримав ножові поранення), навпаки, підтверджує факт переслідування, під час якого потерпілий намагався наздогнати обвинуваченого, про що повідомив обвинувачений. Більш того, зафіксовані експертом медиком численні синці на тілі обвинуваченого на його руках, плечах, стегні також не узгоджуються із механізмом бійки, про яку повідомив потерпілий суду, наполягаючи на тому, що наносив удари тільки руками і тільки в область тулуба обвинуваченого, обвинувачений свою голову від ударів не прикривав. Біта в руках потерпілого та активні дії з нею по відношенню до обвинуваченого, що заперечував потерпілий, не тільки були засвідчені показаннями свідка, а знайшли своє підтвердження і в слідовій інформації на пошкодженнях обвинуваченого (синці подовженої форми).

Водночас, суд вважає спростованими окремі показання і обвинуваченого, зокрема його твердження, а саме: про те, що «лопатка», якою він нібито інстинктивно махав перед потерпілим, не була гострою, адже це спростовано судово-медичними даними про колото-різаний характер пошкоджень на тілі потерпілого; про те, що БІЛЬЧЕНКО міг самостійно нанести собі садна обличчя, колото-різані рани нижньої та верхньої третин лівого плеча, не проникаючої передньої черевної стінки зліва в ділянці лівого підребер`я, оскільки в цій частині показання БІЛЬЧЕНКА узгоджуються із судово-медичними даними, а також з показаннями самого обвинуваченого про відсутність під час конфлікту сторонніх осіб та невідкладну медичну допомогу потерпілому, який у зв`язку з цим перебував під контролем медиків.

З огляду на ці висновки, суд вважає надуманими доводи обвинуваченого і про те, що він не мав умислу заподіяти потерпілому тяжке тілесне ушкодження. При цьому суд враховує встановлені експертами медиками характеристики предмету, який використовував обвинувачений, кількість нанесених ним ударів (чотири), їх локалізацію (живіт та руки під час захисту), подальша оцінка своїх дій під час спілкування із своєю дівчиною, конкретна мотивація нанесення таких ударів захиститися та зупинити дії нападника, про що сам неодноразово вказував обвинувачений в суді. Суд вважає, що ОСОБА_6 діяв при цьому, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, хоча можливо і не бажав, проте свідомо припускала їх настання.

Характер встановлених судом дій ОСОБА_12 із бітою, наслідком яких є тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_13 , суд визнає як очевидно суспільно небезпечні, які реально посягали на здоров`я останнього, а відтак ОСОБА_6 мав гарантоване законом право на захист від такого посягання. Ознаками готування до нападу на ОСОБА_13 з боку ОСОБА_12 суд визнає: заздалегідь заготовлене і взяте із собою на зустріч знаряддя для нанесення тілесних ушкоджень (біта), приховування цього факту від суду, а відтак усвідомлення його значення; завчасне прибуття на місце зустрічі для оцінки обстановки та її використання для спостереження та ефекту раптовості дій (темна пора доби, неосвітлювана місцевість, можливість приховатися за деревами тощо), що надавало ОСОБА_9 очевидні переваги.

Водночас, захисні дії обвинуваченого ОСОБА_13 , поєднані із безпосереднім застосуванням гострого колюче-ріжучого предмету по типу ножа для нанесення ним проникаючих ушкоджень в область життєво важливих органів нападника явно не відповідали характеру та ступеню суспільної небезпечності посягання з боку останнього, яким не було завдано тяжкої шкоди здоров`ю ОСОБА_13 . Тому в діях ОСОБА_13 , який перебував у стані необхідної оборони, наявні ознаки перевищення її меж.

Отже, за результатами судового розгляду суд вважає доведеним те, що 10 січня 2019 року близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи навпроти будинку № 12 по вул. Сім`ї Сосніних у м. Києві, умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_9 тяжке тілесне ушкодження, тобто тяжку шкоду з перевищенням меж необхідної оборони.

З огляду на обвинувальний акт, орган досудового розслідування, якого підтримав прокурор, вважав встановленим те, що ОСОБА_16 у вказані час та місці, першим наблизився до потерпілого ОСОБА_14 та, відчуваючи до нього особисту неприязнь, яка виникла на підставі ревнощів до дівчини, діючи з прямим умислом дістав з правої кишені своєї куртки металевий предмет, ззовні схожий на ніж, та наніс ним один удар в область живота потерпілого, а потім по руці БІЛЬЧЕНКА, коли він захищався від нападу і наносив удари кулаками рук в область голови та тулуба ОСОБА_16 , який продовжуючи свій злочинний умисел наніс ОСОБА_14 ще не менше двох ударів в область його черевної порожнини. Таким чином, прокурор підтримав обвинувачення ОСОБА_13 у тому, що 10 січня 2019 року приблизно о 20 годині він умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_9 умисне тяжке тілесне ушкодження, а тому ці його дії кваліфікував за ч. 1 ст. 121 КК України.

Водночас, оскільки обставини конфлікту, який стався між обвинуваченим та потерпілим, досудовим розслідуванням було встановлено неповно та однобічно не враховано обстановку, в якій діяв обвинувачений, і з приводу цього у вироку наведені відповідні мотиви, суд в межах висунутого обвинувачення, керуючись правилами ч. 3 ст. 337 КПК України, виклав всі обставини нанесення ОСОБА_17 тілесних ушкоджень потерпілому, які встановлені під час судового розгляду і доведені дослідженими доказами.

Оцінюючи на предмет обґрунтованості висунуте ОСОБА_10 обвинувачення за ч. 1 ст. 121 КК України, суд бере до уваги і те, що його зміна, в редакції якої висунуто обвинувачення (т. 1 а. 205), відбулася без внесення цих даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань, як це встановлено судом за результатами дослідження матеріалів тимчасового доступу за клопотанням захисту до даних вказаного реєстру (т. 1 а. 186-187, 230).

Таким чином, дії ОСОБА_13 , який 10 січня 2019 року близько 20 год. 00 хв., перебуваючи навпроти будинку № 12 по вул. Сім`ї Сосніних у м. Києві, умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_9 тяжке тілесне ушкодження з перевищенням меж необхідної оборони, керуючись правилами ч. 3 ст. 337 КПК України, суд перекваліфіковує з ч. 1 ст. 121 на ст. 124 КК України.

У зв`язку із здійсненою правовою кваліфікацією за ст. 124 КК України суд виключає з обвинувачення ОСОБА_13 вказівку на заподіяння ним під час здійснення захисту інших тілесних ушкоджень, які мають характер легких, оскільки їх заподіяння у стані необхідної оборони навіть з перевищенням її меж не є кримінально караним діянням.

Суд констатує і певну невідповідність встановленого слідством в цій частині характеру отриманих потерпілим тілесних ушкоджень медичним даним потерпілий отримав «лопаткою» не один, а два удари у руку, а в живіт два удари, а не три, ушкодженню на обличчі не дана оцінка та ін.

Вирішуючи скарги захисника на бездіяльність слідчого, який відхиляв клопотання захисту про збір доказів, суд вважає, що ці скарги є обґрунтованими, оскільки не проведення слідчих дій, про які просив захист, істотно вплинуло на повноту досудового розслідування, зробивши його однобічним.

Згідно з даними кримінального провадження, в тому числі підтверджені ухвалами слідчого судді (т. 2 а. 68-72), протоколом про затримання (т. 2 а. 73), рапортом поліції від 11 січня 2019 року (т. 1 а. 192), КОВАЛЕНКО затриманий 11 січня 2019 року, а звільнений з під варти у зв`язку із внесенням застави.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання в межах доведеного обвинувачення суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є злочином невеликої, а також враховує дані про особу винного, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання та в побуті характеризується позитивно. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_10 , судом не встановлено.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, а також приймаючи до уваги дані про стан здоров`я обвинуваченого, його працевлаштованість, належну поведінку після вчинення злочину, суд вважає за можливе, призначивши ОСОБА_10 покарання в межах санкції ст. 124 КК України у виді обмеження волі на мінімальний строк, його виправлення в умовах без ізоляції від суспільства, а відтак знаходить правові підстави для застосування правил ст. 75 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, в даному випадку є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.

Враховуючи прийняте судом рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання, суд вважає за необхідне раніше обраний запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_13 у виді застави скасувати.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 373-376 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 124 КК України, за якою призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

На підставі ч. 2 ст. 122 КПК України стягнути з ОСОБА_4 на відшкодування судових втрат за проведення судово-медичної експертизи 1 619 (одна тисяча шістсот дев`ятнадцять) грн. 10 коп. в дохід держави.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 ЗАСТАВА після набрання вироком законної сили скасувати і повернути внесену суму, як предмет застави, заставодавцю.

Скарги захисника на бездіяльність органу досудового розслідування, яким відмовлено в задоволенні клопотань про збір доказів, задовольнити, визнавши таку бездіяльність неправомірною.

Речові докази після набрання вироком законної сили, а саме, особисті речі обвинуваченого та потерпілого повернути належним володільцям, а інші зберігати при матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ ОСОБА_24