Ухвала
іменем України
28 квітня 2020 року

м. Київ
провадження № 51-2011ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 31 березня 2020 року,
встановив:
Вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 9 січня 2020 року ОСОБА_4 , уродженця та мешканця м. Носівки Чернігівської області, раніше неодноразово судимого, останнього разу 13 листопада 2018 року Чернігівським апеляційним судом за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, засуджено за ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Чернігівського апеляційного суду остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 5 місяців.

Як установив суд, 20 вересня 2018 року близько 17:00 ОСОБА_4 у парку на вул. Центральній у м. Носівці Чернігівської області під час спільного вживання спиртних напоїв з ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, повторно, відкрито заволодів грошовими коштами в розмірі 7500 грн. витягнувши їх із кишені ОСОБА_5 , після чого, не реагуючи на прохання потерпілого повернути йому кошти, для доведення злочину до кінця застосував до нього насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, завдавши останньому не менше одного удару кулаком по голові в ділянку лівого вуха, чим заподіяв легкі тілесні ушкодження, а потім з викраденими коштами зник з місця вчинення злочину.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 31 березня 2020 року вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 9 січня 2020 року залишено без змін.
Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить змінити зазначену ухвалу Чернігівського апеляційного суду та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На обґрунтування своїх вимог засуджений посилається на обставини, що пом`якшують покарання, вказує, що суди при призначенні покарання не взяли до уваги всіх обставин, що його характеризують.
Розглянувши наведені в касаційній скарзі доводи та перевіривши надані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Твердження засудженого ОСОБА_4 про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, на думку колегії суддів, є безпідставними та спростовуються змістом оскаржених судових рішень.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Як убачається з копії вироку, призначаючи засудженому ОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дотримався вимог зазначеного закону.

Зокрема, судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, дані про особу винного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, проте належних висновків для себе не зробив.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , згідно зі ст. 66 КК України, судом визнано щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України судом визнано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд, врахував вищевказані обставини, той факт, що ОСОБА_4 вчинив новий більш тяжкий корисливий злочин та дійшов обґрунтованого висновку про те, що вирок суду першої інстанції відповідає вимогам закону. Так, судом першої інстанції засудженому призначено покарання, яке є мінімальним у межах санкції ч.2 ст. 186 КК України, воно за своїм видом і розміром є співмірним вчиненому, необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчиненню ним нових злочинів, а також відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, з чим погоджується й суд касаційної інстанції.

Доводам засудженого щодо можливості призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, суд апеляційної інстанції надав відповідну оцінку. Підстав вважати призначене ОСОБА_4 покарання явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 дотримався вимог кримінального процесуального закону, ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, оскільки підстави для задоволення скарги засудженого відсутні, то колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмовити у відкритті касаційного провадження.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 31 березня 2020 року Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_6 ОСОБА_2 ОСОБА_3