Єд. унік. № 243/5307/19
Провадження № 1-кп/243/599/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів в режимі відеоконференції в залі № 3 Слов`янського міськрайонного судукримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська, Донецької області, громадянина України, українця, з повною середньою освітою, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч.1,2 ст. 307 КК України, ч.2 ст. 309 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч.1,2 ст. 307 КК України, ч.2 ст. 309 КК України.

Під час судового засідання прокурором було заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що на теперішній час існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Зокрема прокурор вказує, що відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу до ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також недопущення скоєння іншого кримінального правопорушення та запобіганню його спробам переховуватись від суду задля уникнення покарання, а також запобігання незаконного впливу на ще недопитаного в судовому засіданні свідка.
Обвинувачений ОСОБА_4 під час судового засідання просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора, підтримав клопотання свого підзахисного щодо зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.
Прокурор ОСОБА_3 заперечувала щодо клопотання обвинуваченого, підтримала власне клопотання.
Заслухавши думку учасників судового засідання, з приводу вирішенні клопотаннь про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Так згідно ч.1,2 ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Оскільки положення чинного кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання суд користується практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.
У своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.
Враховуючи відомості про зміст обвинувачення, що інкримінується ОСОБА_4 та обсяг відомостей, які були повідомленні в судовому засіданні допитаними свідками та встановлені іншими матеріалами, приходить до переконання, що висновки органу досудового розслідування, викладені в клопотанні прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинувачених - не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими.
Згідно ст. 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

З огляду на вищевказане суд зазначає, що проголошуючи «право на свободу», стаття 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» передбачає фізичну свободу людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена свободи.
Приймаючи рішення по клопотанню прокурора суд також приймає до уваги позиції, думки та доводи, як самого обвинуваченого так і його захисника, як сторони захисту на користь обвинуваченого, однак зазначає, що у даному кримінальному провадженні, в контексті пред`явленого обсягу обвинувачення, зазначені доводи не перевищують саме суспільного інтересу у даній кримінальній справі, який з урахуванням обставин злочину, його тривалості та тяжкості є наявним в даній справі та полягає у повному, всебічному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зокрема у відповідності до п.п. 61,62 Рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.
Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).
З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні середньої тяжкості та тяжкого кримінального правопорушень, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, у зв`язку з чим, приймаючи до уваги вказані в клопотанні прокурора ризики, на думку суду є всі підстави для продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, оскільки тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для продовження строку тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі Волосюк проти України).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинувачених, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
В судовому засіданні було встановлено наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, зокрема той факт, що можливий строк призначеного покарання за інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення, а саме позбавлення волі з конфіскацією майна, свідчить про реальну загрозу втечі обвинуваченого у разі зміни запобіжного заходу на більш м`який та не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки наслідки та ризик втечі для ОСОБА_4 можуть бути визнані ним меншим злом, ніж кримінальне переслідування за інкриміновані злочини та процедура відбування покарання. До того ж існує ризик впливу обвинуваченого на ще недопитаного свідка по кримінальному провадженню з метою спонукання його відмовитись від своїх свідчень або змінити їх на його користь з метою уникнення кримінального переслідування та покарання. Крім того перебуваючи на волі обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки протягом проведення досудового розслідування за вказаним кримінальним провадження ОСОБА_4 було двічі виявлено під час збуту наркотичного засобу

та він офіційно не працевлаштований і не має законних та офіційних джерел доходів.
Суд крім тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_4 також враховує дані щодо особи обвинуваченого, а саме вік та стан його здоров`я; відсутність будь яких належних, письмових доказів чи відомостей, які б свідчили про неможливість знаходження в умовах установи покарань, міцність його соціальних зв`язків за місцем постійного проживання, той факт, що обвинувачений не одружений, суспільно - корисною діяльністю не займається, не має постійного джерела доходу (заробітку) та не працевлаштований, у зв`язку з чим існують обґрунтовані підстави вважати, що знаходячись на волі обвинувачений може ухилитися від суду, вчинити вплив на свідка, а також вчинити інше кримінальне правопорушення за для задоволення своїх соціально матеріальних потреб.

Зазначені обставини у своїй сукупності свідчать про недостатність застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів, а ніж тримання під вартою, для запобігання виникненню ризикам передбаченим ст. 177 КПК України , у зв`язку з чим враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 та сукупність інших встановлених фактичних обставин у справі та характеризуючих відомостей, суд вважає доцільним продовжити відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань (№6)».
Судом також були розглянулі й альтернативні триманню під вартою заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинувачених, передбачені ст. 176 КПК України, однак вважає, що прокурором в судовому засіданні обґрунтовано та належно було доведено, з посиланням на об`єктивні обставини справи, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Згідно з п.2 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави щодо особи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частинами 4 та 5 статті 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
У зв`язку з чим при продовженні у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд визначає заставу у вигляді двадцяти розмірів прожиткового мінімуму на працездатну особу (2102 грн. 00 коп.), що складає 42 040 грн. 00 коп. та з урахуванням матеріального стану обвинуваченого та тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушеннь є достатньою сумою для забезпечення виконання обов`язків, встановлених КПК України.
13.06.2019 року Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 КПК України, щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 183, 331, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт відмовити.

Клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» строком на 60 днів а саме: з 17 грудня 2019 року по 14 лютого 2020 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заставу у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму на працездатну особу (2102 грн. 00 коп.), що складає 42 040 грн. 00 коп.

У разі внесення застави, яка може бути внесена у будь який момент, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду.
2) не відлучатися з м. Слов`янська, Донецької області без дозволу слідчого, прокурора або суду;
3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
4) утриматись від спілкування зі свідками по справі;
5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Попередити, що у разі невиконання даних обов`язків, згідно зі ст.182 ч.8 КПК України, заставодавцем, а також якщо обвинувачений будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора чи суду без поважних причин, чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.
На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Копію ухвали вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після її проголошення.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду ОСОБА_1