УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя клопотання слідчого СВ Вознесенівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, офіційно не працевлаштованого, розлученого, на утримані знаходяться двоє малолітніх дітей, зареєстрованого та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

З наданих суду матеріалів вбачається, що в провадженні СВ Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003081 від 01 грудня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що 01 грудня 2019 року, ОСОБА_5 та невстановлена досудовим слідством особа, знаходячись на біля арт бару «Podium», що розташований по проспекту Маяковського 11 в м. Запоріжжя, вступили між собою в злочинну змову, направлену на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з застосуванням насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи яка зазнала нападу. Так, приблизно о 06 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 маючи при собі газовий балончик, та невстановлена в ході досудового слідства особа, яка мала при собі предмет схожий на ніж, знаходячись на вулиці біля входу до вищезазначеного закладу, з метою реалізувати раніше вказаний злочинний намір, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, побачили та направились у бік потерпілої ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 , які в цей час вийшли з арт бару «Podium». Підійшовши до потерпілої ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 , невстановлена в ході досудового слідства особа, почала словесно відволікати та чіплятися до ОСОБА_8 , при цьому діставши предмет схожий на ніж, який тримав у руках та розмахуючи ним, тим сам демонструючи можливість застосування даного ножа до потерпілого ОСОБА_8 , наказав останньому віддати його цінні речі та грошові кошти. Потерпілий ОСОБА_8 , переживаючи за своє життя та здоров`я, сприйнявши погрози невстановленої в ході досудового слідства особи, як реальні, підкорився вимогам останнього та передав йому грошові кошти в сумі 95 гривень. В цей час, ОСОБА_5 реалізуючи свій злочинний намір, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого який зазнав нападу, підійшов зі спини до потерпілої ОСОБА_7 , та став з правої сторони від останньої в безпосередній близькості. Далі ОСОБА_5 дістав газовий балончик, який тримав при собі, та діючи умисно, з корисливих мотивів, не очікувано для потерпілої, застосував зазначений газовий балончик, а саме: розпилив газ в бік обличчя та шиї потерпілої, від чого потерпіла ОСОБА_7 відчула гостру біль в області очей. Скориставшись станом потерпілої ОСОБА_7 , та усвідомлюючи, що остання не буде чинити супротив, ОСОБА_5 штовхнув потерпілу рукою в область тулуба, від чого остання впала на землю, вдарившись спиною, та водночас з цим зірвав з правого плеча потерпілої ОСОБА_7 сумку з її особистим майном, та тим самим заволодів наступними речами: сумкою чорного кольору, вартістю 50 гривень; мобільним телефоном марки «Айфон 8+ 64 Гб», вартістю 16000 гривень; зарядним пристроєм білого кольору до мобільного телефону Айфон 8+, вартістю 400 гривень; гаманцем коричневого кольору, вартістю 150 гривень; грошовими кошти 120 гривень; грошовими кошти в сумі 50 Євро, що в перерахунку на Українську гривню за курсом НБУ станом на 01.12.2019 складає 1322 гривні 50 копійок; грошовими кошти в сумі 600 доларів США, що в перерахунку на Українську гривню за курсом НБУ станом на 01.12.2019 складає 14418 гривень; електронним пристроєм для паління марки «Айкос», в корпусі білого кольору з зарядним пристроєм, загальною вартістю 1500 гривень; косметичними принадами на загальну суму 300 гривень; 2 банківськими картками КБ «Приват Банк», сім-картою мобільного оператора «Київстар» ( НОМЕР_1 ), паспортом гр. України та ІНН на ім`я ОСОБА_7 , які не представляють для потерпілої матеріальної цінності. В подальшому, ОСОБА_5 діючи спільно з невстановленою в ході досудового розслідування особою, з метою зникнення з місця скоєння злочину, сіли в автомобіль в кузові сірого кольору «ЗАЗ-Lanos» д/н НОМЕР_2 та зникли у невідомому напрямку, після чого були затримані співробітниками поліції за адресою: м. Запоріжжя, вул. Запорізька 3-А. Умисні дії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кваліфікуються за ч. 2 ст. 187 КК України, - розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Посилаючись на те, що 29.01.2020 спливає строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , однак, по вказаному кримінальному провадженню органу досудового розслідування потрібно виконати ряд слідчих та процесуальних дій, а також зазначаючи, що з урахуванням тяжкості злочину, у якому підозрюється ОСОБА_5 , не зменшилися ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий СВ Вознесенівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області, просить продовжити строк тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

Прокурор та слідчий у судовому засіданні клопотання підтримали на підставах, викладених у ньому та пояснили, що строк досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню №0003081 від 01 грудня 2019 року, було продовжено до трьох місяців, ризики не зменшилися, підозрюваний вчинив тяжкий злочин, може переховуватись від органів досудового розслідування.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання слідчого, посилаючись на те, що ризики на які посилаються слідчий та прокурор не підтверджені належними доказами. Крім того, зазначили, що прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Просять відмовити у продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт за адресою проживання ОСОБА_5 з покладенням відповідних обов`язків.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, заслухавши думку прокурора, слідчого, пояснення підозрюваного, захисника, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ Вознесенівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003081 від 01 грудня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

01.12.2019 ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

03.12.2019 відносно підозрюваного ОСОБА_5 , слідчим суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 29.01.2020.

24.01.2020 ОСОБА_5 було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

28.01.2020 керівником Запорізької місцевої прокуратури №2, строк досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0003081 від 01 грудня 2019 року, продовжено до 3-х місяців.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Статтею 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що вищезазначені обставини, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Як зазначено в ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, на думку слідчого судді, підтверджується зібраними у справі доказами.

Згідно з визначеним Європейським судом з прав людини поняттям, обґрунтована підозра - це добровільне припущення про вчинення особою певного діяння, ґрунтується на об`єктивних відомостях, які можна перевірити у судовому розгляді та які спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою. Підозра, виходячи з постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду від 24.11.2016 року № 5-328кс16, є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення.

При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу. Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати обєктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати „обґрунтованим, залежить від усіх обставин справи, про що зазначено у рішенні «Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства».

На даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме, питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинною у вчиненні злочину.

Таким чином, слідчий суддя, дослідивши додані до клопотання матеріали кримінального провадження, встановив достатність підстав на даному етапі досудового розслідування вважати наявність підозри у вчинені ОСОБА_5 кримінально-караного діяння.

При цьому, слідчий суддя враховує, що на цій стадії провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

На даній стадії слідчий суддя не вирішує питання, які вирішуються судом під час судового розгляду, а матеріали клопотання містять достатньо даних для висновку про причетність ОСОБА_5 до скоєння злочину, а тому доводи захисту про недопустимість доказів на даній стадії досудового розслідування не вирішуються слідчим суддею.

Такий висновок цілком узгоджується із правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», відповідно до якого факти, які викликають підозру не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

Вирішуючи питання наявності підстав для продовження підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує наступне.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини, у справі «Бойченко проти Молдови» (№ 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року), одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу. А у справі «Мамедова проти Росії» (№ 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року) Європейський суд дійшов висновку, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Як вказує сторона обвинувачення, усвідомлюючи можливість реального позбавлення волі за вчинене кримінальне правопорушення, ОСОБА_5 з метою уникнення відповідальності, перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про наявні ризики, передбачені пунктом 1 частиною першою ст. 177 КПК України.

Частиною 1 ст. 29 Конституції України, передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Так, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

У справі «Луценко проти України» Європейський суд з прав людини у остаточному рішенні від 19.11.2012 в п. 62 зазначив: «Суд наголошує, що ст. 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у зазначеному вище положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (див. рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04).

Згідно практики ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (див. рішення у справі «Смирнова проти Росії» (Smirnova v. Russia), заяви №№ 46133/99 і 48183/99, п. 63, ECHR 2003-IX (витяги)). У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (див. рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії» (Vrenсev v. Serbia), заява № 2361/05, п. 76).

При вирішенні питання щодо продовження підозрюваному ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою крім наявності ризиків, суд в сукупності оцінює всі обставини.

Слідчий суддя розділяє позицію органу досудового розслідування щодо наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки тяжкість інкримінованого на даному етапі ОСОБА_5 діяння та суворість ймовірного покарання свідчить про реальну можливість переховування від органів досудового розслідування та суду.

Разом із цим, що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, заявленого стороною обвинувачення, слідчий суддя вважає, що ризик незаконного впливу на потерпілого, з врахуванням письмових пояснень під час допиту потерпілого, які долучені до матеріалів клопотання і ризику впливу на свідків слідчий суддя вважає доведеним на час розгляду клопотання не в повній мірі.

Що стосується ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає його необґрунтованим та не конкретизованим, викладеним абстрактно, а органом досудового розслідування не надано жодного доказу на його підтвердження, та є лише припущеннями, які не можуть бути покладені в основу судового рішення. Тим паче, підозрюваний раніше не судимий, будь-яких підстав, що підтверджують його такі наміри не надано.

При цьому, клопотання містить перелік дій, які необхідно здійснити у ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження, проте, жодних обґрунтувань обставин, які перешкоджали вчиненню цих дій раніше, зокрема, встановлення та допит свідків та очевидців, слідчим та прокурором не зазначено, ані в клопотанні, ані у судовому засіданні. Разом з тим, як вбачається з досліджених матеріалів, доданих до клопотання, фактично слідчі дії було проведено протягом першої половини грудня 2019 року, протягом січня 2020 року, проведена судово-психіатрична експертиза відносно підозрюваного (15.01.2020) та 24.01.2020 повідомлено про зміну раніше повідомленної підозри, інших слідчих дій на протязі місяця не проводилися, що свідчить про фактичне закінчення досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню.

На переконання слідчого судді, ОСОБА_5 має достатні соціальні зв`язки, має постійне місце мешкання та реєстрацію, має на утриманні двох малолітніх дітей, розлучений, соціально адаптований, раніше не судимий. Слідчий суддя також приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_5 неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у КУ «ОКПЛ», востаннє з 23.08.2019 по 02.09.2019 з діагнозом: «Емоційно-нестабільний розлад особистості. Імпульсивний тип», що потребує відповідного лікування.

Слідчий суддя дійшов висновку, що прокурор у судовому засіданні довів наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак не довів неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, зазначеному у клопотанні, клопотання не містить переконливого обґрунтування доводів сторони обвинувачення про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України, а відтак застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до їх застосування, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання слід відмовити та застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

Суд враховує, що відповідно до п. 60 Рішення Європейського суду з прав людини від 6 листопада 2008 року у справі „Єлоєв проти України зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою.

Отже, встановлені судом обставини враховуються при вирішенні питання щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , а долучені до клопотання докази, в своїй сукупності не можуть переконливо свідчити про наявність підстав для продовження застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу.

Між тим, відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

З урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя вважає, що прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного не може запобігти доведеному під час розгляду ризику, отже, вважає обґрунтованим застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, домашнього арешту цілодобово з покладенням процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, яка забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального провадження.

Слідчий суддя вважає, що саме зазначений запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, здатний забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігти ризикам вказаним у ст.177 КПК України, тобто меті застосування запобіжного заходу.

У відповідності до вимог ч.5 ст. 194 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язок: прибувати на виклик до слідчого, прокурора та суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 193, 194, 196 - 199, 205, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Вознесенівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши підозрюваному ОСОБА_5 , залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

ОСОБА_5 негайно доставити до місця проживання і звільнити з-під варти в залі суду.

Визначити строк дії ухвали слідчого судді - до 28 лютого 2020 року.
У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 КПК України. Після закінчення цього строку, на який до підозрюваного застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а також покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1