Дата документу 06.05.2020 Справа № 317/3773/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 317/3773/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/525/20 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8

розглянула 6 травня 2020 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 16 грудня 2019 року про відмову в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Смирнове, Куйбишевського району, Запорізької області, громадянина України, до арешту проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого вироком Пологівський районним судом Запорізької області від 17.12.2013 року за ч. 4 ст. 187, п.6 ч.2 ст. 115, ч. 2, ст. 194, 70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 10.02.2016 року зараховано строк тримання під вартою з 14.04.2010 року по 30.07.2014 року (включно) на підставі ст.72 ч.5 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Встановлені судом першої інстанції обставини:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшла заява ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Районний суд, вказавши, що засуджений ОСОБА_7 характеризувався посередньо на протязі всього часу знаходження в слідчих ізоляторах та в установі відбуття покарання, до роботи ставився посередньо, з вересня 2018 року по листопад 2019 року працював лише три місяці, потребуючи постійного спонукання до праці, у скоєному злочині провину визнає, за весь час знаходження під вартою та в установі відбування покарання має 12 порушень установленого порядку відбування покарання та 9 заохочень, прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів, що він став на шлях виправлення і до нього не можливо застосувати пільгу у вигляді заміни невідбутого строку покарання більш м`яким покаранням у вигляді обмеження волі.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, вважає її необґрунтованою, незаконною, прийнятою судом без урахування особи обвинуваченого.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що засуджений 17.08.2014 р. відбував покарання в державній установі «Біленьківська виправна колонія (№99)», порушень установленого порядку відбування покарання не допускав, мав 9 заохочення, працює різноробочим на ДП « ПДКВС» , що свідчить про належну поведінку ОСОБА_7 ..

Крім того, вказує, що судом не враховано, що засуджений надто емоційна людина, оскільки в його родині всі емоційні, але добрі люди, те, що засуджений не має достатніх навичок для самообслуговування, свідчить про його нелегке життя, але він намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце й приліжкову тумбочку, також намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування.

Вважає, що засуджений заслуговує шанс на умовно-дострокове звільнення.

Просить ухвала суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення.

Враховуючи, що засуджений належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду та з урахуванням відсутності клопотання останнього про особисту участь у судовому засіданні і відсутність питань, які б погіршували правове становище засудженого, апеляційний суд у відповідності до ч. 4 ст. 401, ч. 4 ст. 405 КПК України проводить апеляційний розгляд за відсутності ОСОБА_7 .

Позиції учасників судового провадження.

Захисник у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, вказавши про те, що засуджений заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив ухвалу суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Положеннями ст. 82 КК України передбачена заміна невідбутої частини покарання більш м`яким у разі, якщо засуджений став на шлях виправлення, після фактичного відбуття не менше половини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Стаття 6 КВК України визначає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

В той же час, дотримання порядку і умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Порядок вирішення таких питань регламентується ст. 539 КПК України.

Крім того, відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», під час судового розгляду справ даної категорії, судам слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених та інше.

Як убачається з матеріалів судового провадження, вироком Пологівський районним судом Запорізької області від 17.12.2013 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 187, п.6 ч.2 ст. 115, ч. 2, ст. 194, 70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 10.02.2016 року зараховано строк тримання під вартою з 14.04.2010 року по 30.07.2014 року (включно) на підставі ст.72 ч.5 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Строк покарання розпочався 14 квітня 2010 року, закінчується 29 грудня 2020 року.

У грудні 2019 року засуджений ОСОБА_7 звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з клопотанням про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, яке обґрунтував тим, що став на шлях виправлення.

За результатами розгляду вказаного клопотання, суд відмовив у його задоволенні, і з висновками суду щодо відсутності на час розгляду клопотання підстав для заміни засудженому ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким, погоджується колегія суддів.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що комісією неодноразово було відмовлено у застосуванні відносно ОСОБА_7 заохочувальних норм, передбачених ст.ст. 100, 101, 81 КК України, а також і щодо заміни не відбутої частини покарання більш м яким (а.п. 11 зворотна сторінка).

Також Запорізький районний суд Запорізької області не знайшов правових підстав та відмовив у застосуванні заохочувальних норм, передбачених ст.ст. 81, 82 Кримінального кодексу України у вигляді умовно - дострокового звільнення та заміни не відбутої частини покарання більш м яким.

Згідно матеріалів наданих ДУ «Біленьківська виправна колонія №99» ОСОБА_7 характеризувався посередньо на протязі всього часу знаходження в слідчих ізоляторах та в установі відбуття покарання, до роботи ставився посередньо, з вересня 2018 року по листопад 2019 року працював лише три місяці, потребуючи постійного спонукання до праці, у скоєному злочині провину визнає,за весь час знаходження під вартою та в установі відбування покарання має 12 порушень установленого порядку відбування покарання та 9 заохочень.

За наданими з установи відбуття покарання характеристиками та довідками, ОСОБА_7 як особистість загалом характеризується посередньо.

Проте, обов`язковою умовою для застосування заохочувальної норми, передбаченої статтею 82 Кримінального кодексу України у вигляді заміни не відбутої частини покарання більш м`яким є доведення засудженим те, що він став на шлях виправлення.

Під виправленням засудженого слід розуміти процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

За час перебування в установі неодноразово притягався до дисциплінарної відповідальності, хоча вони в установленому порядку зняті та погашені (а.п. 13).

Виходячи з даних довідки про заохочення та стягнення засуджений має заохочення, але в період відбування покарання піддавався і стягненням, кількість яких є більшою (а.п. 13), що загалом характеризує засуджену особу.

Тобто, дані у їх сукупності про особу засудженого ОСОБА_7 за період відбування ним покарання не доводять його виправлення.

Крім того, за вироком суду у засудженого ОСОБА_7 є майнові зобов`язання щодо відшкодування завданої кримінальними правопорушеннями шкоди, яка становить 14698,00грн. і на теперішній час не відшкодована (а.п. 11 зворотна сторінка)

Відсутність виконавчих листів в установі виконання покарань не є підставою для невиконання судового рішення.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

Отже об`єктивність указаної характеристики, належним чином була врахована судом першої інстанції при вирішенні клопотання засудженого, вся інформація, викладена в ній, в сукупності з даними про підвищену суспільну небезпеку тих дій, за які ОСОБА_7 засуджений та наявності притягнення його до дисциплінарної відповідальності, переконливо доводять про те, що останній не довів свого виправлення.

За вказаних обставин, розглядаючи клопотання засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, повно та всебічно з`ясував усі дані, що характеризують особу засудженого та інші обставини, які дають можливість дійти до висновку про те чи став засуджений на шлях виправлення та з цього приводу в ухвалі зазначив, з яких вважав, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

Крім того, судова колегія зауважує, що доводи апеляційної скарги захисника про наявність підстав застосування до ОСОБА_7 положень ст. 81 КК України, що не було предметом розгляду в суді першої інстанції, не заслуговують на увагу, оскільки засуджений ОСОБА_7 подав в місцевий суд клопотання саме в порядку ст. 82 КК України, і рішення місцевого суду ухвалено з дотриманням норм закону України про кримінальну відповідальність та положень Розділу 8 КПК України, відповідає вимогам ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а тому залишає без задоволення апеляційну скаргу захисника.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 16 грудня 2019 року про відмову в заміні невідбутої частини покарання, призначеного ОСОБА_7 вироком Пологівський районним судом Запорізької області від 17.12.2013 року більш м`яким залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4