У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 518/1135/19

Номер провадження: 1-кп/511/217/19

24.12.2019 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2
за участі прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у підготовчому судовому відкритому засіданні в місті Роздільна Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Котовськ Одеської області , гр. України , освіта середня , неодружений , мешканець АДРЕСА_1 по крим. провадженню № 0000037 внесеному в ЄРДР від 24.01.2014 року за ч.2 ст.27, ч.3 ст.189, ч.2 ст. 186, ч.3 ст.357 КК України
В С Т А Н О В И В:
До Роздільнянського районного суду Одеської області з Одеського апеляційного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно :
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Котовськ Одеської області , гр. України , освіта середня , неодружений , мешканець АДРЕСА_1 по крим. провадженню № 0000037 внесеному в ЄРДР від 24.01.2014 року за ч.2 ст.27, ч.3 ст.189, ч.2 ст. 186, ч.3 ст.357 КК України
У підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити обвинувальний Акт до розгляду по суті.
Обвинувачений та його захисник просили повернути обвинувальний акт прокурору для lопрацювання , мотивуючи своє клопотання тим , що вже неодноразово обвинувальний акт повертався прокурору для усунення недоліків , але прокурор не усунув недоліки.
Дослідивши обвинувальний акт, заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, оскільки даний обвинувальний акт не відповідає вимогам статті 291 КПК України з огляду на наступне.
Так, відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України під час підготовчого судового засідання, суд повинен вирішити питання про відповідність обвинувального акту вимогам цього Кодексу та у разі невідповідності його вимогам, повернути такий обвинувальний акт прокурору.
Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Частиною 4 ст.110 КПК України передбачено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Процесуальне значення обвинувального акта полягає в тому що він встановлює межі майбутнього судового розгляду, яке здійснюється лише стосовно особи (осіб) якій висунуто обвинувачення (ч.1 ст.337 КПК).
За змістом пункту 5 частини другої статті 291 КПК обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Отже, закріплення в Кримінально процесуальному кодексі України (далі КПК) вимог до обвинувального акту є однією із форм реалізації на національному рівні положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка гарантує право на справедливий суд, закріплюючи принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство.
Європейський Суд з прав людини (далі - Суд) зазначив, що межі гарантій, передбачених підпунктом «а» пункту 3 статті 6 Конвенції, мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження. У цьому зв`язку необхідно зазначити, що підпункт «а» пункту 3 статті 6 Конвенції не накладає жодних формальних вимог щодо способу, у який обвинувачений має бути проінформований про характер і причини висунутих щодо нього обвинувачень.
Суд також зазначає, що підпункти «a» і «b» пункту 3 статті 6 Конвенції взаємопов`язані та що право бути поінформованим про характер і причини висунутих обвинувачень слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку свого захисту (пункт 37 рішення Суду у справі «Жупнік проти України»).
Крім того, Суд у справі Камасінскі проти Австрії та у справі Абрамян проти Росії (рішення від 09 жовтня 2008 р.) зазначив, що у тексті підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд зазначив, що положення підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі Пелісьє та Сассі проти Франції, № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі Матточіа проти Італії, № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, № 42780/98, п. 34).
Також, Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України у своїх рішеннях послідовно зазначає, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист (справа № 5-328кс16, пункт 7) та підтверджує правову позицію, що правильне застосування норми закону передбачає встановлення і юридичне закріплення точної відповідності між ознаками вчиненого діяння і ознаками складу злочину, передбаченого кримінально - правовою нормою (справа № 5-34кс13, № 5-27кс 14).
Недотримання вказаних вимог при складанні обвинувального акту порушує засади кримінального провадження: засаду законності, яка полягає в неухильному дотриманні вимог міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України (пункт 1 статті 9 КПК), засаду забезпечення права обвинуваченого на захист (стаття 20 КПК), а також унеможливлює виконання судом вимог статті 348 КПК щодо роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення до початку дослідження доказів у судовому засіданні Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47). З матеріалів кримінального провадження , які були предметом дослідження в Роздільнянському районному суді Одеської області вбачається, що слідчим при складанні , а прокурором при перевірці та затвердженні обвинувального акту відносно обвинуваченого ОСОБА_5 не були дотримані вищевказані вимоги Кримінального процесуального Закону та Конвенції, а сам обвинувальний акт дійсно не відповідає вимогам, встановленим ст. 291 КПК України.
В обвинувальному акті міститься виклад встановлених органом досудового розслідування фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання змісту повідомленої підозри, а формулювання обвинувачення фактично відсутнє, що є перешкодою для судового розгляду кримінального провадження по суті. Крім цього, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими не відповідають правовій кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення
У викладі фактичних обставин кримінального правопорушення зазначено, що ОСОБА_5 та троє осіб , а саме особа на ім, я Армен , матеріали відносно якого виділено в окреме провадження , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , матеріали провадження відносно яких закрито відповідно до п.5.ч.1 ст.284 КПК України за попередньою змовою вчинили вказані кримінальні правопорушення . Але як стало відомо в судовому засіданні зі слів самого ж прокурора Армен , він же ОСОБА_8 , помер ще до того , як прокурор затвердив вказаний обвинувальний акт , а провадження відносно нього закрито. Але в обвинувальному Акті вказано , що він живий і матеріали відносно нього виділені в окреме провадження див. № 23 Реєстру ) (А.к.п. ) . Це не відповідає дійсності. В свою чергу обвинувачений ОСОБА_5 не був обізнаний з тим , що вказана особа померла. Тобто прокурором при затвердженні обвинувального акту вказано не вірні дані. Чому так сталось прокурор пояснити не зміг. Доказів в реєстрі про те , що провадження відносно ОСОБА_9 закрито в зв,язку зі смертю не має. В підготовчому судовому засіданні встановити факт смерті особи ОСОБА_9 не можливо. Але і не можливо перевірити інформацію прокурора та встановити істину.Суд введено в оману. Судом встановлено , що відповідно до постанови від 06.05.2015 року про продовження строку досудового розслідування , строк був продовжений , але більше відповідно до реєстру строк не продовжувався . Такі постанови відсутні.виникає питання , коли був складений обвинувальний Акт, в межах досудового строку розслідування чи по за межами. Тобто судом встановлена невідповідність тим даним , які викладнені в обвинувальному Акті. В реєстрі матеріалів досудового розслідування вказані матеріали ( докази ) відсутні. Судом встановлено , що потерпілому ОСОБА_10 ( А.к.п. 2) було спричинено тілесні ушкодження : легкі та середньої тяжкості , але посилання на висновок судмедекспертизи відсутній, як і не вказано відомостей в реєстрі. Яким чином було встановлено тяжкість нанесених потерпілому тілесних ушкоджень з реєстру не відомо..Судом встановлено , що потерпілий ОСОБА_11 25.08.2019 року був допитаний в якості потерпілого , але постанови про визнання вказаної особи потерпілим не вказано, в реєстрі такий запис відсутній , реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування не вказано повністю. Положеннями ч. 1 ст. 109 та п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України регламентовано, що до обвинувального акту додається реєстр матеріалів досудового розслідування, який, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 109 КПК України повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування. Зазначений перелік відомостей є вичерпним, та розширеному, або вільному тлумаченню не підлягає. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер. Статтею 409 КПК України передбачені підстави для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, а саме: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність .В ст. 412 КПК України істотними порушеннями закону визнаються такі порушення діючого КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Справа неодноразово розглядалась судами першої інстанції, обвинувальні акти поверталися для усунення недоліків. При новому розгляді суд першої інстанції вжив всіх необхідних заходів з метою недопущення порушень вимог КПК України під час судового провадження, повно всебічно та об`єктивно дослідити обставини кримінального правопорушення, розглянути кримінальне провадження у чіткій відповідності до вимог кримінального процесуального закону та постановити законне, обґрунтоване та мотивоване рішення. Висновок про порушення вимог чинного кримінального процесуального законодавства є обов.язковим для виконання , ігнорування яким буде перешкодою повному, всебічному і об`єктивному судовому розгляду кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення та можливості обвинуваченого підготуватись до захисту від такого обвинувачення. Вищенаведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, вказані недоліки є істотними, які в подальшому можуть вплинути на прийняття судом рішення, а тому зазначені матеріали підлягають поверненню прокурору з зобов`язанням його усунути виявлені недоліки.
Керуючись ст.291, п.3 ч.3 ст.314 , 331 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Повернути обвинувальний акт відносно обвинуваченого : ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Котовськ Одеської області , гр. України , освіта середня , неодружений , мешканець АДРЕСА_1 по крим. провадженню № 0000037 внесеному в ЄРДР від 24.01.2014 року за ч.2 ст.27, ч.3 ст.189, ч.2 ст. 186, ч.3 ст.357 КК України прокурору Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області, в зв`язку з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України. Ухвала може бути оскаржена в Одеському апеляційносму суді протягом семи днів з дня проголошення.
Суддя - ОСОБА_1